SGK 100 år 9.62 Mb PDF - Stockholms Golfklubb
SGK 100 år 9.62 Mb PDF - Stockholms Golfklubb
SGK 100 år 9.62 Mb PDF - Stockholms Golfklubb
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> <strong>100</strong> år
Innehåll<br />
5 Inledning<br />
7 <strong>SGK</strong>:s historia i <strong>100</strong> år – en översikt<br />
36 En golfbana blir aldrig färdig – Peter Nordwall<br />
50 Klubblivet – det 19:e hålet – Sten Köhler<br />
62 Dialog i salongen – Mats Jacobson<br />
68 Klubbhusen – Fakta – Mats Jacobson<br />
70 Kungligheter i klubbens historia – Per Wiklund<br />
78 Drivande instruktörer – Lennart Roos/Karl-Erik Mattsson/Tage Svedestig<br />
86 Mina år som pro – John Cockin<br />
88 Mitt liv som stor – Joakim Sabel<br />
90 Från Elis till Jarmo – eliten på <strong>SGK</strong> – Fredrik Richter<br />
106 Att skapa ett vinnande lag – Jan Liedner<br />
110 Fortfarande obesegrad i pingis – <strong>SGK</strong> och GGK – Sven-Inge Höglund<br />
112 Världens äldsta klubbmatch – Johan Schauman<br />
114 Huvudstadsmatchen – Jan Liedner<br />
118 Sett från ovan – en bildkavalkad<br />
124 Tävlingsspel – en betraktelse – Björn Anderstam<br />
140 Damverksamheten inom <strong>SGK</strong> – Lottie Neumüller<br />
148 Juniorer – tradition och nytänkande – Jan Lindblad<br />
160 Klubbens anställda – Bo Hamlin<br />
168 Att vara greenkeeper på Kevinge – Per Gräns<br />
174 Storspelare på besök – Per Wiklund<br />
180 <strong>SGK</strong> – En av landets rikaste golfklubbar – Jan Kielland/Lars Tengstrand<br />
193 Sveriges stora banarkitekter – fostrade på Kevinge – Claes Lind<br />
196 Starka band mellan <strong>SGK</strong> och SGF – Anders Janson<br />
206 <strong>SGK</strong> <strong>100</strong> år till – Anders Appelqvist<br />
Fakta<br />
208 Styrelseordföranden<br />
208 Sekreterare<br />
208 Skattmästare<br />
208 Ordförande AB <strong>SGK</strong>I<br />
208 Verkställande direktörer AB <strong>SGK</strong>I<br />
208 1:a hedersledamöter<br />
208 Hedersledamöter<br />
208 Kallade ledamöter<br />
208 Förtjänsttecken<br />
209 Klubbmästare<br />
210 Segrare, ständigt vandrande pokaler<br />
213 Huvudstadsmatchen<br />
3
Genom att förstå historien<br />
står man bättre rustad att<br />
möta framtiden<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> (<strong>SGK</strong>) fyller ett hundra<br />
år! Klubben är landets näst äldsta, efter<br />
Göteborgs <strong>Golfklubb</strong>, som grundades 1902.<br />
Den jubileumsbok som du nu håller i din hand<br />
är ett försök att skildra en del av allt det som<br />
tilldragit sig under vår klubbs långa och rika historia.<br />
Vår avsikt har varit att skapa en bok som<br />
kan bli en bärare av klubbens traditioner in<br />
i framtiden. Den ska samtidigt ge nuvarande<br />
och framtida medlemmar en starkare klubbkänsla<br />
genom ökad kunskap och kännedom<br />
om klubbens historia och traditioner. Åtskilligt<br />
finns redan skrivet om vår historia i de tidigare<br />
jubileumsskrifter som publicerats. En del<br />
av detta material finns idag att tillgå på bl a<br />
internet via klubbens hemsida.<br />
Vår ambition har varit att strukturera detta<br />
omfattande material i ämnesområden som kan<br />
anses särskilt betydelsefulla. Enskilda skribenter<br />
har fått sätta sin personliga prägel på de<br />
olika avsnitten. Historien kan aldrig vara helt<br />
objektiv. Den färgas alltid av den som beskriver<br />
den.<br />
Golfsporten har under de senaste hundra<br />
åren genomgått stora förändringar i samband<br />
med samhällets omvälvande urbanisering, teknologisering<br />
och datorisering. Gårdagens golf<br />
har både små och stora likheter med dagens.<br />
Ser man på golfsvingen har den utvecklats<br />
marginellt (se t ex Ted Roberts bildsvit). Däremot<br />
har andra saker ändrats rejält. Klubbens<br />
förste ordförande, överste Viktor Balck, skulle<br />
förmodligen inte tro sina ögon om han mötte<br />
dagens golflandskap med ca 600 000 utövare<br />
på bortåt 500 banor. Förmodligen skulle han<br />
också höja rejält på ögonbrynen om han såg<br />
dagens trampolindrivers med grafitskaft eller<br />
högteknologiska maskinpark.<br />
Det har även varit vår avsikt att försöka skildra<br />
denna förändring i förutsättningarna för<br />
golfsporten samt övergången från en fritidssyssla<br />
för ett fåtal till en sport för alla.<br />
Jubileumsboken inleds med en översikt – en<br />
årskavalkad – som i allt väsentligt bygger på den<br />
utmärkta 90-årsskriften, ”Från Fågelbacken<br />
1904 till Kevinge 1994”. Det är vår förhoppning<br />
att denna exposé ska medföra ökad kännedom<br />
om vår klubbs förflutna och samtidigt stimulera<br />
till fördjupning i påföljande kapitel.<br />
Boken ska såväl kunna sträckläsas som fungera<br />
som ”uppslagsverk” och vi hoppas dessutom<br />
att innehållet här och var kan locka fram ett<br />
och annat leende.<br />
Ett varmt tack till de medlemmar och utomstående<br />
som med omfattande arbetsinsatser<br />
och stor entusiasm bidragit till innehållet i<br />
denna jubileumsbok.<br />
5
<strong>SGK</strong>:s historia i <strong>100</strong> år - en översikt<br />
Sammanställningen utgörs i huvudsak av en summering av 90-talsskriften ”Från<br />
Fågelbacken 1904 till Kevinge 1994” kompletterad med de senaste tio åren.<br />
Den 27 maj 1904 bildades Stock-<br />
<strong>Golfklubb</strong>. (Tryckfelsnisse<br />
1904holms<br />
var 1929, i samband med klubbens 25-års firande,<br />
framme och påstod att klubben instiftades<br />
redan den 27 mars. Så var det alltså inte. Låt oss<br />
nu slå fast det en gång för alla.)<br />
Efter att golfspel bedrivits under mycket primitiva<br />
former i <strong>Stockholms</strong>regionen<br />
sedan början av<br />
1890-talet med pionjärer<br />
som Ida Sager, herrarna C.<br />
Anckarswärd, E af Kleen<br />
och A. Abrahamson i spetsen,<br />
bestämde sig ett trettiotal<br />
entusiaster för att 1904<br />
teckna sig som medlemmar<br />
i en blivande golfklubb.<br />
Den ursprungliga spelplatsen<br />
var den del av<br />
Ladugårdsgärde som heter<br />
Fågelbacken, en synnerligen<br />
primitiv och svårspelad<br />
bana som saknade flaggor.<br />
1905, ett år efter klubbens<br />
bildande, beslutade man<br />
sig för att byta spelplats till<br />
Fältrittklubbens ridbana där idag Storängsbotten<br />
ligger. Banan hade först 7 hål som senare<br />
utökades till 9 med en sammanlagd längd av<br />
1928 m. Banans bogey (par) var 41 och det<br />
längsta hålet hade bogey 6. Med den tidens<br />
klubbor (hickoryskaft) och bollar (guttaperka)<br />
kunde man helt enkelt inte slå särskilt långt.<br />
Klubbens förste ordförande blev ”den svenska<br />
idrottens fader”, översten och läraren vid<br />
GCI, Viktor Balck (som fått en gata i Gubbängen<br />
uppkallad efter sig). Huruvida den då<br />
60-årige Balck svingade någon annan klubba<br />
än ordförandens är ovisst<br />
och redan två år efter klubbens<br />
bildande, 1906, efterträddes<br />
han på ordförandestolen<br />
av kronprins Gustav<br />
Adolf, sedermera kung Gustav<br />
VI Adolf, som stannade<br />
på posten i hela tio år.<br />
1907 uppfördes det första<br />
klubbhuset som mest<br />
var en liten paviljong för<br />
”överplagg och golfrekvisita”.<br />
Kostnaden för byggnationen<br />
uppgick till 850<br />
kronor!<br />
Ett år senare, 1907, anställdes<br />
en engelsk golfprofes-<br />
Kronprins Gustav Adolf, klubbens<br />
andre ordförande efter Viktor Balck.<br />
sional, Mr Cobby, under två<br />
månader. Han fick 60 kronor<br />
i månaden plus fria resor och lektionsavgiften<br />
på 1 krona per timme tillföll klubben.<br />
Medlemsavgiften var 25 kronor och antalet<br />
medlemmar fick inte överstiga 75.<br />
7
Marken vid Fältrittklubbens ridbana<br />
var långt ifrån den bästa för<br />
1910<br />
golfspel. Bland annat förorsakade de befintliga<br />
ridhindren irritation och man började undersöka<br />
möjligheterna att finna mark för en ny<br />
bana.<br />
1912 hittade man vad som än idag kallas<br />
”Golfängarna” i Sundbyberg. Man beslöt att<br />
arrendera marken och hyra en villa, Ellenhill,<br />
intill Råstasjön av Råsunda Förstads AB.<br />
Året efter kunde man börja spela på den nya<br />
banan som hade 9 hål med alternativa utslagsplatser.<br />
Samma år, 1913, spelades KM för såväl<br />
herrar som damer för allra första gången.<br />
1914, exakt på dagen 10 år efter klubbens<br />
bildande anställdes den 21-årige engelsmannen<br />
Edwin Roberts som golfinstruktör. Edwin<br />
Roberts, vanligen kallad Ted, blev mycket uppskattad<br />
och stannade i klubbens tjänst i nära 65<br />
år! Ted Roberts plats i <strong>SGK</strong>:s <strong>100</strong>-åriga historia<br />
är odiskutabel och du kan läsa om honom på<br />
Tiotalet<br />
ett flertal ställen i boken, framförallt i kapitlet<br />
om klubbens instruktörer.<br />
Samma år, 1914, spelades svenska mästerskapen<br />
i form av matchspel på Råsundabanan.<br />
Vid den tiden tillämpades stymie i matchspel,<br />
vilket på svenska betyder ”maskläge”. Stymie<br />
innebar att den spelares boll som låg närmast<br />
hålet på greenen inte fick markeras utan måste<br />
ligga kvar, om inte avståndet till den andres<br />
boll var mindre än 6 inches = ca 15 cm. Den<br />
spelare som låg längst ifrån blev m a o tvungen<br />
att putta runt den andres boll eller helt enkelt<br />
chippa över. Den här hasardbetonade regeln<br />
togs bort 1952.<br />
1914 var också året för första världskrigets<br />
utbrott. Nödår följde med hårda ransoneringar<br />
och golfspel hamnade långt ner på prioriteringslistan.<br />
Men tack vare några av klubbens<br />
mecenater, Karl Bergsten, C G von Platen<br />
och Edvard Sager, kunde <strong>SGK</strong> räddas ur krisen.<br />
Dessa såg bland annat till att nödvändiga<br />
Från 7:e hålets utslagsplats på Råsundabanans har man en vacker utsikt över banan. Det stora tvärgående<br />
vattendiket, liksom många andra, hade dock en underlig dragningskraft på bollarna.<br />
8
Tjugotal<br />
maskiner och redskap kunde införskaffas så att<br />
åtminstone en enkel form av banskötsel kunde<br />
vidmakthållas.<br />
Efter Versailles-freden 1919 åter-<br />
golfspelet alltmer, så<br />
1920upptogs<br />
även ute på ”Golfängarna”. 1922 spelades den<br />
första lagmatchen mot en gästande engelsk<br />
flotteskader. Engelsmännen segrade stort och<br />
i glädjen över detta samt över det fina mottagandet,<br />
bl a hemma hos familjen Karl Bergsten,<br />
skänkte sir Hubert Brand på engelsmännens<br />
vägnar en pokal – Engelska pokalen.<br />
Kringströvande icke-golfare på Råsundabanan<br />
innebar problem och för att injaga viss<br />
respekt och visa golfspelarnas farlighet bar<br />
klubbens manliga spelare röda rockar. Man<br />
hade också problem med för mycket vatten<br />
under vårar och höstar, varför banan till stora<br />
delar byggdes om.<br />
1924 spelades SM återigen på Råsundabanan<br />
och en av klubbens damer, 18-åriga Els-Brita<br />
Hammar, sedermera Skjöldebrand vann dammästerskapet.<br />
Tilläggas kan att Els-Brita vid<br />
den här tiden hade 18 i hcp!<br />
Problemen vid Råstasjön blev alltmer påträngande<br />
och 1925, efter en noggrann inventering<br />
av större och lämpligare markområden, föreslog<br />
styrelsen att man skulle arrendera mark<br />
på Sticklingeområdet av AB Lidingöstaden. På<br />
Lidingö fanns redan en golfklubb med ca 60<br />
medlemmar som hade bildats av överstelöjtnant<br />
Axel Poignant. Denna skulle nu komma<br />
att uppgå i <strong>SGK</strong>.<br />
1926 byggde man en 9-hålsbana som redan<br />
året därpå utökades med ytterligare 9 hål. Därmed<br />
hade Sverige fått sin första 18-hålsbana<br />
och medlemsantalet översteg nu 200.<br />
Klubbens skickligaste spelare, Erik Runfelt,<br />
vann ISM (Internationella SM) i matchspel<br />
både 1926 och 1927.<br />
Sticklinges första hål har i stort samma sträckning nu som då . Här slår Hans Beck-Friis ut medan hustrun<br />
Margaretha ser på. Två caddies i mitten.<br />
9
Medlemsantalet började nu stiga i rask takt<br />
och under ordföranden, ”Amiralen” Henry<br />
Lindbergs, ledning blomstrade klubblivet.<br />
Alla tycktes trivas och för att hjälpa Ted<br />
Roberts med utbildningen anställdes även en<br />
assistent – Thure Lindskog.<br />
1929 uppstod emellertid nya problem då AB<br />
Lidingöstaden ville att <strong>SGK</strong> skulle köpa Sticklingebanan<br />
för <strong>100</strong> 000 kronor. <strong>SGK</strong>:s styrelse<br />
tyckte, med tanke på att klubbhuset och vissa<br />
utslagsplatser låg på privat mark, att priset var<br />
för högt och avböjde. Istället började man ånyo<br />
att leta alternativ mark lämpad för golfbana.<br />
Två markområden var aktuella. Dels i Saltsjöbaden,<br />
där idag Saltsjöbadens GK ligger, dels<br />
i Kevinge.<br />
Mest attraktivt, med sina ca 129 tunnland,<br />
ansågs Kevinge Gård vara.<br />
1929 firade klubben sin 25-åriga existens<br />
med stor fest på Grand Hotel Royal och en<br />
jubileumsskrift, redigerad av professor Sven<br />
Brisman, gavs ut.<br />
Trettiotal<br />
1930<br />
För att klara av de ekonomiska<br />
åtagandena vid köpet av ”Käfvinge<br />
Gård” samt byggandet av en ny 18-hålsbana<br />
jämte klubbhus bildades ett aktiebolag,<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s Intressenter, <strong>SGK</strong>I .<br />
AB <strong>SGK</strong>I tecknade köpeavtal med Kevinge<br />
Gårds ägare kapten Thorsten Ax:son Johnson.<br />
Det tecknades också ett arrendeavtal mellan<br />
<strong>SGK</strong>I och klubben avseende golfbanan och<br />
klubbhusområdet.<br />
Inte mindre än 12 olika förslag till lay-out<br />
för banan granskades innan man kunde enas.<br />
Det slutgiltiga förslaget hade stora likheter<br />
