Pärm Sv2 - Upplands-Bro Kulturhistoriska Forskningsinstitut
Pärm Sv2 - Upplands-Bro Kulturhistoriska Forskningsinstitut
Pärm Sv2 - Upplands-Bro Kulturhistoriska Forskningsinstitut
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
29 tunnor och 4 fjärdingar spannmål och för detta år, alltså 1681, 34 tunnor, varav dock 19 tunnor<br />
blivit betalda, så att nu återstod 34 tunnor och 4 fjärdingar.<br />
Bokhållare Ryding klagar vidare på samma bonde, att han varit vållande till att Askerhemmanet<br />
brunnit ned den 22 nov 1680. Härpå svarade Erik Nilsson, att han med bokhållarens lov och tillstånd<br />
hade flyttat från hemmanet till Granhammars säteri, men lämnat en del folk kvar i Asker. Sedan blev<br />
Kongl Maj:ts drabanter jämte 4 drängar inkvarterade i gården. Det var i nov och kallt det året, varför<br />
det eldades hårt i två dygn. Efter deras avresa hade muren antänt väggen. Folket på gården var trötta<br />
efter allt passande på drabanterna och hade somnat. Medan bonden sålunda var borta, brann alla<br />
husen ned tillika med hans husgeråd och kläder samt hö och 75 skylar råg. Kyrkoherden i Ryd, som<br />
var Olaus Erici Örn, intygade, att varken bonden Erik Nilsson eller hans folk varit vållande till<br />
branden.<br />
Rätten friade bonden och ansåg att branden uppstått av ren våda. Bonden fick vid nästa ting svära<br />
sig fri. Han befriades också från sin spannmålsskuld, eftersom hans säd blivit lågornas rov.<br />
På 1690-talet kom en annan man med i bilden, nämligen stadskamreraren i Stockholm, Johan<br />
Andersson.<br />
Han hade fått sig upplåtet rusthemmanet i Asker. Detta var mycket illa medfaret både till hus och<br />
gårdar, så han anhöll att få en besiktning av hemmanet före tillträdet, vilket beviljades, särskilt som en<br />
general resolution utgått, att alla sådana hemman skulle besiktigas.<br />
Vid samma tillfälle påtalade han även, att gärdesgårdarna var mycket förstörda särskilt vid en äng,<br />
som sträcker sig ned till sjön, och begärde, att grannarna skulle sköta om gärdesgårdarna på samma<br />
sätt som av gammalt varit vanligt.<br />
Detta Askerhemman hade innehafts och brukats på lön av länsman Erik Johansson. Denne hade<br />
emellertid sagt upp det, varför någon annan måste anmodas sköta det. Bonden Erik Nilsson i Sylta,<br />
som tidigare bott i Asker, blev tillfrågad och han lovade att göra det. Han synes ha ändrat sig, varför<br />
länsmannen fick ta sig an det, men det hade skett på olaga tid och vållade mycket trassel.<br />
Johan Andersson rumsterade mycket bland ortsbefolkningen, särskilt med dem, som råkat bli hans<br />
grannar. Bland det första han begärde vid tinget i jan 1692 var förbud mot bortförsel av ved och ris<br />
från Asker och Tuna äng. Han hade nämligen där låtit röja på egen bekostnad genom dalkarlar och<br />
räknade med att få behålla veden och riset för det arbete han låtit utföra. Rätten förbjöd också olovlig<br />
bortförsel och åverkan vid 40 mark silvermynts böter.<br />
I okt klagade han på, att tunaborna inte höll vägen i ordning. Länsman fick i uppdrag att tillhålla<br />
dem att sköta den.<br />
I jan 1693 anklagades Tuna-, Öråker-, Frölunda- och Skälbyborna för det ohägn han ansåg, att deras<br />
kreatur tillfogat honom och fordrade, att de skulle åläggas att reparera sina gärdesgårdar. De nämnda<br />
grannarna, som var närvarande, lovade inför Rätten att vid nästa vårdag reparera sina gärdsgårdar. Om<br />
det inte skulle ske som sagt var, skulle kamreraren låta uppsätta deras gärdesgårdar, som de sedan<br />
själva skulle betala till honom utan dröjsmål.<br />
Johan Andersson överenskom även, såsom rusthållare för Askers kronohemman, med<br />
Landshövdingen Carl Falkenberg för hans frälsehemman Tuna, med Fersiske och Strassburgiske<br />
sterbhuset, med Kronan samt med fru Maria Hägerstierna och övriga skattebönder i Tuna, att en<br />
gärdesgård skulle uppsättas av åborna i proportion till vars och ens hemmans storlek, och borde<br />
parterna vara så mycket mera benägna att efterkomma denna begäran, som det länder till stiftande av<br />
enighet och grannsämja, eftersom det alltid så mycket klagats över ohägn på varandras åkrar och<br />
ängar.<br />
Han klagade också vid samma ting på bonden Hans Staffansson i Berga över dennes svin, men han<br />
slog ifrån sig och framhöll, att svinen gått in genom någon annan grannes dåliga gärdesgård och det<br />
hade han vittne på.<br />
Men det fanns mer att klaga på, ty bönderna tycks ha gjort lite som de ville på den tiden och lagar<br />
och förordningar spelade ganska liten roll för dem. Nu gällde det Johan Johansson i Tuna, som emot<br />
tingsrättens förbud i jan året före hade åverkat och bortfört 3 lass ved från Asker och Tuna ägor.<br />
Johan Johansson genmälde, att de andra grannarna hade gjort på samma sätt. Detta hjälpte naturligtvis<br />
inte och stadskamreren ville inte ge efter på den lagfästa domen i januari, varför Johan Johansson<br />
måste betala böterna, 40 mark silvermynt.<br />
Till tinget i maj detta år, 1693, riktade Johan Andersson en skrivelse för att få ordning på den<br />
åverkan, som Hans Staffanssons i Berga svin gjort på hans råg, som blivit till stor del "upprotad" och<br />
alldeles fördärvad. Skadan hade besiktigats av befallningsman Paul Jönsson Törngren och tolvman<br />
Peder Andersson året före och de hade uppmätt den till 5 tunnlands utsäde. Skrivelsen nämnde, att<br />
8<br />
2 D:\svenpärm\Hemsidan\<strong>Sv2</strong>-enskilda\Asker-hem.doc Senast utskrivet 04-12-15 19:59 Skapat den 04-12-15 08:49(96-04-07)