LERUMS-OCH-GÖTEBORGSREGIONENS-UTVECKLING-
LERUMS-OCH-GÖTEBORGSREGIONENS-UTVECKLING-
LERUMS-OCH-GÖTEBORGSREGIONENS-UTVECKLING-
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Kraven på långsammare utbyggnadstakt fick sedan ett<br />
mycket starkt genomslag i kommunen och kom redan framåt<br />
1980-talet att karaktärisera de flesta partiers förhållningsätt.<br />
Så länge fördelarna av 1960-talets inflyttning av förhållandevis<br />
unga och välutbildade invånare dominerade kommunens skatteunderlag<br />
var ”sitta still i båten”-strategin dessutom problemfri.<br />
Det gjorde också att snart sagt ingen ifrågasatte de trendmässigt<br />
fallande investeringarna – det fanns en stark politisk<br />
samsyn om att man var nöjd med det man hade.<br />
Det som ingen verkar ha uppmärksammat under vare sig<br />
1980- eller 1990-talen var att kommunen i allt högre grad kom<br />
att släpa efter från de expansionsmål som sattes i generalplan<br />
75. Det innebar att de risker som fanns vad gällde att få en ensidig<br />
befolkningsstruktur och alltför svaga centrumområden<br />
för att kunna uppehålla en tillfredsställande servicenivå efterhand<br />
växte i allt större grad.<br />
Det första tillfälle när den svagheten visade sig var i krisen<br />
i början av 1990-talet. I detta tredje skede ökade arbetslösheten<br />
i kommunen, och med det vek kommunens intäktsmassa.<br />
Krisen löstes genom stora besparingar som för första gången<br />
ledde till att antalet kommunanställda minskade (se figur 9),<br />
samtidigt som investeringarna minskade ytterligare. Men det<br />
var också under det här skedet som de synnerligen problematiska<br />
förändringsprocesser inleddes som skulle dominera kommunens<br />
situation efter millennieskiftet.<br />
Men det dröjde ytterligare ett decennium innan problemen<br />
visade sig, och så sent som inför valet 1998 gjorde Göteborgs-Posten<br />
ett försök att under rubriken ”Här är bostäder en<br />
valfråga” analysera hur skiljelinjerna såg ut inför valet 1998.<br />
I ingressen gjorde reportern ett tappert försök att polarisera<br />
frågan till om att: ”Överdrivet beskrivet handlar en skiljelinje<br />
om kommunen ska förbli ett villasamhälle eller förvandlas till<br />
en höghusstad”, men när sedan skiljelinjerna beskrevs var de<br />
i verkligheten betydligt mindre. Moderaterna var vid den här<br />
tidpunkten fortfarande övertygade anhängare av hundraprocentigt<br />
marknära bostäder, och hade till och med drivit en annonskampanj<br />
mot centern som velat flytta en fotbollsplan för<br />
att bygga ett äldreboende i tre- fyravåningar. Socialdemokraterna<br />
och KD menade att ”utseendet på kommunen får inte<br />
förändras” och att det inte byggdes ”höghus”, men var trots det<br />
ändå mer öppna för flerfamiljshus. Egentligen var det bara Miljöpartiet<br />
som på något sätt skiljde ut sig i artikeln.<br />
Efter 1973 blev helt enkelt en begränsning av nybebyggelsens<br />
omfattning den fråga som Lerums politiker positionerade sig<br />
i. Utbyggnadstakten och förhållningssättet till inflyttning var<br />
den fråga som olika missnöjespartier profilerad sig på, och de<br />
etablerade partierna förhöll sig sedan till frågan – precis som<br />
Anthony Downs hade förutsagt – genom att dras mot ett tydligt<br />
lagomläge i mitten, vilket både tillfredsställde väljarkraven<br />
och GRs krav på en långsam utbyggnad.<br />
En företrädare för 1990-talets mest framgångsrika missnöjesparti<br />
sammanfattade isolerings- och långsamtillväxtideologin<br />
på ett pregnant sätt i Lerums jubileumsskrift 1994: ”Bevara<br />
Lerums miljö och speciella prägel… Industrin vill vi inte<br />
ha, men företagarna får gärna bo här. Vi ska ha specialist- och<br />
serviceföretag, rena företag. Här ska inte deponeras sopor eller<br />
47