med Swinley Forest, en golfbana strax utanför<br />
London och uppdraget att genomföra själva<br />
bygget gick till den engelska fröfirman Carter<br />
& Company.<br />
Firmans representant på Kevinge, George<br />
Maywood, ledde arbetet på ett förtjänstfullt sätt<br />
och <strong>SGK</strong>:s intressen bevakades av Rafael Sundblom.<br />
George Maywood trivdes bra på Kevinge<br />
och stannade som greenkeeper fram till 1938.<br />
1932, Kevingebanans invigningsår, slår Rafael Sundblom ut från en alldeles nybyggd utslagsplats på<br />
4:e hålet. Han var en drivande kraft i utvecklingen av klubben och var bl a dess sekreterare i hela 18 år.<br />
10
Trettiotal<br />
Uppdraget att rita om den f d ladugården<br />
och stallet anförtroddes arkitekten Bernhard<br />
Schill. Medan bana och klubbhus tog form<br />
på Kevinge fortsatte klubbens medlemmar att<br />
spela på Lidingöbanan som sedermera övertogs<br />
av nybildade Lidingö <strong>Golfklubb</strong>.<br />
Den 7 oktober 1932 kunde så Kevingebanan<br />
invigas under stor uppslutning av medlemmar<br />
och press. De första bollarna slogs av prinsen av<br />
Wales och kronprins Gustaf Adolf.<br />
Samma år spelades Svenska Mästerskapen på<br />
Djursholms GK där två <strong>SGK</strong>:are möttes i finalen.<br />
Sune Malmström vann över Georg Svensson.<br />
Arrendeavtalet med AB Lidingöstaden<br />
avvecklades, och bildandet av Lidingö GK<br />
medförde att <strong>SGK</strong> enbart behövde betala driftskostnaderna<br />
fram till oktober 1935.<br />
Den japanske ambassadören Vicomte Mushakoji<br />
skänkte 1933 en pokal till klubben som<br />
genom åren kom att få stor betydelse – Chrysantemumbålen.<br />
Man beslöt att priset skulle<br />
vara ständigt vandrande och sättas upp i en<br />
nationell tävling för manliga spelare med högst<br />
16 i hcp. Formen för tävlingen har ändrats<br />
under årens lopp men den finns fortfarande<br />
kvar och idag spelas den som 72-håls slagtävling<br />
scratch.<br />
1934 utsågs den första damkommittén i<br />
klubben. Uppgiften var att representera de<br />
kvinnliga medlemmarnas intressen, föreslå hcp<br />
för damerna, ta hand om nya medlemmar, utse<br />
värdinnor vid klubbens fester och samkväm<br />
och anordna särskilda tävlingar för damerna.<br />
Samma år inleddes lagmatcherna mot golfklubbarna<br />
i Göteborg, Oslo och Djursholm<br />
och några år senare även mot Saltsjöbadens<br />
och Lidingös golfklubbar.<br />
Ur sportslig synvinkel blev 1935 ett synnerligen<br />
framgångsrikt år. Klubben fick i uppdrag av<br />
SGF att anordna såväl Internationella SM som<br />
en landskamp mot Tyskland. Göran Falk segrade<br />
i finalen över K A S Morrice på 37:e hålet<br />
och Karin Timberg såg till att även damernas<br />
mästerskap hamnade hos <strong>SGK</strong>.<br />
1935 hade banan vuxit till sig och var i mycket fin kondition. Bl a spelades SM för damer det året och<br />
vår Karin Timberg vann.<br />
11
Trettiotal<br />
I landskampen mot Tyskland bidrog två av<br />
klubbens medlemmar, Erik Runfelt och Sune<br />
Malmström, till svensk seger med 5/4.<br />
1935 inleddes även klubbmatchen mellan<br />
<strong>SGK</strong> och Helsingfors GK. En tradition som<br />
med undantag för krigsåren levt vidare där<br />
klubbarna växelvis möts på Kevinge och Tali.<br />
Fler framgångar nådde klubben då Ellis<br />
Janzon slog klubbkamraten Greta Winbergh<br />
i Nationella SM 1936. Mästerskapet spelades<br />
på Kevinge och bland herrarna segrade Sune<br />
Malmström.<br />
Klubbens mångårige ordförande Henry<br />
Lindberg avgick 1937 och efterträddes av<br />
Karl Bergsten. På dennes initiativ gjordes en<br />
insamling bland klubbens medlemmar som<br />
inbringade 25 000 kronor, vilket medförde att<br />
årsavgiften inte behövde höjas.<br />
1938 skänkte kronprins Gustaf Adolf en<br />
pokal att tävla om för de fyra nordiska huvudstäderna.<br />
Syftet var att främja intresset för golf<br />
och samhörighetskänslan i Norden.<br />
I slutet av samma år bildades Kevinge Curlingklubb.<br />
I början var man bara ett tiotal entusiaster<br />
men verksamheten växte och mot slutet av<br />
1960-talet var man över 70 deltagare. I början<br />
spelade man på Kevinge Gårds tennisbana och<br />
därefter huvudsakligen på parkeringen där nu<br />
Golfförbundets hus ligger.<br />
Vintertid på 1930-talet spelade också klubbens<br />
medlemmar bandy på Mörbyvikens is. Primus<br />
motor var givetvis ”bandydoktorn” Sune<br />
Almqvist, men det fanns många andra duktiga<br />
bandyspelare inom klubben. Vanligtvis spelade<br />
man på söndagsförmiddagar varefter man<br />
åt lunch och avslutade med pingisturnering i<br />
kungamatsalen.<br />
Dessa vinteraktiviteter har numer klingat av<br />
och 1990 förklarades Curlingverksamheten<br />
tills vidare vilande.<br />
Curling var en populär sysselsättning vintertid för våra golfare. Parkeringsplatsen, där nu parkeringsgaraget<br />
ligger, spolades. Den snötäckta 18:e green med fairway syns i bakgrunden. Här slår Rafael<br />
Sundblom ut.<br />
12
Fyrtiotal<br />
1939 startade ”Alliansen”. En 36 håls slagtävling<br />
foursome för en instruktör och en<br />
amatör från samma klubb. Tävlingen sponsrades<br />
av Dagens Nyheter och Slazenger, och<br />
premiäråret segrade Ted Roberts tillsammans<br />
med HKH prins Carl-Johan. ”Alliansen” pågick<br />
fram t o m 1973 och spelades hela 18 gånger<br />
på Kevinge.<br />
Andra världskriget medförde<br />
1940naturligtvis många problem. Vintrarna<br />
mellan 1939 och 1942 var mycket kalla<br />
och snörika vilket medförde betydande skador<br />
på greener och fairways, där gräset delvis dog.<br />
Gräs och gödningsmedel kunde vid den här<br />
tiden inte importeras så det var ytterst besvärligt<br />
att åstadkomma en bra bana. Tack vare goda<br />
förbindelser i Amerika lyckades Rolf von Heidenstam,<br />
Fred Asker och några till köpa gräsfrö<br />
och golfbollar därifrån, som forslades hem<br />
till Sverige som kaptensgods på lejdbåtar. Det<br />
var genom denna manöver vi för första gången<br />
kom i kontakt med den s k ”stora bollen”, vilken<br />
som bekant nuförtiden är standard.<br />
Bensinransoneringen under krigsåren gjorde<br />
det nödvändigt att 1941 köpa ett gengasaggregat<br />
för att trygga driften av klubbens traktor.<br />
<strong>SGK</strong> bidrog på sitt sätt till samhällsförsörjningen<br />
genom att under åren 1940 – 42 upplåta<br />
delar av banan till grönsaks- och potatisodling.<br />
Vasstäkt och höslåtter fick Danderyds<br />
Kristidsnämnd ta hand om.<br />
Antalet aktiva spelare minskade kraftigt under<br />
dessa år vilket medförde följande uttalande i<br />
årsberättelsen: ”Till sist vill styrelsen framhålla,<br />
att klubben under nuvarande krisartade tider<br />
kan fortleva och giva medlemmarna tillfälle<br />
idka den fritidssport som golfspelet utgör,<br />
endast om medlemmarna lojalt fullgöra sina<br />
förpliktelser mot klubben och om de bland<br />
Damer i tidsenlig klädsel, d v s lång kjol, från KM Damer 1933. Fr v: Elsa Ramstedt (vår första kvinnliga<br />
styrelseledamot), Elly Wahlén, Bebbe Winsnes, Greta Winbergh, Ellis Rising, Sissi Hay, Olga Freese.<br />
13
Fyrtiotal<br />
sina vänner värva nya medlemmar, både unga<br />
och gamla.”<br />
1943 tog för första gången i klubbens historia<br />
en kvinna plats i styrelsen. Det var damkommitténs<br />
ordförande Elsa Ramstedt, som kom att<br />
göra klubben stora tjänster under de 9 år hon<br />
satt i styrelsen.<br />
Året efter avled en av klubbens förgrundsgestalter,<br />
hedersledamoten Henry Lindberg,<br />
medlem sedan 1909 och <strong>SGK</strong>:s ordförande<br />
mellan 1925 och 1937.<br />
Samma år, 1944, godkände styrelsen ett avtal<br />
mellan <strong>SGK</strong>I och Danderyds köping om försäljning<br />
av den del av Kevingeområdet som senare<br />
skulle bli Kevingeringen, ca 90 000 kvm.<br />
Antalet golfklubbar i landet var nu 22 och<br />
antalet spelare ca 3 000.<br />
Under andra hälften av 1940-talet ökar spelskickligheten<br />
markant i klubben. I första hand<br />
var det ett antal yngre talangfulla spelare som<br />
snabbt uppnådde elitklass. Framför allt var<br />
det bröderna Elis och Arne Werkell, syskonen<br />
Harry och Britt Karlsson, senare kända under<br />
efternamnen Fakt respektive Mattsson, samt<br />
Harry Strand. Samtliga hade det gemensamt att<br />
de börjat som caddies på 1930-talet på Kevinge<br />
och Djursholms golfbana.<br />
1946 gästades klubben av två av den tidens<br />
mest kända engelska prospelare, Alf Padgham,<br />
British Open segrare 1936, samt Sam King.<br />
De spelade två uppvisningsmatcher, dels mot<br />
Elis Werkell och Harry Strand, dels mot Arne<br />
Werkell och Harry Karlsson.<br />
Året efter orsakade en långvarig torka stora<br />
problem. Edsvikens något salthaltiga vatten<br />
kunde bara användas i begränsad utsträckning<br />
och det var alltjämt svårt att köpa in fröer och<br />
gödningsmedel.<br />
På förslag från Axel Westergren beslutade<br />
man om ett nytt klubbmärke, ett förtjänsttecken<br />
i ny design samt om inköp av klubbflagga.<br />
Mycket tack vare klubbens skicklige instruktör Ted Roberts växte några spelare till Europaklass, fr v: Elis och<br />
Arne Werkell, Harry Fakt och Britt Mattsson.<br />
14
Femtiotal<br />
På senhösten 1947 övertog källarmästare<br />
Thure Ernrup driften av restaurangen och<br />
året därpå anställdes Dagny Harenburg som<br />
föreståndarinna. Båda stannade vid klubben t<br />
o m 1959.<br />
1949 byggdes ett övningsområde med green,<br />
bunker och utslagsplatser på det område som<br />
idag utgör park och driving-lake.<br />
När man tittar i den historiska<br />
1950backspegeln framstår ofta 1950-<br />
talet som en idyllisk period full av framtidsoptimism<br />
och med det spirande folkhemsbygget<br />
som trygg förankring.<br />
För <strong>SGK</strong> innebar decenniet både glädjeämnen<br />
och problem.<br />
Problemen hade att göra med den ansenliga<br />
mängd tid som intressentbolaget och klubben<br />
tvingades lägga ner på förhandlingar med Danderyds<br />
köping rörande framtiden för banan<br />
och intilliggande markområden. Med hänsyn<br />
till bl a den då nya expropriationslagen slöts<br />
1950 ett avtal mellan kommunen och <strong>SGK</strong>I<br />
som innebar att kommunen köpte golfbaneområdet<br />
samt övrig mark med vissa undantag.<br />
Till glädjeämnena hörde bl a att skaran skickliga<br />
spelare utökades. Med G A Bielke, Rune<br />
Karlfeldt och Claes Jöhncke som nya medlemmar<br />
fick klubben tre elitspelare av högsta klass<br />
som samtliga fick plushandicap. De vann eller<br />
placerade sig bland de främsta i nästan alla<br />
mästerskapstävlingar och förekom ofta i landslaget,<br />
bl a i samband med EM och VM.<br />
På damsidan fick Britt Mattsson konkurrens<br />
av Ingrid ”Kylle” Fredriksson och Gertrud<br />
Ahlberg.<br />
Noteras kan att under 1950 spelades för första<br />
gången över 1 000 greenfeeronder på Kevinge.<br />
Tidningen Svensk Golf, startad av <strong>SGK</strong>:aren<br />
och golfentusiasten ”Plåtis” S O ”Blomman”<br />
Blomquist 1946, bjöd in till en maratontävling<br />
över 72 hål på en dag. I tävlingen fick spelarna<br />
Ytterligare skickliga spelare sällade sig till elitklassen, fr v: G A Bielke, Rune Karlfeldt och Claes Jöhncke.<br />
Gertrud Ahlberg gick många heta duster med bl a Britt Mattsson.<br />
15
Femtiotal<br />
inte ha mer än 7 klubbor och var och en måste<br />
själv bära sin bag. Segrade gjorde Elis Werkell<br />
med 292 slag. Elis blev detta år, 1950, den förste<br />
svensk som tilldelades plushandicap.<br />
Axel Wallenberg avgick samma år som ordförande<br />
och efterträddes av Rolf von Heidenstam.<br />
Året efter, redan 1951, undersöktes olika uppslag<br />
till anskaffande av ny mark, inget alternativ<br />
ansågs emellertid tillräckligt intressant.<br />
1952 spelades KM för oldboys för första gången<br />
och en starter anställdes under veckosluten<br />
för att skapa bättre ordning och ökad trivsel.<br />
Den av många hatade och av andra älskade<br />
stymieregeln togs bort, och årets stora händelse<br />
var besöket av engelsmannen Dai Rees som<br />
passade på att sänka banrekordet till 65.<br />
1953 genomgick klubbhuset en omfattande<br />
renovering och nya möbler införskaffades.<br />
Genom gåvor från enskilda medlemmar fick<br />
även sällskapsrummen nya möbler och mattor.<br />
Sydafrikanen Bobby Locke gästade Kevinge<br />
i augusti och tangerade banrekordet inför stor<br />
publik.<br />
Detta år avlider fyra av klubbens pionjärer,<br />
C-Anckarswärd, Karl Bergsten, Sven Brisman<br />
och C J Robbert. Samtliga hade gjort betydande<br />
insatser i klubben, inte minst i samband<br />
med Kevingebanans tillkomst.<br />
1954 fyller klubben 50 år och en jubileumsskrift<br />
ges ut redigerad av Georg Svensson och<br />
Rafael Sundblom. Jubiléet firades också med<br />
en särskild tävling den 27 maj. Vid banketten<br />
deltog H K H prins Bertil samt representanter<br />
för de nordiska huvudstädernas golfklubbar,<br />
SGF och ett flertal svenska golfklubbar. Karin<br />
och Ragnar Sachs skänkte med anledning av<br />
jubiléet ett ståtligt vandringspris.<br />
Samma år utökades banans längd med ca<br />
200-m genom att man anlade nya tees på 9 av<br />
banans hål och byggandet av Mörby Backeområdet<br />
påbörjades.<br />
Stina Levy och Ray Lidholm. Stina var klubbens första heltidsanställda person för administrationen av<br />
klubben och Ray skötte caddieverksamheten.<br />
16
Femtiotal<br />
Sommaren 1955 inträffade den svåraste<br />
torkan i mannaminne. Bevattningen var igång<br />
dag som natt och greenerna lyckades man hålla<br />
något så när gröna, men fairways klarade man<br />
inte riktigt. Lägg därtill en påföljande vinter<br />
med, på sina håll 30 cm tjockt istäcke och man<br />
kan förstå att banan var i ett bedrövligt skick<br />
under säsongen 1956. Till SM som spelades på<br />
Kevinge midsommarveckan det här året lyckades<br />
man emellertid få greenerna spelbara.<br />
Caddieverksamheten utvecklades alltmer<br />
under 1950-talet och caddies indelades nu i 2<br />
grupper. A-caddies skulle erhålla 3 kronor för<br />
halv rond och 5 kronor för hel rond medan B-<br />
caddies (nybörjare) fick 2:50 respektive 4 kronor.<br />
Spelarna betalade direkt till caddiemastern,<br />
50 öre för halv rond och 75 öre för hel<br />
rond. Dricks kunde utdelas om caddien visat<br />
flit, intresse och rengjort klubborna eller om<br />
en rond överstigit 3 timmar.<br />
Hösten 1956 anställdes den första intendenten<br />
på heltid vid klubben, Stina Levy, som<br />
under femton år kom att handha den alltmer<br />
omfattande administrationen, och tillsammans<br />
med Ray Lidholm, Ted Roberts och<br />
Arne Werkell präglade hon tillvaron på <strong>SGK</strong><br />
till medlemmarnas fromma.<br />
Efter nya besvärliga vintrar 1957 och – 58 som<br />
innebar betydande banskötselproblem gjordes<br />
samtidigt vissa förbättringar i och med att<br />
hålen 4, 6 och 14 fick grästees. Tilläggas kan att<br />
restaurangen detta år beviljades utskänkningsrättigheter.<br />
1958 drabbades ånyo klubben av sorg då<br />
två av klubbens förgrundsgestalter, Rolf von<br />
Heidenstam och Rafael Sundblom, avled. Rolf<br />
von Heidenstam var ordförande under åren<br />
1939 – 43 samt 1951 – 56 och gjorde klubben<br />
stora tjänster, särskilt under krigsåren. Ålänningen<br />
Rafael Sundblom brann för allt som<br />
hade med golfsporten att göra och inte minst<br />
för <strong>SGK</strong>. Under nära 40 år verkade han aktivt<br />
vid klubben och om någon ska tituleras ”Mr<br />
Kevinge” så är det han.<br />
1959 kunde, efter en kort men snörik vinter,<br />
spelet påbörjas redan i mars. Den 7 juni samma<br />
år var det urpremiär för direktsänd golf i svensk<br />
TV. Detta i samband med finalen i Riksgolfen<br />
där det gällde att, netto, slå två av SGF utvalda<br />
elitspelare. SVT visade hur de av SGF utvalda<br />
Harry Karlsson och G A Bielke spelade de sista<br />
5 hålen på Kevinge. Kommentator var den<br />
kände journalisten och medarbetaren i Svensk<br />
Golf, T-G Wickbom.<br />
Harry gick runt på 1 under par vilket då var<br />
lika med 70, och av 1 735 utmanare lyckades<br />
endast 174 slå honom.<br />
Återigen spelades det över 1 000 greenfeeronder<br />
och antalet klubbar i landet var nu uppe i<br />
59 med ett medlemsantal på nära 10 900.<br />
Och Mörby Centrum börjar byggas.<br />
Ruth och Olle Asplund, populärt krögarpar<br />
under 1960-talet.<br />
17
Tre för klubben betydelsefulla<br />
1960åtgärder genomfördes under<br />
1960-talet. Återköpet av klubbhusområdet, omoch<br />
tillbyggnaden av klubbhuset samt ombyggnaden<br />
av golfbanan.<br />
Den ökade klubbverksamheten medförde<br />
önskemål om större och modernare lokaler.<br />
Styrelsen ansåg emellertid att det var tveksamt<br />
att göra större investeringar i klubbhuset, som<br />
ju 1980 skulle övertas av kommunen. Tanken<br />
på att återköpa klubbhuset föddes och förhandlingar<br />
inleddes med Danderyds köping.<br />
Förhandlingarna blev framgångsrika och avtal<br />
träffades med kommunen om återköp av inte<br />
bara klubbhuset, utan hela klubbhusområdet.<br />
1960 var också året då juniorernas första KM<br />
gick av stapeln.<br />
1961 kunde man börja spela på banan redan i<br />
februari och greenerna öppnades i april. Banan<br />
Sextiotal<br />
var i mycket gott skick under hela säsongen och<br />
lockade till hög spelfrekvens.<br />
Om- och tillbyggnaden av klubbhuset slutfördes<br />
och vid årsmötet valdes Ragnar Sachs till<br />
ordförande efter Gustaf Söderlund.<br />
1962 var det annorlunda med banan. En lång<br />
vinter gjorde att greenerna inte kunde öppnas<br />
förrän i slutet av maj.<br />
Källarmästaren Olle Asplund och hans maka<br />
Ruth anställdes för att sköta restaurangen och<br />
i juni besöktes Kevinge av Gene Sarazen, en av<br />
världens genom tiderna bästa spelare.<br />
Lennart Hamlin efterträdde Bengt Björklund<br />
som greenkeeper och en ung engelsman, John<br />
Cockin, anställdes som instruktörsassistent.<br />
Arbetet med att bygga om 4:e hålet påbörjas.<br />
När det är färdigt året därpå har det blivit<br />
något kortare, fått en ny green och framför<br />
denna en damm.<br />
1963 var 4:e hålet ombyggt, med en ny green och en damm.<br />
18
1963 fyllde Ted Roberts 70 år och hyllades vid<br />
årsmötet där han fick motta en penninggåva<br />
från tacksamma medlemmar.<br />
Klubbens tidigare ordförande Axel Wallenberg<br />
avled.<br />
1964 efterträder Arne Werkell Ted Roberts<br />
som förste instruktör och detta det 60:e året<br />
i klubbens historia kännetecknas av livlig spelfrekvens<br />
och stort tävlingsintresse.<br />
På midsommarafton<br />
anordnades en<br />
jubileumstävling med<br />
vidhängande middag och<br />
på övningsområdet anlade<br />
man det här året en<br />
finurlig 9-håls pitch- och<br />
puttbana.<br />
Från kommunen framfördes<br />
önskemål om att<br />
redan 1967 få utnyttja en<br />
del av golfbanan, dels för<br />
en ny väg till Mörby Centrum,<br />
dels för en gångväg<br />
utmed Edsviken. I gengäld<br />
skulle klubben erhålla<br />
mark intill Klingsta Park<br />
för att anlägga av ersättningshål.<br />
Banchefen Nils Sköld fick i uppdrag<br />
att utarbeta ett förslag till golfbanans eventuella<br />
framtida utformning, och en särskild förhandlingsdelegation<br />
utsågs för <strong>SGK</strong>I och klubben.<br />
Detta var den verkligt stora frågan i mitten av<br />
1960-talet.<br />
Efter ett kortare gästspel vid Rya GK återanställdes<br />
Ray Lidholm som caddiemaster i april<br />
1965.<br />
Juniorverksamheten, som kom igång ordentligt<br />
i början av 1960-talet med utbildning och<br />
tävlingar, började nu visa upp flera duktiga<br />
förmågor som Nailil Skoog, Åke Ljungberg,<br />
Sextiotal<br />
Ted Roberts 70 år<br />
Lars Tengstrand, Sune Werkell och bröderna<br />
Michael och Niklas Levy.<br />
Arbetet med ombyggnaderna på banan som<br />
inletts 1966 fortsatte under ledning av Nils<br />
Sköld, som till sin hjälp hade banföreståndaren<br />
Lennart Hamlin samt två mycket aktiva<br />
bankommittéledamöter, Lennart Roos och<br />
Peter Nordwall. I samband med de omfattande<br />
arbetena anskaffades en<br />
ny bevattningsanläggning<br />
med elstyrd automatik.<br />
1967 slutade källarmästarparet<br />
Olle och Ruth<br />
Asplund sina anställningar<br />
och efterträddes av Yngve<br />
Karlsson.<br />
1968 var ett besvärligt<br />
år på banan. Hög spelfrekvens<br />
och otjänlig<br />
väderlek gjorde att arbetena<br />
försenades. Ett avtal<br />
om fyllnadsmassor infriades<br />
inte. Olägenheter<br />
uppstod i samband med<br />
grävningsarbeten för den<br />
nya bevattningsanläggningen.<br />
Banan såg stundtals<br />
rent bedrövlig ut och vissa klubbtävlingar samt<br />
nationella damdagen och Chrysantemumbålen<br />
fick ställas in. Det nya 9:e korthålet kunde<br />
dock tas i bruk detta år.<br />
Det gamla verkstadshuset ”skjulet” revs och<br />
ersattes av ett nytt. För bevattningen byggdes<br />
ett nytt pumphus.<br />
1969 var sommaren extremt torr och det nya<br />
bevattningssystemet kunde inte helt utnyttjas.<br />
Banpersonalen förde en hård och ojämn kamp<br />
mot torkan. Trots detta registrerades inte mindre<br />
än 1 465 gästspelare.<br />
19
Sjuttiotal<br />
Det som skedde i slutet av 1960-<br />
1970talet var en föraning om vad som<br />
väntade under de närmast följande decennierna.<br />
Under 1970-talet mer än fördubblades antalet<br />
golfspelare i vårt land, från 36 900 till 83-000.<br />
Antalet golfklubbar ökade från 107 till 145.<br />
För <strong>SGK</strong> innebar detta att rörligheten i medlemskadern<br />
ökade, men också att medlemskön<br />
växte. Medlemmarna tillbringade alltmer tid<br />
på banan och gästspelarna blev fler. Detta medförde<br />
bland annat att starttider måste införas.<br />
Det innebar också, i kombination med ett alltmer<br />
hektiskt samhällsliv i stort, att delar av det<br />
gamla familjära klubblivet avklingade. Det var<br />
vid den här tiden som man för första gången<br />
kunde se spelare ”byta om i bilen”.<br />
Arbetet med banans ombyggnad fortsatte<br />
och på sensommaren 1970 kunde hålen 11 och<br />
13 tas i bruk i sina nya sträckningar.<br />
En av dåtidens profiler i klubben var Sven<br />
Tumba som, förutom att han i hög grad bidrog<br />
till golfsportens popularisering, själv tillhörde<br />
den svenska eliten. T ex ingick han tillsammans<br />
med Claes Jöhncke i VM-laget som spelade i<br />
Madrid.<br />
Vid höstmötet avgick Ragnar Sachs som ordförande<br />
och Axel Fahleson valdes att efterträda<br />
honom.<br />
1971 tas banans nya 10:e hål i bruk samtidigt<br />
som hål 6 provisoriskt fick spelas som par 3-<br />
hål.<br />
I maj utsätts klubben för ett inbrott då samtliga<br />
ständigt vandrande priser, ett antal andra<br />
priser och minnesgåvor stals till ett värde av<br />
drygt 42 000 kronor.<br />
Under 1972 kunde arbetet med ombyggnaden<br />
av banan slutföras och Sveriges dittills<br />
största golfpublik, ca 3 000 personer, fick i<br />
ruggigt regnväder se Arnold Palmer gå runt<br />
Kevingebanan på 70 slag och därmed vinna<br />
över Sven Tumba.<br />
Arnold Palmer, med bl a prins Bertil som caddie, besöker<br />
Kevinge. Trots ihållande regn kommer mycket folk.<br />
20
Sjuttiotal<br />
Claes Jöhncke vann både SM och SKIM och<br />
deltog i det svenska VM-laget i Argentina.<br />
1973 återanskaffas de tidigare stulna priserna<br />
med undantag för British Resident Cup men<br />
under oktober drabbas klubben ånyo av inbrott<br />
vid två tillfällen. Cigarretter, sprit och en radioutrustning<br />
stals till ett värde av 20 000 kr.<br />
Under hösten ansökte klubben om ett permanent<br />
tillstånd för den driving-lake som prövats<br />
under säsongen.<br />
Mest framgångsrik <strong>SGK</strong>:are det här året var<br />
Staffan Mannerström som vann SISM och kom<br />
2:a i Slottspokalen och Guldpokalen.<br />
Abdel Halim utsågs till bäste prospelare i<br />
Skandinavien.<br />
Två sorgebud drabbade klubben under året.<br />
Kung Gustaf VI Adolf, klubbens höge beskyddare,<br />
avled den 15 september.<br />
Den andre bortgångne var Ragnar Sachs,<br />
hedersledamot och ordförande 1962 – 1970.<br />
Axel Fahleson avgick som ordförande och<br />
utsågs med acklamation till hedersledamot.<br />
Till ny ordförande valdes Sten Larsson.<br />
1974 tas driving-laken provisoriskt i bruk<br />
och Old Caddie Club bildades av de spelare<br />
som inlett sin golfkarriär som caddies. Ted<br />
Roberts skänker en av sina gamla klubbor (en<br />
raritet) som vandringspris till denna eminenta<br />
församling.<br />
Vid höstmötet utsågs Sven Widaeus till<br />
hedersledamot. Med sina 17 år i styrelsen varav<br />
16 som sekreterare utgör Sven en av klubbens<br />
stora trotjänare som behärskade alla grenar av<br />
klubbverksamheten.<br />
1975 blir Svenska Golfförbundet granne med<br />
<strong>SGK</strong> och hyr det nyuppförda huset som ersatt<br />
den tidigare ”östra villan”.<br />
Shopen utarrenderades till Uno Fors och<br />
prins Bertil skänkte som minnesgåva sin faders,<br />
kung Gustaf VI Adolf, gamla klubbor och bag.<br />
H.M.Konungen<br />
Kung Gustaf VI Adolf<br />
21
Sjuttiotalet<br />
1974 startade <strong>SGK</strong>:s Old Caddie Club. Här är caddies från tiden 1932-1945 samlade med Ted Roberts<br />
längst fram i mitten. Caddieklubben lades ner 1999.<br />
22
Sjuttiotal<br />
Gästspelandet uppgick det här året till rekordsiffran<br />
2 890 ronder.<br />
1976 mottog klubben 200 000 kronor från<br />
framlidne medlemmen Tage Birke i donation.<br />
Avkastningen skulle användas till klubblivets<br />
främjande.<br />
Nils Sköld, styrelsemedlem i mer än 20 år,<br />
som framgångsrikt svarat för banans skötsel<br />
och ombyggnad, utsågs till hedersledamot.<br />
Vid den här tiden debatterades banans framtid<br />
livligt inom kommunen och i lokalpressen.<br />
Många röster höjdes för att banan, helt eller<br />
delvis, borde göras om till allmän park alternativt<br />
bebyggas. Styrelsen fick ägna mycket tid<br />
åt att sprida information om klubbens verksamhet<br />
och gällande avtal samt behovet och<br />
nyttan av att banan fick vara kvar i oförändrad<br />
omfattning.<br />
1977 framstår Ralph Nisell som klubbens<br />
bästa spelare genom en andraplats i SISM. Tillläggas<br />
kan att det nu blivit betydligt svårare för<br />
våra elitspelare att hävda sig i nationella tävlingar<br />
och mästerskap p g a större konkurrens.<br />
1978 avlider klubbens tränare och glädjespridare<br />
under många år, Ted Roberts, i en ålder<br />
av 84 år.<br />
1979 kom i hög grad att präglas av klubbens<br />
75-årsjubileum. En av höjdpunkterna var jubileumsmiddagen<br />
den 16 juni då klubben fick<br />
mottaga gåvor från kommunen, Golfförbundet,<br />
ett flertal klubbar och egna medlemmar.<br />
Två jubileumsskrifter gavs ut. Dels Georg<br />
Svenssons personligt berättade ”Femtiotre år<br />
med <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>”, dels en tidningsutgåva<br />
i triploidformat som belyste de senaste<br />
25 åren av klubbens verksamhet.<br />
Match-SM spelades under perioden 16 – 22<br />
juni på en bana i god jubileumsklass. Av våra spelare<br />
lyckades Christina Nordström och Ralph<br />
Nisell bäst genom att båda nå kvartsfinal.<br />
Ray Lidholm, caddiemaster och omtyckt<br />
<strong>SGK</strong>-profil, avgick med pension 31 mars och<br />
klubbens intendent, Arne Angdin, slutade på<br />
egen begäran 31 augusti.<br />
Sten Larsson avgick som ordförande och<br />
efterträddes av Gunnar von Sydow.<br />
1978 hjälps ett antal medlemmar åt att ge klubbhuset<br />
en ny isolering och träfasad. Här ses bl a Sven Widaeus,<br />
som under många år var klubbens sekreterare, på stegen.<br />
23
Frågan som genomsyrar och präg-<br />
1980-talet är: Att vara eller inte<br />
1980lar<br />
vara på Kevinge?<br />
Tidpunkten för arrendeavtalets upphörande<br />
närmar sig alltmer. Skulle kommunen gå med<br />
på en förlängning? Skulle man erbjuda ett nytt<br />
avtal? För en förminskad bana? Eller skulle<br />
man säga nej till nytt avtal efter 2000?<br />
Det var bråda tider för styrelsen som förhandlade<br />
med kommunen för att uppnå bästa<br />
möjliga resultat. Samtidigt började man nu,<br />
med Arne Angdin i spetsen, att försöka hitta<br />
alternativa lösningar för klubbens framtida<br />
spelmöjligheter.<br />
Den allt intensivare spelfrekvensen medförde<br />
att slitaget på banan ökade, vilket i sin tur<br />
innebar att det började krävas extra arbetsinsatser<br />
och översyn av maskinparken. Ett ekonomiskt<br />
tillskott för att delvis möjliggöra finansieringen<br />
av detta stod en alltmer tilltagande<br />
sponsorverksamhet samt företagsgolf för.<br />
Den 30 juni genomförs en uppvisningsmatch<br />
med bl a Seve Ballesteros och i juli gästades<br />
klubben av ett amerikanskt jordenruntresande<br />
sällskap som blev mycket uppskattat, Eddie<br />
Lewis International Golf Safaris. Sällskapet<br />
upprepade sitt besök med tävling och fest två<br />
år senare.<br />
1981 anställdes Michael Sheard som biträdande<br />
instruktör och på tävlingsfronten bevisade<br />
Joakim Sabel att han var <strong>Stockholms</strong>distriktets<br />
bäste spelare.<br />
Gunnar von Sydow avgick som ordförande<br />
och till hans efterträdare valdes Charles Stoltz.<br />
1982 tog Mike Sheard över arrendet av golfshopen<br />
och för att förbättra informationen<br />
såväl internt som externt skapades, på initiativ<br />
av Lars Gustafsson med Sven-Erik Brunnsjö<br />
och Bengt Blomgren som medhjälpare, en ny<br />
klubbtidning, Tee Times.<br />
Åttiotal<br />
24
Åttiotal<br />
Klubbmatchen mellan Helsingfors GK och <strong>Stockholms</strong> GK firade 1985 femtioårsjubiléum med bl a spel<br />
på bägge klubbarna. Ett stort antal medlemmar från klubbarna deltog. Överst det finska laget. Klubbmatchen<br />
är förmodligen världens äldsta klubbutbyte.<br />
25
Åttiotal<br />
Kevingebanans 50-års jubileum firades den<br />
7-oktober med en fyrboll-bästbollstävling där<br />
ett stort antal lag från klubben deltog under<br />
bevakning av press och TV .<br />
Banföreståndaren Lennart Hamlin, som<br />
varit i klubbens tjänst i 29 år, utsågs till kallad<br />
ledamot.<br />
Vid en genomgång av kapitalbehovet under<br />
de kommande åren visade det sig att det var<br />
nödvändigt att göra vissa besparingar. Med<br />
hänsyn till nya arbetsrutiner inom kanslifunktionen<br />
och efter omfördelning av vissa uppgifter<br />
samt ytterligare frivilliga insatser från<br />
styrelseledamöterna beslutades att avveckla<br />
intendentfunktionen fr o m mars 1983.<br />
Olle Wänlund deltog framgångsrikt i oldboyslandslaget<br />
vid spel i USA och Britt Mattsson<br />
kom på tredje plats i British Open för oldgirls.<br />
Lennart Hamlin avgick med pension och till<br />
ny banföreståndare utsågs Bernhard Eichinger.<br />
Nils Sköld, banchef och banarkitekt under<br />
många år, samt den tidigare ordföranden Sten<br />
Larsson avled under året.<br />
1984 fastställdes en ny organisation för klubben<br />
som bl a innebar att kanslifunktionen skulle<br />
förstärkas med en klubbdirektör med ansvar<br />
EM för Oldboys spelades 1987 på Kevinge och vanns av Sverige. Olle Wänlund hävdade sig väl i laget.<br />
Här påhejad av Britta Wänlund och Ulla Svedestig.<br />
26
Åttiotal<br />
för all verksamhet. Till denna nya tjänst utsågs<br />
1-maj Göran Lorichs.<br />
Arne Werkell beviljades pension och till ny<br />
förste instruktör utsågs Mike Sheard.<br />
150 medlemmar deltog då 80-årsjubiléet firades<br />
den 2 juni med tävling på specialdesignad<br />
bana och asado till kvällens festmåltid. Med<br />
anledning av jubiléet specialkomponerades ett<br />
veteranmärke som tilldelades 17 medlemmar<br />
som tillhört klubben 50 år eller mer.<br />
Mot bakgrund av den uppmärksamhet som<br />
alltmer riktades mot klubben och dess framtid<br />
bildades en särskild ”Bevara Kevinge-kommitté”<br />
med uppgift att på lämpligt sätt informera<br />
om klubben.<br />
Arne Werkell, som varit verksam som instruktör<br />
i <strong>SGK</strong> i mer än 45 år, avlider i december.<br />
1985 är den största händelsen firandet av<br />
det 50-åriga vänskapsutbytet mellan <strong>SGK</strong> och<br />
Helsingfors <strong>Golfklubb</strong>. Det blev ett rejält firande<br />
som ägde rum i båda huvudstäderna – dock<br />
ej samtidigt.<br />
På tävlingsfronten kan noteras att Joakim<br />
Sabel och Helena Dahlbäck medverkade i respektive<br />
landslag och Olle Wänlund i oldboyslandslaget<br />
vid EM i Portugal, där Sverige kom<br />
på andra plats.<br />
Göran Asplund efterträder Charles Stoltz<br />
som klubbens ordförande.<br />
1986 medförde sökandet efter ny mark i att<br />
Bogesundsområdet inom Vaxholms kommun<br />
kom i blickpunkten. Kontakter med berörda<br />
parter gav positiva besked och man gav i<br />
uppdrag åt Ronald Fream, välkänd amerikansk<br />
banarkitekt, att upprätta en ”masterplan” för<br />
områdets utnyttjande för golf.<br />
I klubbhuset renoverades biblioteket och<br />
shopen och receptionen fick ny make-up.<br />
På banan renoverades korthålens grästees,<br />
bunkrarna fick ny sand och som 150-metersmarkeringar<br />
planterades thujabuskar.<br />
1987 spelades EM för Oldboys på Kevinge<br />
och efter tre dagars dramatik hade Sverige och<br />
Spanien lika resultat. Sverige vann dock genom<br />
bästa sista dag och i det segrande svenska laget<br />
ingick Olle Wänlund.<br />
På tävlingsfronten noterades också att Helena<br />
Dahlbäck vann KM för 7:e gången i rad och<br />
Joakim Sabel KM för herrar för 6:e gången.<br />
Samma år utsågs Els-Brita Skjöldebrand och<br />
Arne Angdin till kallade ledamöter.<br />
Axel ”Acke” Fahleson, hedersledamot och<br />
klubbens ordförande 1971 – 73 samt ledamot<br />
av SGF:s styrelse i 20 år och dess ordförande<br />
1962-63, avled under året.<br />
”Acke” som han alltid kallades kom att<br />
genom sin stora kärlek till golfsporten betyda<br />
mycket för utvecklingen av vår klubb liksom<br />
för utvecklingen av framförallt ungdomsgolfen<br />
inom SGF.<br />
1988 innebar viktiga förändringar för<br />
klubbens framtid.<br />
Klubben köpte klubbhusområdet av <strong>SGK</strong>I<br />
och sålde detsamma till Fastighets AB Lodet<br />
för 40,5 miljoner kronor. Fortsatta förhandlingar<br />
med kommunen resulterade i att <strong>SGK</strong><br />
kunde träffa ett nytt avtal rörande banan vilket<br />
resulterade i ett förtida avträde av delar av hål<br />
5 och 6.<br />
I övrigt kan nämnas att klubbens elitspelare,<br />
under namnet Team Kevinge, fick ett extra<br />
välkommet stöd genom sponsring.<br />
Göran Asplund avgick som ordförande och<br />
efterträddes av Lars Söderblom.<br />
För att förbättra servicen infördes 1989<br />
en starterfunktion (jmf 1952) samt bokning<br />
av starttider även under vardagar mellan 12<br />
och-18.<br />
27
Nittiotal<br />
En kiosk sattes upp bakom 9:e green och informationen<br />
om klubbverksamheten utökades<br />
genom Klubbnytt, med Hans Wijkström som<br />
redaktör.<br />
Kevin Gow utsågs till 1:e instruktör och Göran<br />
Lorichs slutade sin anställning som klubbdirektör<br />
1 oktober. Hans efterträdare blev Gunnar<br />
Hedelin.<br />
Sökandet efter mark fortsatte. Brollsta Säteri,<br />
vid gamla Norrtäljevägen, 3 mil norr om<br />
Kevinge, blev till slut det område som ansågs<br />
bäst rimma med klubbens önskemål och krav<br />
för byggandet av minst 27 hål.<br />
Ett arrendeavtal på 49 år med förköpsrätt<br />
tecknades med ägarna på ca 230 ha av egendomen.<br />
Ytterligare 20 ha, i direkt anslutning<br />
till arrendeområdet, köptes för uppförande av<br />
klubbhus.<br />
En arbetsgrupp tillsattes för planering av ny<br />
bana.<br />
Ytterligare ett decennium har gått och nu uppgår<br />
antalet registrerande svenska golfspelare till<br />
289 933.<br />
1990<br />
Arbetet med Brollsta-projektet<br />
fortsatte och en referensgrupp<br />
bestående av dåvarande och före detta elitspelare<br />
av båda könen fick framföra sina synpunkter.<br />
Golfarkitekterna Jan Cederholm, Jeremy<br />
Turner och Tommy Nordström fick i uppdrag<br />
att upprätta var sin ”masterplan” för en bana<br />
bestående av tre 9-hålsslingor, en korthålsbana<br />
och ett övningsområde.<br />
Brollstabanan enligt Tommy Nordströms förslag. Marken ägs av <strong>SGK</strong>. Banan har byggts i samarbete<br />
med TPC (Joakim Sabel och Per Franzén), där anläggningen kan återköpas till ett visst nedskrivet bokfört<br />
värde, om något händer med Kevingebanan.<br />
28
Nittiotal<br />
Banföreståndare Bernhard Eichinger slutade<br />
på egen begäran den 31 mars och ersattes<br />
av Per Gräns.<br />
Under samma månad påbörjades arbetet<br />
med den nya bevattningsanläggningen som i<br />
huvudsak stod klart redan i maj, då även den<br />
nya dammen blev klar.<br />
1991 blev ett synnerligen bra år eftersom förhandlingarna<br />
med kommunen resulterade i<br />
ett nytt 25-årigt arrendeavtal t o m 2017.<br />
Samtidigt bedömde bankommittén och Brollsta-projektets<br />
referensgrupp att Tommy Nordströms<br />
förslag till lay-out för ny golfbana vara<br />
det mest intressanta. Efter förhandlingar med<br />
berörda myndigheter nåddes samförstånd om<br />
en översiktsplan.<br />
Nämnde Nordström låg också bakom den<br />
nya lösningen av hålen 5 och 6 på Kevinge. Den<br />
18 september blev den sista speldagen på dessa<br />
hål som par 5 respektive par 4 hål.<br />
Anna Oxenstierna utsågs till ny klubbdirektör<br />
fr o m den 1 oktober och Jarmo Sandelin,<br />
klubbens bästa spelare på den svenska touren,<br />
vann Chrysantemumbålen på 278 slag, 6 under<br />
par.<br />
Christina Nordström och Britt Mattsson deltog<br />
i oldgirlslandslaget där de bl a bidrog till<br />
seger för Sverige vid NM i Torreby.<br />
1992, samma år som Kevingebanan fyllde 60<br />
år, avled vår klubbs mest meriterade spelare och<br />
en av svensk golfs stora profiler, Elis Werkell.<br />
En s k farmarklubb bildades för att ge juniorer<br />
som köade till medlemskap möjlighet att<br />
delta i träning och visst spel på banan.<br />
Kommunfullmäktiges beslut om detaljplan<br />
för klubbhusområdet vann laga kraft men överklagades<br />
och överlämnades till Regeringsrätten<br />
för prövning.<br />
Regeringsrätten avslog överklagandet av den<br />
s-k ”Lodetaffären” och därmed fick klubben<br />
tillgång till hela köpeskillingen.<br />
Jarmo Sandelin vinner ånyo Chrysantemumbålen.<br />
Den här gången på 12 under par. En av<br />
ronderna innebar nytt banrekord, 64 slag.<br />
1993 fick <strong>SGK</strong> två nya instruktörer som båda<br />
börjat som unga juniorer i klubben, Joakim<br />
Sabel och Jan Lindblad.<br />
Restaurangen fick än en gång ny regim genom<br />
makarna Peter och Marianne von Essen.<br />
1993 beslutade styrelsen att köpa Brollstamarken<br />
för 7 miljoner kronor och köpeavtalet<br />
undertecknades i november.<br />
Banan var i god kondition under säsongen<br />
med undantag för hösten då ovanligt mycket<br />
regn gjorde att den vid några tillfällen måste<br />
stängas. De över 60 år gamla täckdikena kla-<br />
Jarmo Sandelin, en av våra främsta elitspelare,<br />
vinner Chrysantemumbålen 1992 och sätter nytt<br />
banrekord.<br />
29
Nittiotal<br />
rade inte längre sin uppgift och stora vattensamlingar<br />
bildades. Delvis mot bakgrund av<br />
detta lade bankommittén fram en 3-års plan<br />
för att få bukt med dräneringsproblemen, få<br />
bättre kvalitet på fairways och greener, ny sand<br />
i bunkrarna och renovering av vissa utslagsplatser.<br />
Styrelsen godkände planen och en gradvis<br />
förbättring av Kevingebanan tog sin början.<br />
Styrelsen fick också höstmötets sanktion att<br />
förhandla vidare med fastighetsbolaget Lodet<br />
om möjligheten till återköp av klubbhustomten<br />
eller att alternativt förvärva någon annan<br />
fastighet till klubbhus. Resultatet skulle föreläggas<br />
allmänt möte för godkännande.<br />
Klubbens damelitlag svarade för årets bedrift<br />
på tävlingssidan genom att vinna division 1<br />
östra och därmed kvalificera sig till elitserien<br />
och spel om Lag-SM 1994. Christina Nordström<br />
och Jan Sjövall deltog i respektive seniorlandslag<br />
vid årets Europa-mästerskap och Per<br />
Jacobson noterade flera framgångar på den<br />
svenska golftouren.<br />
1994 är ett ovanligt händelserikt år. Ekonomin<br />
är mycket god och vi kan uppvisa en vinst<br />
på 66 miljoner kronor. Klubbhustomt med<br />
klubbhus återköps för knappt 28 miljoner kronor.<br />
Köpet hade föregåtts av ett extra allmänt<br />
sammanträde där nära en tredjedel av klubbens<br />
medlemmar hade slutit upp. Höstmötet<br />
beslutar avskaffa det tidigare medlemslånet på<br />
20 000 kronor. I stället höjs inträdesavgiften<br />
från 6 000 till 13 000 kronor, som i sin helhet<br />
betalas av medlemmar över 26-år.<br />
<strong>SGK</strong> fyller 90 år. Nittioårsdagen firades med<br />
bl-a jubileumsmiddag på klubben. 90-årsboken,<br />
med huvudförfattarna Rolf Burman, Karl-Erik<br />
Team Kevinge, ett framgångsrikt elitlag på 1990-talet, utarbetat efter ett nytt koncept av Jan Liedner och<br />
som sedan kopierades av andra klubbar.<br />
30
Nittiotal.<br />
Mattsson, Lennart Roos och Tage Svedestig,<br />
överlämnades till deltagarna. Ett jubileumslotteri<br />
organiserades för att hjälpa till att finansiera<br />
jubileumskostnaderna och till följd av jubiléet<br />
spelades årets lagmatch mot Helsingfors, som<br />
egentligen skulle gått på Tali, på Kevinge.<br />
Team Kevinges damer överraskar alla genom<br />
att hålla sig kvar i elitserien genom en 11e plats<br />
vid årets Lag-SM. Laget bestod av Anna Oxenstierna,<br />
Helena Brobeck, Christina Nordström,<br />
Kristina Engström och Maria Nordell. Herrarna<br />
stod för en ännu större överraskning genom<br />
att ta silvret vid herrarnas Lag-SM på Ågesta. I<br />
laget ingick Jarmo Sandelin, Fredrik Richter,<br />
Per Jacobson och Jan Lindblad. Samtliga <strong>SGK</strong>spelare<br />
sedan juniortiden.<br />
Jarmo Sandelin kvalificerar sig, tack vare<br />
bra spel på Challengetouren, till spel på Europatouren,<br />
Per Jacobson blir klar för spel på<br />
Challengetouren och Kristina Engström vinner<br />
Föreningsbanken Cup.<br />
<strong>SGK</strong> har fått tillstånd att utnyttja en del av<br />
sjukhusparken för Farmarnas övningsspel. Fyra<br />
utslagsplatser med specialdesignade greener<br />
iordningställdes.<br />
Christer Gräns anställs för att svara för underhåll<br />
och reparationer av klubbens maskiner.<br />
Därmed räknar man med att få längre livslängd<br />
på maskinerna och därmed sänkta kostnader.<br />
Vi får en ny krögare, Fredrik Westerlund.<br />
Lars Söderblom avgår som ordförande i <strong>SGK</strong><br />
efter sex framgångsrika år som bl a gjort oss till<br />
en ekonomiskt välmående golfklubb.<br />
1995. Leif Almstedt tillträder som ny<br />
ordförande.<br />
Jarmo Sandelin erövrar sin första Europatourseger<br />
genom vinsten i Tour Espania på<br />
Kanarieöarna.<br />
Ett nytt banvärderingssystem införs, det s k<br />
slopesystemet. Banan klassades som svårare<br />
än genomsnittet, vilket kommer som en överraskning<br />
för många. Avståndsmarkeringar sätts<br />
upp på sprinklerlocken. Nya bänkar och skyltar<br />
vid hålen anskaffas. En förbättringsplan för<br />
Kevingebanan etableras, som kvalitetsmässigt<br />
på sikt ska ge oss en toppbana.<br />
Beslut fattas av vårmötet om ombyggnad av<br />
klubbhuset och tillbyggnad av verkstaden till<br />
en beräknad kostnad av 10 miljoner kronor<br />
Vid samma möte fattas också beslut om att<br />
sälja vår parkeringsplats till Svenska Golfförbundet<br />
för 1 krona. Förbundet uppför där ett<br />
nytt kontorshus med två parkeringsdäck som<br />
upplåts åt klubben.<br />
Vid en omfattande enkätundersökning som<br />
görs bland medlemmarna framgår att klubbens<br />
fortlevnad och framtida spel på Kevinge<br />
anses som mycket viktigt.<br />
Ansökan om en ny vattendom på Brollsta<br />
lämnas in.<br />
Lag-SM för herrar spelas 18-22 juli på Kevinge.<br />
Arrangemangen, under Jan Liedners ledning,<br />
blir en succé men tyvärr åker <strong>SGK</strong> ur elitserien.<br />
Damerna klarar sig bättre och behåller sin plats<br />
i elitserien till nästa år.<br />
Lagmatchen mot Helsingfors GK fyller 60 år.<br />
Ett nytt krögarpar, Anna Karlsson och Peter<br />
Kappen tar över efter Fredrik Westerlund fram<br />
till att ombyggnaden startar i oktober.<br />
1996. Det bestäms att Brollsta-marken ska<br />
behållas som en försäkring inför framtiden.<br />
Jarmo Sandelin erhåller ett Ständigt Aktivt<br />
medlemskap för sina goda insatser på touren<br />
och för klubben.<br />
Det införs en Club Captain-funktion som<br />
direkt ska lyda under styrelsen. Rolf Wedefelt<br />
blir Head-captain.<br />
Förslag väcks om att införa soft-spikes. Försök<br />
gjordes i augusti med en spikfri dag. Resultatet<br />
blev att greenerna höll mycket bättre. Inget för-<br />
31
Nittiotal<br />
bud mot spikar infördes dock, men soft-spikes<br />
rekommenderas.<br />
Lag-SM. Damerna försvarade sin plats i elitserien<br />
med en 12e plats. Herrarna vann Div<br />
1 Östra och får därmed en plats i nästa års<br />
elitserie. Bl a Jarmo Sandelin, Per Jacobson<br />
och Christopher Hanell ingick i laget. Jarmo<br />
Sandelin vinner Madeira Island Open.<br />
Det nyrenoverade klubbhuset invigs den 18<br />
maj.<br />
Anna Oxenstierna slutar som klubbdirektör,<br />
och efterträds av Elisabet Johanson.<br />
Den mycket aktive Kevingespelaren, golfentusiasten<br />
och 1:e hedersledamoten prins Bertil<br />
avlider 84 år gammal.<br />
1997. Sökandet efter entreprenörer som på<br />
egen risk och med egen finansiering ska bygga<br />
och driva en golfbana på Brollsta startar.<br />
Tomas Kais blir assisterande pro till Joakim<br />
Sabel.<br />
Long driving competition hålls. Daniel Fornstam<br />
skjuter (som det allt oftare heter) 305, 9<br />
m och tar emot en prischeck på 12 500 kronor.<br />
Victor Johansson, som senare ska komma<br />
att bli världsmästare i denna nya spektakulära<br />
”gren”, når 282, 2 m.<br />
För att samla in pengar till Astrid Lindgrens<br />
Barnsjukhus anordnas en kändisgolf<br />
på Kevinge med bl a Bosse Parnevik, Carola<br />
Häggkvist, Jan ”Loffe” Carlsson, Åke Bergman,<br />
Gunver Bergkvist och Rolf Riddervall samt ett<br />
antal sponsrande företag. Evenemanget resulterade<br />
i att 750 000 kronor kunde överlämnas<br />
till Karolinska Sjukhuset.<br />
Under höstmötet presenteras de entreprenörer<br />
som i egen regi ska bygga och driva Brollstaanläggningen.<br />
1995-96 gjordes en grundlig renovering av klubbhuset. Gänget bakom renoveringen var, fr v: Birgitta<br />
Almstedt (inredning, färgval), Mats Jacobson (layout), Stig Vesterlund och Sune Lindström (höll i själva<br />
ombyggnaden). I förgrunden Leif Almstedt, ordförande i klubben.<br />
32
Nittiotal<br />
1998. Lars Tengstrand tar över ordförandeskapet.<br />
Vår tränare Joakim Sabel tillsammans<br />
med sin Västervikskompanjon Peter Billberg<br />
och Per Franzén ska bilda ett bolag för att<br />
bygga och driva Brollsta. På vårmötet presenteras<br />
ett avtalsförslag som arbetats fram under<br />
vintern. Avtalet ger en bindande återköpsrätt<br />
för <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> att när som helst<br />
under den tjugofemåriga avtalsperioden återlösa<br />
anläggningen.<br />
Elisabet Johansson slutar som intendent och<br />
efterträds av Annika Thunström.<br />
Britt Mattsson vinner återigen ett riksmästerskap.<br />
Denna gång för damer över sextio år.<br />
Våra elitlag på både herr- och damsidan vinner<br />
silver i Lag-SM. Vid Long-Driving Competition<br />
på Kevinge blir Viktor Johansson tvåa efter<br />
en drive på 297 meter. Chrysantemumbålen<br />
arrangeras som Telia-tourtävling.<br />
Höstmötet fastställer en vision för klubben<br />
inför 2000-talet som innehåller följande<br />
punkter.<br />
• <strong>SGK</strong> skall vara en medlemsklubb och slå<br />
vakt om positionen som en av de mest aktade<br />
golfklubbarna i Sverige<br />
• Verksamheten i <strong>SGK</strong> skall alltid i första<br />
hand utgå från vad som ligger i medlemmarnas<br />
intresse och grundas på tradition, förnyelse,<br />
god klubbanda och hög bankvalitet<br />
• <strong>SGK</strong> skall attrahera och fostra golfare med<br />
ett genuint golfintresse; kulturellt, spelmässigt,<br />
socialt och etiskt.<br />
• <strong>SGK</strong> skall alltid erbjuda hög kvalitet i alla<br />
avseenden och samtidigt redovisa en stabil<br />
ekonomi.<br />
Viktor Johansson, världsmästare i Long Driving, slår även längst på Kevinge 1999<br />
33
Tvåtusental<br />
Banan slopas om och de flesta mister ett slag<br />
på sitt handicap.<br />
Lennart Hamlin, kallad ledamot, och greenkeeper<br />
under nästan 25 år avlider kort före sin<br />
åttioårsdag. Georg Svensson, mångårig i styrelser<br />
och skribent vid både femtio- och sjuttiofemårsjubiléerna<br />
avlider 93 år gammal. Han blev<br />
medlem redan 1926. Under året avlider också<br />
Lennart T:son Johnson, son till Kevinge Gård.<br />
1999. Det slutliga arrendeavtalet avseende<br />
Brollsta tecknas i maj. Byggnationen startar<br />
under sommaren.<br />
Jarmo Sandelin vinner Spanish Open på<br />
Europa-touren efter att ha varit i ledning alla<br />
fyra varven. Senare vinner han även German<br />
Open efter särspel mot Retief Goosen. Viktor<br />
Johansson vinner Long-Driving Competition<br />
på Kevinge med 318 meter. Chrysantemumbålen<br />
arrangeras igen som en Telia-tourtävling.<br />
Klubben erhåller för fjärde gången Electrolux<br />
stipendium för framgångsrik juniorverksamhet.<br />
Utslaget på 18:e hålet byggs om med ny<br />
spelriktning mot klubbhuset.<br />
Caddieklubben som bildades 1974 av caddies<br />
från 30- och 40-talet läggs ner efter tjugofem<br />
år. Bland dessa caddies återfinns många senare<br />
elitspelare som fostrades under Ted Roberts.<br />
<strong>Golfklubb</strong>en mottar på höstmötet som gåva<br />
det vandringspris som Ted skänkt till Caddieklubben<br />
vid dess bildande.<br />
Klubben tilldelas Golfhistoriska sällskapets<br />
stipendium för sitt arbete med att vårda<br />
golfhistorien.<br />
Hedersledamoten Sven Widaeus, klubbens<br />
legendariske sekreterare, avlider 89 år gammal.<br />
Klubbens revisor sedan nästan fyrtio år, Rolf<br />
Christensen, utses till kallad ledamot.<br />
I golfspelet ingår både glädje och sorg. Vid LAG SM 1999, som spelades på Kevinge, har vårt elitlag precis<br />
fått veta att man kommer att åka ur elitserien.<br />
34
Årets stora begivenhet är EM för<br />
2000flickor. Femton nationer deltar<br />
och Sverige blir, efter att nästan missat kvalet,<br />
Europamästare. Arrangemanget lovordas och<br />
framförallt banan får mycket beröm, trots att<br />
säsongen startade mycket sent.<br />
Viktor Johansson blir världsmästare i Long-<br />
Driving i USA. Han slår 315 yards.<br />
Satsningen på bankvalitet fortsätter och<br />
banpersonalen utökas med en fast årsanställd.<br />
Klubben får en egen hemsida.<br />
Tomas Kais övertar tränarsysslan efter Joakim<br />
Sabel som dock driver shopen även detta år.<br />
Annika Thunström lämnar klubben och Ola<br />
Weinberg vikarierar som intendent. Under<br />
hösten utses Johan Ullman till ny intendent.<br />
Höstmötet utser Anders Appelqvist till ny ordförande.<br />
På höstmötet utses också tio medlemmar<br />
till ständigt aktiva efter att ha varit aktiva i<br />
mer än femtio år.<br />
2001. Återigen en besvärlig vinter med sen<br />
säsongstart.<br />
Klubben arrangerar Lag-SM för damer. Vinner<br />
gör, för tionde gången i rad, Kristianstad<br />
GK. <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> blir åtta.<br />
Brollsta-banan invigs 1 juli. Ett tilläggsavtal<br />
tecknas med entreprenörerna som nu innefattar<br />
alla anläggningar, 18 plus 9 hål och klubbhus,<br />
och som ska lösas med 26 Miljoner kronor<br />
år 2022.<br />
Johan Orrgård och Per Jacobson tar tillsammans<br />
med Danny Haas över tränarsysslorna<br />
och shopen.<br />
Kallade ledamoten Els-Brita Skjöldebrand<br />
avlider 94 år gammal.<br />
2002. Jarmo Sandelin tar sin femte seger på<br />
Europa-touren. Tävlingen spelades på Taiwan!<br />
Match-SM återuppstår som en tävling på<br />
Telia Tour. Tävlingen genomförs för både herrar<br />
och damer på Kevinge. Banan är i yppersta<br />
skick och får mycket beröm av spelare och<br />
Tvåtusental<br />
arrangörer. Svenska mästare blir Rikka Hakkarainen<br />
och Fredrik Orest. Vårt damlag kommer<br />
femma i Lag-SM som spelas på Delsjö GK.<br />
Banans sjuttioårsjubileum firas bl a med en<br />
uppvisningstävling med tidsenliga kläder och<br />
hickoryklubbor. Det ges ut en jubileumsskrift,<br />
”Från betesmark till golfbana”. Författare är<br />
Karl-Erik Mattsson, Lennart Roos och Tage<br />
Svedestig.<br />
Klubben mottar ett arv på över en och en halv<br />
miljon kronor efter framlidne Sonny Bruce.<br />
Medlen ska avsättas till en fond för juniorverksamheten.<br />
Vårmötet fastställer reviderade stadgar för<br />
klubben.<br />
På höstmötet utses HKH prinsessan Lilian till<br />
förste hedersledamot och Peter Nordwall till<br />
kallad ledamot.<br />
Planeringen för <strong>100</strong>-årsjubiléet startar med<br />
att en jubileumskommitté utses under ledning<br />
av klubbens ordförande.<br />
2003. Arbetet med att förbättra banan fortsätter<br />
med att fjärde och femte hålen rustas upp.<br />
Det femte får ny spelriktning och fler bunkrar<br />
kring green.<br />
På vårmötet presenteras de aktiviteter som<br />
föreslagits av jubileumskommittén. Däri ingår<br />
utgivandet av en jubileumsbok som ska finansieras<br />
utan annonser och en stor jubileumsfest.<br />
Tävlingsaktiviteterna är begränsade bl a med<br />
tanke på banarbetet och nästa års jubileum då<br />
Match-SM återigen ska spelas på Kevinge.<br />
Anna och Peter Kappen avslutar efter åtta år<br />
sin restaurangverksamhet på klubben. Mona<br />
och Stig Holm kommer från 2004 att arrendera<br />
klubbrestaurangen.<br />
På höstmötet har Anders Appelqvist glädjen<br />
att meddela att HKH kronprinsessan Victoria<br />
accepterat inval i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>.<br />
Mötet beslutar med acklamation att välja in<br />
kronprinsessan som förste hedersledamot. <br />
35
Kevinge<br />
Sticklinge<br />
Råsunda<br />
Fågelbacken<br />
Storängsbotten<br />
36
En golfbana blir aldrig färdig<br />
– inte ens på en klubb, som fyller <strong>100</strong> år!<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> har under sin <strong>100</strong>-åriga levnad haft fem hemmabanor. Kallade<br />
ledamoten Peter Nordwall, som 1949 var klubbens yngste medlem och numera är golfbanearkitekt<br />
och golfhistoriker, har funderat på varför hans gamla hemmaklubb flyttat så<br />
många gånger.<br />
Tillkomsten och utvecklingen av <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s banor har beskrivits på ett så förtjänstfullt<br />
sätt i klubbens tidigare jubileumsskrifter,<br />
att det vore fel av mig att i detta IT-teknikens<br />
tidevarv i detalj börja kopiera den redan<br />
befintliga historieboken. Låt oss bara repetera<br />
milstolparna för den spännande berättelsen<br />
om klubbens banor, som numera finns att<br />
hämta från klubbens hemsida: www.sgk.nu<br />
1904 Klubbens medlemmar spelar på sin första bana vid<br />
Fågelbacken på Gärdet.<br />
1906 Klubben flyttar till Fältrittklubbens ridplats på<br />
Storängsbotten.<br />
1912 Klubben flyttar till Golfängarna i Råsunda.<br />
1926 Klubben flyttar till Sticklinge på Lidingö.<br />
1932 Klubben flyttar till Kevinge i Danderyd.<br />
Ovanstående förteckning och vetskapen om<br />
alla de förändringar och utvecklingsarbeten,<br />
som Kevinge-banan har undergått sedan den<br />
högtidliga invigningen den 7 oktober 1932,<br />
understryker tydligt påståendet i rubriken: ”En<br />
golfbana blir aldrig färdig!”. Min avsikt är att<br />
ur banarkitektonisk synvinkel fundera lite över,<br />
varför det är så.<br />
Jo, en golfbana lever i en föränderlig värld,<br />
där<br />
• omgivningen förändras (t.ex. självsådda<br />
och planterade träd växer, vissnar och dör, turfen<br />
blir utsliten, kringliggande bebyggelse och<br />
verksamheter förändras och tränger sig på),<br />
• golfspelaren förändras (t.ex. spelstandard,<br />
spelfrekvens och förväntningar ökar) och<br />
• tekniken förändras (anläggnings- och skötselmetoder<br />
liksom spelutrustning utvecklas).<br />
Banan på Ladugårdsgärde (1904 – 06)<br />
Klubbens första bana vid Fågelbacken på Ladugårdsgärde<br />
var egentligen ingen riktig bana<br />
utan en lättillgänglig plats, där de första entusiasterna<br />
spelade lite hit och dit utan flaggor.<br />
På sitt sätt var det kanske ganska likt de förhållanden,<br />
under vilka de gamla klassiska linksbanorna<br />
på brittiska öarna kom till. Där spelade<br />
man sin golf på ett stycke allmänning vid kusten<br />
i byns utkant och någon banbyggnation<br />
och banarkitektur var det sällan tal om. Vad<br />
som krävdes var ett lagom stort område med<br />
god naturlig dränering och en terräng, som<br />
genom sin storlek, topografi och arrondering<br />
naturligt erbjöd en intressant landskapsmässig<br />
rumsindelning.<br />
Uppenbarligen saknade området vid Fågelbacken<br />
på Gärdet de nämnda förutsättningarna.<br />
Lerjorden var föga självdränerande och<br />
topografin kanske alltför dramatisk – enligt<br />
böckerna var det nämligen just ”tillfölje sin<br />
kuperade natur, som den var jämförelsevis<br />
fredad för exercerande trupp”.<br />
Två av pionjärerna, Edvard och hustrun Ida<br />
Sager hade vid denna tidpunkt i nästan 20 år<br />
spelat golf på en charmig 9-hålsbana i den engelska<br />
parken på sitt sommarresidens Ryfors<br />
37
Golfbanorna<br />
utanför Mullsjö. Det var därför ganska naturligt<br />
att klubben – med Sager som vice ordförande<br />
– omedelbart efter bildandet tittade sig runt<br />
efter ett lämpligt område för en ”riktig” bana.<br />
Banan vid Storängsbotten (1906 – 12)<br />
Fältrittklubbens område vid Storängsbotten<br />
var enligt utsago ”förtjusande vackert” och<br />
läget omedelbart norr om Hästgardeskasernen<br />
(d v s K1) måste i en golfspelande hovstallmästares<br />
ögon givetvis ha varit idealiskt för en<br />
golfbana. Just detta sambruk av marken med<br />
ryttarna visade sig dock vara ett problem, inte<br />
minst vad gäller ”de tusentals hästspår, vars<br />
ofärd för golfspel varje golfintresserad vet”.<br />
Dåtidens dräneringsteknik kunde uppenbarligen<br />
inte heller rå på den mjuka lerjorden,<br />
som blev sank och oländig såväl höst som vår.<br />
Vissa förbättringsarbeten utfördes visserligen,<br />
men medlemmarnas förväntningar blev snart<br />
högre än vad området kunde erbjuda, i synnerhet<br />
som ett flertal försök att bygga ut banan<br />
till 9 hål visat sig mindre lyckade.<br />
Vem som stakade ut banan vid Storängsbotten<br />
och vem som ansvarade för de förbättringsarbeten<br />
som utfördes, har jag inte kunnat utläsa<br />
ur tidigare jubileumsskrifter – kanske var det<br />
Sagers vapenbroder, hovstallmästare C.G. von<br />
Platen, eller marinöverintendent (sedermera<br />
viceamiral) Henry Lindberg, vilka båda skulle<br />
komma att spela en framträdande roll för flyttningen<br />
till och utvecklingen av klubbens bana<br />
på de s k golfängarna i Råsunda.<br />
Ida Sager på Ryfors<br />
<strong>SGK</strong>:s vice ordförande eller ordförande mellan 1906<br />
och 1925, förste hovstallmästare Edvard Sager, spelade<br />
golf med sin hustru Ida och deras gäster redan<br />
1888 på sitt sommarresidens, Ryfors Bruk utanför<br />
Mullsjö (hans stockholmsresidens, Sagerska Palatset,<br />
är som bekant numera statsministerbostad). Sager<br />
var mycket engelskinspirerad och hade på Ryfors<br />
låtit en känd landskapsarkitektfirma, Milner &<br />
Son, anlägga en storslagen engelsk park, i vilken<br />
en kanske mindre känd engelsk ”banarkitekt” vid<br />
namn Hughes stakade ut en charmig 6-hålsbana,<br />
som senare byggdes ut till 9 hål. På 1920-talet upphörde<br />
spelet på Ryfors-banan, men 1988 klipptes den<br />
dåvarande betesmarken åter upp och idag utgör den<br />
gamla ”Parkbanan” en del av den moderna 18-hålsbana<br />
som Ryfors <strong>Golfklubb</strong> anförtrott undertecknad<br />
att designa. Det är fascinerande att fundera på vad<br />
<strong>SGK</strong>:s ordförande 1916-25 skulle ha sagt om att den<br />
lille 9-åring, som invaldes i klubben 1949 och som på<br />
38
Golfbanorna<br />
Råsundabanan (1912 – 1926)<br />
Flyttningen till Råsunda var sålunda orsakad<br />
främst av att medlemmarnas förväntningar på<br />
bankvalité och antal hål hade ökat, men till viss<br />
del också av ett alltmer komplicerat umgänge<br />
med omgivningen. Golfängarna vid Råstasjön,<br />
som området så småningom kom att heta och<br />
alltjämt heter, hade utvalts ganska noga och<br />
själva banan stakades ut, om inte av en golfbanearkitekt,<br />
så åtminstone av en ”golfprofessionist”,<br />
som det hette på den tiden. Och med denna<br />
insats börjar en intressant länk till klubbens<br />
nuvarande hemvist på Kevinge. Professionisten<br />
var nämligen Ted Roberts äldre bror George,<br />
som 1910-11 var klubbens tränare.<br />
På Råsunda började det handla om ”riktig”<br />
golf, även om greenerna fortfarande utgjordes<br />
av nedklippt naturmark och antalet vattenhinder<br />
i form av naturliga diken var betydligt fler<br />
än de anlagda bunkrarna. Visserligen stod sig<br />
den första layouten inte så länge, utan åtskilliga<br />
ändringar gjordes nästan omgående under<br />
ledning av C.G. von Platen och ”banmästaren”<br />
– sedermera bankommittéledamoten – Henry<br />
Lindberg.<br />
Klubbens bana stod 1914 för första gången<br />
som värd för Svenska Mästerskapet och drömmen<br />
om en komplett 18-hålsbana började<br />
spira. Tilläggsmark vid granngården Ör arrenderades<br />
och en tilltänkt 18-hålssträckning<br />
provspelades till och med en tid. Tilläggsmarken<br />
var dock sank och ”upptrampad av trupp,<br />
som hade marschvägar över densamma” och<br />
projektet skrinlades ganska snart.<br />
Än en gång hade klubben börjat växa ur<br />
sin bana p g a medlemmarnas ökade förväntningar<br />
vad gäller antal hål och banans kvalité<br />
Råsundabanan<br />
39
Golfbanorna<br />
– det hjälpte inte ens att man efter donation<br />
från Karl Bergsten hade köpt in klubbens<br />
första motordrivna fairwayklippare. ”Banan<br />
var smal och trång, inklämd mellan skog och<br />
sank eller tuvig mark och genomskuren av ett<br />
avloppsdike, som under den varma årstiden<br />
stank ohyggligt.” En bidragande orsak till att<br />
man började se sig om efter ny mark var nu,<br />
liksom på Storängsbotten, dock att umgänget<br />
med omgivningen blivit alltmer komplicerat.<br />
Och den här gången gällde det inte bara samutnyttjandet<br />
med ryttare utan även flanerande<br />
allmänhet samt ”kontroverser med ligapojkar<br />
från den lösa befolkningen från förstadssamhället”.<br />
De höst- och vårproblem, som <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> upplevde på sina första banor, som<br />
låg på platt och lerig före detta jordbruksmark,<br />
var varken okända eller ovanliga ens i golfens<br />
hemland. Det var bara den skillnaden att britterna<br />
redan 30 år tidigare hade tvingats konstatera<br />
att med den byggteknik, som stod till<br />
buds vid förra sekelskiftet, var lerjordar inget<br />
bra alternativ till kustlandskapets sanddyner.<br />
Först när Harry Colt och tre av hans samtida<br />
arkitekter ”upptäckte” det grusbaserade hedlandskapet<br />
sydväst om London, tog byggandet<br />
av inlandsbanor fart. Svackor och kullar att slå<br />
över liksom avsiktligt undulerade greener blev<br />
här den naturliga navelsträngen till de klassiska<br />
linksbanorna och därmed var grunden för golfens<br />
framtida utveckling lagd.<br />
Sticklinge – banan (1926 – 31)<br />
Vid sökandet efter ny mark riktades blickarna<br />
mot både Djursholm och Saltsjöbaden, men<br />
klubbens bopålar kom till sist att flyttas till<br />
Lidingö, där man gick samman med en intressentgrupp,<br />
som stod i begrepp att starta en<br />
lokal klubb vid Sticklinge Gård.<br />
Av tidigare jubileumsskrifter får man intryck av<br />
– inte minst mellan raderna – att <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s flyttning från Råsunda till Lidingö<br />
ingalunda gick smärtfritt, vare sig internt eller<br />
1973 tog artikelförfattaren med sig sin läromästare (och förste arbetsgivare som caddie), Ted Roberts, på en<br />
rundvandring på platsen för den gamla Råsundabanan. ”Här exactly”, säger Ted plötsligen, ”låg the second<br />
tee!” När jag frågade hur han kunde veta att det var just där, pekade Ted och svarade ”Jo, the kronprinsen<br />
brukade ibland get under the ball och då träffade han alltid den där björk-branchen.”<br />
40
Golfbanorna<br />
externt. Redan inom styrelsen var tveksamheten<br />
uppenbarligen stor och vid styrelsemötet<br />
strax före det avgörande årsmötet 1925<br />
anmälde ordföranden Edvard Sager och tre<br />
av ledamöterna sin önskan att avgå, eftersom<br />
klubben nu ”ginge ett nytt och betydelsefullt<br />
utvecklingsskede till mötes, vilket krävde nya<br />
män och yngre krafter i ledningen”.<br />
Men såsom den nyvalde ledamoten baron<br />
Hans Beck-Friis uttryckte det, ”kände de flesta<br />
av oss att vi på ungefär samma avstånd från<br />
Stockholm hade funnit något, som verkligen<br />
var bättre, nämligen en terräng som syntes<br />
idealisk för golf och som tillät utläggning av<br />
en 18-hålsbana, den första i Sverige”. Trots<br />
omfattande och svåra förhandlingar tecknades<br />
redan i juni 1925 avtal med AB Lidingöstaden<br />
om byggande, i två etapper, av en 18-hålsbana<br />
och redan året därpå togs de första 9 hålen i<br />
bruk. Med facit i hand, nog alldeles för tidigt<br />
Flygfoto över Sticklinge<br />
41
Golfbanorna<br />
– dagens tumregler föreskriver två år mellan<br />
första spadtaget och första golfslaget. Banans<br />
kvalité under de första åren var nog en bidragande<br />
orsak till att klubbens Lidingö-epok blev<br />
mycket kort.<br />
”Riktig” banbyggnation<br />
Genom byggandet av den nya banan på<br />
Sticklinge närmade sig <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
dock med raska kliv begreppet riktig golfbana –<br />
i varje fall med dåtidens mått mätt. Trots – eller<br />
kanske p g a att – klubbens pro och flera av dess<br />
styrelsemedlemmar hade gjort egna layoutförslag,<br />
inkallades en engelsk ”golfspecialist” vid<br />
namn H.G. MacDonald, för att ge en second<br />
opinion och själva byggnationen övervakades<br />
av en engelsk arbetsförman. Riktiga greener<br />
byggdes – visserligen som s k jordgreener, vilket<br />
var dåtidens norm – och på flera av hålen gjordes<br />
riktiga sandbunkrar, som snart blev mer<br />
uppskattade som hinder än jordbruksmarkens<br />
alla tvär- eller längsgående diken. Eftersom<br />
klubbens ekonomi inte tillät igenläggning av<br />
alla hatade diken, infördes en intressant strafflindring<br />
för boll som hamnade i vissa diken,<br />
nämligen fri dropp.<br />
Under banans första levnadsår hade man visserligen<br />
vad gäller greenerna en efterhängsen<br />
otur med vädret, men kanske hade man också<br />
missat lite i underarbetet samt i valet av grässorter<br />
och gödselämnen för det svenska klimatet.<br />
Greenerna var mycket ojämna och gräsväxten<br />
över hela banan mycket dålig. För att råda<br />
bot på problemen anlade klubben därför en<br />
försöksodling med inriktning på golfgräs, förmodligen<br />
landets första. Då, som vid så många<br />
andra tillfällen i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s historia,<br />
blev åtgärden möjlig tack vare en generös<br />
styrelseledamot, i detta fall återigen Karl<br />
Bergsten, som under en lång rad år tillsam-<br />
Den som tillsammans med dåvarande kronprins Gustaf Adolf invigde Kevingebanan 1932, nämligen<br />
prinsen av Wales, var ironiskt nog den som över en natt förkortade <strong>SGK</strong>:s bana på Sticklinge. USGA (United<br />
States Golf Association) hade redan 1926 tillåtit stålskaftade klubbor, men R&A (Royal and Ancient<br />
Golf Club) tvekade och följde efter först 1929, i samband med att nämnda prins hade spelat en tävling på<br />
the Old Course med sådana klubbor. Många menade att R&A valde att godkänna stålskaft istället för att<br />
diskvalificera prinsen.
Golfbanorna<br />
mans med Henry Lindberg skulle komma att<br />
vara de ledande personligheterna i klubben.<br />
Sticklinge-banans födslovåndor till trots, var<br />
1927 en fantastisk milstolpe för <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> och för svensk golfsport. Landets<br />
första 18-hålsbana var ett faktum och klubben<br />
firade med pompa och ståt sitt 25-årsjubileum<br />
strax efter att ha stått som värd för Svenska<br />
Internationella Mästerskapet 1929.<br />
Moln vid horisonten<br />
Men klubben hade inte mer än hämtat sig från<br />
det magnifika 25-årsjubiléet, förrän ett mörkt<br />
moln dök upp vid horisonten. Banans ägare, AB<br />
Lidingöstaden, önskade avveckla sina intressen<br />
i banan. Klubben var visserligen tilltalad av tanken<br />
att få sitta i eget bo, men styrelsen ”kände<br />
viss oro inför de stora summor affären gällde”.<br />
Samtidigt hade man tvingats konstatera att<br />
banan – sina 5.000 meter och stora arealer till<br />
trots – egentligen inte höll måttet för ett internationellt<br />
mästerskap. Delvis kan detta ha berott<br />
på att den anlitade ”golfspecialisten” trots allt<br />
kanske inte hade lyckats hitta den optimala layouten,<br />
men delvis berodde det nog också på att<br />
klubben hade råkat ut för ett ”virus”. Ett virus,<br />
som till en början kunde synas harmlöst men<br />
som med åren skulle visa sig synnerligen besvärande<br />
för många äldre banor med begränsad<br />
tillgång på mark – den tekniska utvecklingen<br />
av spelutrustningen!<br />
1929 fattades av Rules Committee i St Andrews<br />
nämligen ett beslut, som av spelarna givetvis<br />
var uppskattat, men som över en natt skulle<br />
förändra förutsättningarna för våra golfbanor<br />
– stålskaftade klubbor blev tillåtna. De ömtåliga<br />
hickoryskaften ersattes snart av stryktåliga och<br />
vridstyva stålskaft, som inte bara höll bättre, de<br />
förkortade dessutom alla golfhål och krympte<br />
alla banor både på längden och tvären. Sticklinge-banan<br />
var ritad och byggd för spel med<br />
hickoryskaftade klubbor, men den skulle strax<br />
efter invigningen komma att spelas med stålskaftade<br />
klubbor!<br />
Redan efter två år hade den nya banan således<br />
krympt på alla ledder och därmed hade<br />
vandringen mot stora säkerhetsproblem också<br />
påbörjats. En vandring, under vilken Sticklinge-banan<br />
med tiden skulle få sällskap av<br />
många, många andra banor. Få banor jag känner<br />
har dock under sin levnad undergått så<br />
många layoutändringar som Sticklinge-banan.<br />
Såväl erkända banarkitekter som hängivna<br />
klubbmedlemmar har därvid försökt förbättra<br />
säkerheten och kompensera för den ökade<br />
slaglängden. Med tanke på hur briljant banans<br />
nuvarande 1:a hål en gång var som avslutande<br />
Rafael Sundblom och George Maywood ledde<br />
arbetet med byggandet av Kevingebanan.<br />
43
Golfbanorna<br />
par 4-hål på 200 meter mot det gamla klubbhuset<br />
i Sticklinge Gårds magnifika mangårdsbyggnad,<br />
blir man både ledsen och bekymrad, när<br />
man idag ser samma hål med höga skyddsnät<br />
både vid tee, lada och green. Om inte de styrande<br />
golfmyndigheterna omgående får bolloch<br />
klubbtillverkarna att känna sitt ansvar, är<br />
jag rädd för att golfsporten snart kan komma<br />
att snava på sin egen utveckling!<br />
Kevingebanan (1932 – )<br />
Pressad av Lidingöstadens tunga förhandlingsbud<br />
och samtidigt förmodligen också påverkad<br />
av Sticklinge-banans konditionsproblem och<br />
bristande längd beslöt sig klubbens styrelse för<br />
att återigen se sig om efter ett nytt markområde.<br />
Därvid kom blickarna at falla på Kevingeområdet<br />
i Danderyd, där den blivande sekreteraren,<br />
skattmästaren och banarkitekten,<br />
”Ålandskungens son”, Rafael Sundblom, hade<br />
förhandlat fram avsevärt gynnsammare villkor<br />
än vad AB Lidingöstaden kunde erbjuda.<br />
Banexperter på löpande band<br />
På våren 1930 bestämde man sig för att flytta<br />
och under hösten satte banbygget på Kevinge<br />
igång. Visa av skadan från Sticklinge tog man<br />
nu steget fullt ut vad gäller anlitande av erkänd<br />
expertis. För den som studerat golfbanearkitektur<br />
är det imponerande att notera att tre<br />
av dåtidens mest framstående europeiska<br />
banarkitekter besökte Kevinge, antingen själva<br />
eller genom sin närmaste man. Först på plan<br />
var John Nicholson från den välkända firman<br />
Hawtree & Taylor, som några år tidigare hade<br />
ritat den gamla Båstad-banan och som 1932<br />
skulle få uppdraget att vidareutveckla Openbanan<br />
Royal Birkdale. Som näste arkitekt kom<br />
en medarbetare till Bernhard von Limburger,<br />
som förmodligen var Tysklands mest betydelsefulla<br />
bidrag till banarkitektkåren under 1900-<br />
talet.<br />
Det mest betydelsefulla banarkitektbesöket<br />
på Kevinge Gård var dock utan tvivel John<br />
Kevingebanans 18:e green i sitt ursprungliga skick och läge vid klubbhuset 1932<br />
44
Golfbanorna<br />
Morrison från London-firman Colt, Alison &<br />
Morrison – golfhistoriebokens troligen mest<br />
kända och betydelsefulla banarkitektfirma.<br />
Huruvida den legendariske Harry Colt, som<br />
faktiskt även var mentor till Augusta-arkitekten<br />
Alister Mackenzie, själv besökte Kevinge är<br />
oklart. Säkert är däremot att Kevinge-banans<br />
ritning blev granskad även av Colt.<br />
Jag tror mig också kunna spåra vissa tydliga<br />
avtryck av den Store Mästaren, även om jag inte<br />
kunnat hitta någon originalritning och trots att<br />
tidigare jubileumsskrifter vet att berätta att de<br />
inkomna förslagen bearbetades friskt av klubbens<br />
egna experter. Sålunda kan nog några av<br />
korthålen och flertalet greenområden betraktas<br />
som typiska för den designfilosofi som Colt<br />
predikade. 12:e, 14:e och gamla 7:e är pärlor<br />
och greenområdet på nuvarande 1:a, 3:e, 6:e,<br />
7:e, 8:e, 12:e, 14:e, 15:e och 16:e är alla typiska<br />
barn av sin tid och den designstil, som man<br />
finner på många av de gamla Colt-banorna<br />
i England och ute i Europa, t.ex. Alwoodley,<br />
Moor Park, Rye, St. George’s Hill, Berkshire,<br />
Swinley Forest, Wentworth, Sunningdale New,<br />
St. Cloud, Falkenstein och Kennemer.<br />
Med Sticklinge-banan – Sveriges första 18-<br />
hålsbana – hade <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> visserligen<br />
hamnat på en piedestal i Golfsverige,<br />
men det var genom Kevinge-banans öppnande<br />
som klubben befäste sin position bland landets<br />
topprankade banor. Markförhållandena<br />
var utmärkta – sydvästsluttning med lätt, sandblandad<br />
lera och god tillgång på nästan saltfritt<br />
vatten – och europeiska topparkitekter hade<br />
bidragit med layoutförslag. Till detta kom att<br />
Englands ledande fröfirma bestod banan med<br />
noga utvalt gräsfrö och en mycket skicklig<br />
arbetsledare, George Maywood, som tillsammans<br />
med klubbens egen Rafael Sundblom<br />
ledde själva byggnationen.<br />
Den lågmälde Rafael skulle senare bli Sveriges<br />
förste ”riktiga” banarkitekt och jag har en<br />
känsla av att hans många besök i Londonområdet<br />
gjorde tydliga avtryck på Kevinge-banans<br />
Gamla 7:e hålet, ett par 3-hål. Den vackra, diagonala bunkringen på halvdistans och den ganska<br />
djärvt undulerade greenen, som till vänster hade en brant men öppen entré och till höger en välkomnande,<br />
ganska plan nedslagsyta, som dock var garderad av en bunker. Detaljer, som sammantagna<br />
tydligt avspeglar den genomtänkta, strategiska designfilosofin, som utmärkte såväl Harry Colt som<br />
Hugh Alison, John Morrison och Alister Mackenzie, som alla hade gått i Colts skola.<br />
45
Golfbanorna<br />
3:e hålet. Ett av Kevinges bästa hål ur banarkitektonisk synvinkel – åtminstone fram till början av<br />
50-talet, då det fortfarande spelades i sicksack-mönster som par 5 och endast den djärve spelaren, som<br />
vågade gina över tallarna, hade en chans att gå in på två slag och skaffa sig en chans på birdie eller<br />
t.o.m. eagle.<br />
46
Golfbanorna<br />
utformning. Greenområdena på Kevinge, liksom<br />
hela den ”gamla” Tylösands-banan, som<br />
Sundblom ritade mot slutet av 30-talet, vittnar<br />
om starka intryck från Colts banor i Londonområdet<br />
och måhända även från personliga<br />
diskussioner med Colt själv. Förutom ett brinnande<br />
intresse för golf och banarkitektur<br />
hade Sundblom och Colt lustigt nog också det<br />
gemensamt att de båda var jurister.<br />
Kamp för överlevnad<br />
Kevinge var givetvis en idyll i den fridfulla villaförorten.<br />
Inga ryttare eller exercerande trupp<br />
och inga ligamedlemmar. Men där fanns andra<br />
faror, som lurade i vassen.<br />
30- och 40-talen präglades, av naturliga skäl,<br />
av en mycket kärv klubbekonomi och banan<br />
led påtagligt av bristen på konstgödsel och<br />
gräsfrö för hjälpsådd. Bollbrist var också ett<br />
problem, och medlemmarna fick i båda avseendena<br />
ovärderlig nytta av styrelseledamöternas<br />
goda kontakter och uppfinningsrikedom<br />
– det s k kaptensgodset på vissa lejdbåtar under<br />
krigsåren fick emellanåt lite annorlunda innehåll…<br />
Knappt hade också klubbekonomin stabiliserats<br />
under de första efterkrigsåren, förrän en<br />
ny motståndare dök upp – kommunens starka<br />
Nuvarande 11:e hålet är en spännande illustration av Nils Skölds kostnadsbesparande<br />
uppfinningsrikedom – när kommunens markbehov nödvändiggjorde en layoutändring,<br />
skaffade Nils gratismassor från Brunkebergsåsens urgrävning i Stockholm och<br />
under den dramatiskt formade fairwayn ligger bl a gamla Restaurant Tre Remmare.<br />
47
Golfbanorna<br />
expansion. 1949 års expropriationslag svävade<br />
som en osalig ande över de förhandlingar, som<br />
klubbens företrädare tvingades in i och som<br />
under de kommande åren skulle utformas till<br />
en lång och alltemellanåt hopplös kamp för<br />
banans fortlevnad. Som i ett mardrömslikt sällskapsspel,<br />
som böljade lite fram och tillbaka,<br />
tuggade köpingen i sig bit efter bit av golfbanans<br />
mark.<br />
Trots att Nils Sköld – Rafael Sundbloms<br />
”arvinge” på bansidan och Sveriges så småningom<br />
”meste” banarkitekt – trollade med såväl<br />
händer som fötter och knän, kunde det inte<br />
hjälpas att några av Kevinge-banans, ur banarkitektonisk<br />
synvinkel, mest fulländade hål så<br />
småningom strök med. Gamla 7:e hålet (som<br />
låg där Mörby Centrums parkeringshus idag<br />
tronar), var ett genialiskt par 3-hål med klassiska<br />
ingredienser och ett spelstrategiskt innehåll<br />
som kunde varit hämtat ur en lärobok om<br />
banarkitektur. Gamla 5:e hålet, ett kittlande par<br />
4-hål med en illfundig, njurformad green alldeles<br />
intill Edsviksvägen, var liksom gamla 8:e, ett<br />
äventyrsbetonat par 5-hål i sicksack-dogleg från<br />
nuvarande tunnelbaneingången till nuvarande<br />
6:e greenen – andra fina exempel på s.k. strategisk<br />
golfbanedesign. Även gamla 10:e var ett<br />
golfhål med stort ”G”, nuvarande 8:e men i rak,<br />
öppen sträckning med alternativa spellinjer<br />
från tee, där man, beroende på flaggplacering<br />
och vägval från teet, ena dagen kunde ha en lätt<br />
pitch mot en öppen green och andra dagen ett<br />
hopplöst inspel till en omöjlig flaggplacering.<br />
Materialutvecklingen sätter fart igen<br />
”Avtalet med kommunen” blev under 1900-<br />
talets andra hälft något av en stående punkt på<br />
styrelsens föredragningslista och trots många<br />
förtjänstfulla insatser av de förtroendevalda<br />
vad gäller förmånligare villkor och uppskjuten<br />
”avrättning”, så krympte banan bit för bit.<br />
Saken blev inte bättre av att en annan gammal<br />
motståndare vaknade till liv igen efter kriget.<br />
Materialutvecklingen i klubbor och bollar tog<br />
ny fart, delvis som resultat av krigsindustrins<br />
uppfinningar vad gäller nya material. Precis<br />
som 20 år tidigare, när hickoryskaften ersattes<br />
av stålskaft, så började de enskilda hålen åter<br />
krympa och när utslagsplatserna i en strävan att<br />
motverka detta drogs tillbaka, ökade de interna<br />
säkerhetsproblemen.<br />
Under 1950-talet tvingades R&A besluta om<br />
en s k längdrevision, som föreskrev en högre<br />
minimilängd för par 5-hål. Detta medförde att<br />
många korta par 5-hål över en natt blev långa<br />
par 4-hål – för Kevinges del hål 3 och gamla<br />
11:e, som spelades från nordöstra hörnet av<br />
nuvarande uppvärmningsgreenen till en green<br />
drygt <strong>100</strong> m bortom björken på nuvarande 10:<br />
an. Båda hålen byggde designmässigt på en mer<br />
eller mindre utpräglad sicksack-dogleg, som<br />
gjorde dem till briljanta par 5-hål men mindre<br />
bra par 4:or. Två alternativa spelsätt erbjöds.<br />
På 3:e hålet gick man antingen ut till vänster<br />
på driven, kort höger om bunkrarna på andraslaget<br />
och med en pitch in på greenen – eller<br />
också satsade man djärvt och äventyrligt över<br />
tallarna i förhoppning att kunna nå greenen på<br />
två slag. På gamla 11:e erbjöds spelaren också<br />
mycket strategiskt tänkande. Ville man gå in på<br />
två slag, var det bara efter en lång drive mellan<br />
ruffkullarna i vänster fairwaykant som man fick<br />
en möjlig spellinje mellan björken till vänster<br />
och den långa raden av bunkrar, som på höger<br />
sida garderade den rätta nedslagspunkten på<br />
den vänstersluttande foregreenen!<br />
Visserligen förändrade längdrevisionen inte<br />
de nämnda hålen som sådana, men ur banarkitektonisk<br />
synvinkel blev skillnaden faktiskt stor<br />
– att tvingas ta risker för att kunna göra par är<br />
inte detsamma som att frivilligt ta risker för att<br />
göra en birdie!<br />
48
Golfbanorna<br />
Kevinge – banan fortfarande en pärla<br />
Men trots alla stympningar av banområdet och<br />
trots att flera av de fantastiska hål, som en av<br />
1900-talets ledande europeiska banarkitektfirmor<br />
(Colt, Alison & Morrison) designade tillsammans<br />
med Sveriges första stora banarkitekt<br />
(Rafael Sundblom), har måst överges, så<br />
är vår kära gamla Kevinge-bana<br />
fortfarande en pärla bland<br />
landets banor! Och<br />
dess kondition är,<br />
lagom till <strong>100</strong>-årsdagen,<br />
bättre<br />
än någonsin,<br />
vilket gör att<br />
man nästan<br />
ö v e r s e r<br />
med det<br />
f a k t u m<br />
att banan<br />
i b l a n d<br />
k a n s k e<br />
känns lite<br />
urvuxen.<br />
För trots<br />
att flera av<br />
hålen har<br />
kunnat förlängas<br />
på ett bra<br />
sätt som kompensation<br />
för den ökade<br />
slaglängden, har ju inte<br />
säkerheten på och kring banan<br />
precis blivit bättre med åren. Skulle t ex<br />
kommunen, efter nuvarande arrendeperiods<br />
slut 2017, lägga beslag på ytterligare golfbanemark<br />
eller slaglängdens ökning inte kunna<br />
bromsas, är det kanske risk för att smärtgränsen<br />
för Kevingebanan är nådd.<br />
Men till skillnad mot när första kapitlet i<br />
thrillern ”Kevinges kamp för överlevnad”<br />
skrevs 1951, står klubben idag i så fall rustad<br />
med ett fastställt resmål – Brollsta. Visserligen<br />
har jag själv ännu inte sett min yrkeskollega<br />
Tommy Nordströms alster några mil norr om<br />
Kevinge, men jag hyser stor beundran för dennes<br />
kunnande och designfilosofi och själv spelar<br />
jag mer än gärna hans banor. I mångt och<br />
mycket har han, liksom jag själv,<br />
faktiskt Harry Colt och hans<br />
samtida arkitekter som<br />
förebild i sitt dagliga<br />
arbete, och därmed<br />
borde det<br />
finnas goda<br />
möjligheter<br />
att Stockh<br />
o l m s<br />
G o l f -<br />
k l u b b s<br />
medlemmar<br />
ännu<br />
u n d e r<br />
många år<br />
kommer<br />
att kunna<br />
spela på<br />
en hemmabana,<br />
som<br />
motsvarar deras<br />
högt ställda förväntningar.<br />
Det borde<br />
också dröja bra länge<br />
innan urbaniseringen kastar<br />
sig över Brollsta-banan, och skulle<br />
boll- och klubbfabrikanterna dessutom kunna<br />
tyglas i sina ambitioner att få golfspelaren att<br />
slå allt längre, har åtminstone de externa förutsättningarna<br />
ökat avsevärt för att klubbens<br />
bana en dag ska kunna närma sig begreppet<br />
”färdig”. <br />
49
Kevinge<br />
Sticklinge<br />
Råsunda<br />
Fågelbacken<br />
Storängsbotten<br />
36
En golfbana blir aldrig färdig<br />
– inte ens på en klubb, som fyller <strong>100</strong> år!<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> har under sin <strong>100</strong>-åriga levnad haft fem hemmabanor. Kallade<br />
ledamoten Peter Nordwall, som 1949 var klubbens yngste medlem och numera är golfbanearkitekt<br />
och golfhistoriker, har funderat på varför hans gamla hemmaklubb flyttat så<br />
många gånger.<br />
Tillkomsten och utvecklingen av <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s banor har beskrivits på ett så förtjänstfullt<br />
sätt i klubbens tidigare jubileumsskrifter,<br />
att det vore fel av mig att i detta IT-teknikens<br />
tidevarv i detalj börja kopiera den redan<br />
befintliga historieboken. Låt oss bara repetera<br />
milstolparna för den spännande berättelsen<br />
om klubbens banor, som numera finns att<br />
hämta från klubbens hemsida: www.sgk.nu<br />
1904 Klubbens medlemmar spelar på sin första bana vid<br />
Fågelbacken på Gärdet.<br />
1906 Klubben flyttar till Fältrittklubbens ridplats på<br />
Storängsbotten.<br />
1912 Klubben flyttar till Golfängarna i Råsunda.<br />
1926 Klubben flyttar till Sticklinge på Lidingö.<br />
1932 Klubben flyttar till Kevinge i Danderyd.<br />
Ovanstående förteckning och vetskapen om<br />
alla de förändringar och utvecklingsarbeten,<br />
som Kevinge-banan har undergått sedan den<br />
högtidliga invigningen den 7 oktober 1932,<br />
understryker tydligt påståendet i rubriken: ”En<br />
golfbana blir aldrig färdig!”. Min avsikt är att<br />
ur banarkitektonisk synvinkel fundera lite över,<br />
varför det är så.<br />
Jo, en golfbana lever i en föränderlig värld,<br />
där<br />
• omgivningen förändras (t.ex. självsådda<br />
och planterade träd växer, vissnar och dör, turfen<br />
blir utsliten, kringliggande bebyggelse och<br />
verksamheter förändras och tränger sig på),<br />
• golfspelaren förändras (t.ex. spelstandard,<br />
spelfrekvens och förväntningar ökar) och<br />
• tekniken förändras (anläggnings- och skötselmetoder<br />
liksom spelutrustning utvecklas).<br />
Banan på Ladugårdsgärde (1904 – 06)<br />
Klubbens första bana vid Fågelbacken på Ladugårdsgärde<br />
var egentligen ingen riktig bana<br />
utan en lättillgänglig plats, där de första entusiasterna<br />
spelade lite hit och dit utan flaggor.<br />
På sitt sätt var det kanske ganska likt de förhållanden,<br />
under vilka de gamla klassiska linksbanorna<br />
på brittiska öarna kom till. Där spelade<br />
man sin golf på ett stycke allmänning vid kusten<br />
i byns utkant och någon banbyggnation<br />
och banarkitektur var det sällan tal om. Vad<br />
som krävdes var ett lagom stort område med<br />
god naturlig dränering och en terräng, som<br />
genom sin storlek, topografi och arrondering<br />
naturligt erbjöd en intressant landskapsmässig<br />
rumsindelning.<br />
Uppenbarligen saknade området vid Fågelbacken<br />
på Gärdet de nämnda förutsättningarna.<br />
Lerjorden var föga självdränerande och<br />
topografin kanske alltför dramatisk – enligt<br />
böckerna var det nämligen just ”tillfölje sin<br />
kuperade natur, som den var jämförelsevis<br />
fredad för exercerande trupp”.<br />
Två av pionjärerna, Edvard och hustrun Ida<br />
Sager hade vid denna tidpunkt i nästan 20 år<br />
spelat golf på en charmig 9-hålsbana i den engelska<br />
parken på sitt sommarresidens Ryfors<br />
37
Golfbanorna<br />
utanför Mullsjö. Det var därför ganska naturligt<br />
att klubben – med Sager som vice ordförande<br />
– omedelbart efter bildandet tittade sig runt<br />
efter ett lämpligt område för en ”riktig” bana.<br />
Banan vid Storängsbotten (1906 – 12)<br />
Fältrittklubbens område vid Storängsbotten<br />
var enligt utsago ”förtjusande vackert” och<br />
läget omedelbart norr om Hästgardeskasernen<br />
(d v s K1) måste i en golfspelande hovstallmästares<br />
ögon givetvis ha varit idealiskt för en<br />
golfbana. Just detta sambruk av marken med<br />
ryttarna visade sig dock vara ett problem, inte<br />
minst vad gäller ”de tusentals hästspår, vars<br />
ofärd för golfspel varje golfintresserad vet”.<br />
Dåtidens dräneringsteknik kunde uppenbarligen<br />
inte heller rå på den mjuka lerjorden,<br />
som blev sank och oländig såväl höst som vår.<br />
Vissa förbättringsarbeten utfördes visserligen,<br />
men medlemmarnas förväntningar blev snart<br />
högre än vad området kunde erbjuda, i synnerhet<br />
som ett flertal försök att bygga ut banan<br />
till 9 hål visat sig mindre lyckade.<br />
Vem som stakade ut banan vid Storängsbotten<br />
och vem som ansvarade för de förbättringsarbeten<br />
som utfördes, har jag inte kunnat utläsa<br />
ur tidigare jubileumsskrifter – kanske var det<br />
Sagers vapenbroder, hovstallmästare C.G. von<br />
Platen, eller marinöverintendent (sedermera<br />
viceamiral) Henry Lindberg, vilka båda skulle<br />
komma att spela en framträdande roll för flyttningen<br />
till och utvecklingen av klubbens bana<br />
på de s k golfängarna i Råsunda.<br />
Ida Sager på Ryfors<br />
<strong>SGK</strong>:s vice ordförande eller ordförande mellan 1906<br />
och 1925, förste hovstallmästare Edvard Sager, spelade<br />
golf med sin hustru Ida och deras gäster redan<br />
1888 på sitt sommarresidens, Ryfors Bruk utanför<br />
Mullsjö (hans stockholmsresidens, Sagerska Palatset,<br />
är som bekant numera statsministerbostad). Sager<br />
var mycket engelskinspirerad och hade på Ryfors<br />
låtit en känd landskapsarkitektfirma, Milner &<br />
Son, anlägga en storslagen engelsk park, i vilken<br />
en kanske mindre känd engelsk ”banarkitekt” vid<br />
namn Hughes stakade ut en charmig 6-hålsbana,<br />
som senare byggdes ut till 9 hål. På 1920-talet upphörde<br />
spelet på Ryfors-banan, men 1988 klipptes den<br />
dåvarande betesmarken åter upp och idag utgör den<br />
gamla ”Parkbanan” en del av den moderna 18-hålsbana<br />
som Ryfors <strong>Golfklubb</strong> anförtrott undertecknad<br />
att designa. Det är fascinerande att fundera på vad<br />
<strong>SGK</strong>:s ordförande 1916-25 skulle ha sagt om att den<br />
lille 9-åring, som invaldes i klubben 1949 och som på<br />
38
Golfbanorna<br />
Råsundabanan (1912 – 1926)<br />
Flyttningen till Råsunda var sålunda orsakad<br />
främst av att medlemmarnas förväntningar på<br />
bankvalité och antal hål hade ökat, men till viss<br />
del också av ett alltmer komplicerat umgänge<br />
med omgivningen. Golfängarna vid Råstasjön,<br />
som området så småningom kom att heta och<br />
alltjämt heter, hade utvalts ganska noga och<br />
själva banan stakades ut, om inte av en golfbanearkitekt,<br />
så åtminstone av en ”golfprofessionist”,<br />
som det hette på den tiden. Och med denna<br />
insats börjar en intressant länk till klubbens<br />
nuvarande hemvist på Kevinge. Professionisten<br />
var nämligen Ted Roberts äldre bror George,<br />
som 1910-11 var klubbens tränare.<br />
På Råsunda började det handla om ”riktig”<br />
golf, även om greenerna fortfarande utgjordes<br />
av nedklippt naturmark och antalet vattenhinder<br />
i form av naturliga diken var betydligt fler<br />
än de anlagda bunkrarna. Visserligen stod sig<br />
den första layouten inte så länge, utan åtskilliga<br />
ändringar gjordes nästan omgående under<br />
ledning av C.G. von Platen och ”banmästaren”<br />
– sedermera bankommittéledamoten – Henry<br />
Lindberg.<br />
Klubbens bana stod 1914 för första gången<br />
som värd för Svenska Mästerskapet och drömmen<br />
om en komplett 18-hålsbana började<br />
spira. Tilläggsmark vid granngården Ör arrenderades<br />
och en tilltänkt 18-hålssträckning<br />
provspelades till och med en tid. Tilläggsmarken<br />
var dock sank och ”upptrampad av trupp,<br />
som hade marschvägar över densamma” och<br />
projektet skrinlades ganska snart.<br />
Än en gång hade klubben börjat växa ur<br />
sin bana p g a medlemmarnas ökade förväntningar<br />
vad gäller antal hål och banans kvalité<br />
Råsundabanan<br />
39
Golfbanorna<br />
– det hjälpte inte ens att man efter donation<br />
från Karl Bergsten hade köpt in klubbens<br />
första motordrivna fairwayklippare. ”Banan<br />
var smal och trång, inklämd mellan skog och<br />
sank eller tuvig mark och genomskuren av ett<br />
avloppsdike, som under den varma årstiden<br />
stank ohyggligt.” En bidragande orsak till att<br />
man började se sig om efter ny mark var nu,<br />
liksom på Storängsbotten, dock att umgänget<br />
med omgivningen blivit alltmer komplicerat.<br />
Och den här gången gällde det inte bara samutnyttjandet<br />
med ryttare utan även flanerande<br />
allmänhet samt ”kontroverser med ligapojkar<br />
från den lösa befolkningen från förstadssamhället”.<br />
De höst- och vårproblem, som <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> upplevde på sina första banor, som<br />
låg på platt och lerig före detta jordbruksmark,<br />
var varken okända eller ovanliga ens i golfens<br />
hemland. Det var bara den skillnaden att britterna<br />
redan 30 år tidigare hade tvingats konstatera<br />
att med den byggteknik, som stod till<br />
buds vid förra sekelskiftet, var lerjordar inget<br />
bra alternativ till kustlandskapets sanddyner.<br />
Först när Harry Colt och tre av hans samtida<br />
arkitekter ”upptäckte” det grusbaserade hedlandskapet<br />
sydväst om London, tog byggandet<br />
av inlandsbanor fart. Svackor och kullar att slå<br />
över liksom avsiktligt undulerade greener blev<br />
här den naturliga navelsträngen till de klassiska<br />
linksbanorna och därmed var grunden för golfens<br />
framtida utveckling lagd.<br />
Sticklinge – banan (1926 – 31)<br />
Vid sökandet efter ny mark riktades blickarna<br />
mot både Djursholm och Saltsjöbaden, men<br />
klubbens bopålar kom till sist att flyttas till<br />
Lidingö, där man gick samman med en intressentgrupp,<br />
som stod i begrepp att starta en<br />
lokal klubb vid Sticklinge Gård.<br />
Av tidigare jubileumsskrifter får man intryck av<br />
– inte minst mellan raderna – att <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s flyttning från Råsunda till Lidingö<br />
ingalunda gick smärtfritt, vare sig internt eller<br />
1973 tog artikelförfattaren med sig sin läromästare (och förste arbetsgivare som caddie), Ted Roberts, på en<br />
rundvandring på platsen för den gamla Råsundabanan. ”Här exactly”, säger Ted plötsligen, ”låg the second<br />
tee!” När jag frågade hur han kunde veta att det var just där, pekade Ted och svarade ”Jo, the kronprinsen<br />
brukade ibland get under the ball och då träffade han alltid den där björk-branchen.”<br />
40
Golfbanorna<br />
externt. Redan inom styrelsen var tveksamheten<br />
uppenbarligen stor och vid styrelsemötet<br />
strax före det avgörande årsmötet 1925<br />
anmälde ordföranden Edvard Sager och tre<br />
av ledamöterna sin önskan att avgå, eftersom<br />
klubben nu ”ginge ett nytt och betydelsefullt<br />
utvecklingsskede till mötes, vilket krävde nya<br />
män och yngre krafter i ledningen”.<br />
Men såsom den nyvalde ledamoten baron<br />
Hans Beck-Friis uttryckte det, ”kände de flesta<br />
av oss att vi på ungefär samma avstånd från<br />
Stockholm hade funnit något, som verkligen<br />
var bättre, nämligen en terräng som syntes<br />
idealisk för golf och som tillät utläggning av<br />
en 18-hålsbana, den första i Sverige”. Trots<br />
omfattande och svåra förhandlingar tecknades<br />
redan i juni 1925 avtal med AB Lidingöstaden<br />
om byggande, i två etapper, av en 18-hålsbana<br />
och redan året därpå togs de första 9 hålen i<br />
bruk. Med facit i hand, nog alldeles för tidigt<br />
Flygfoto över Sticklinge<br />
41
Golfbanorna<br />
– dagens tumregler föreskriver två år mellan<br />
första spadtaget och första golfslaget. Banans<br />
kvalité under de första åren var nog en bidragande<br />
orsak till att klubbens Lidingö-epok blev<br />
mycket kort.<br />
”Riktig” banbyggnation<br />
Genom byggandet av den nya banan på<br />
Sticklinge närmade sig <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
dock med raska kliv begreppet riktig golfbana –<br />
i varje fall med dåtidens mått mätt. Trots – eller<br />
kanske p g a att – klubbens pro och flera av dess<br />
styrelsemedlemmar hade gjort egna layoutförslag,<br />
inkallades en engelsk ”golfspecialist” vid<br />
namn H.G. MacDonald, för att ge en second<br />
opinion och själva byggnationen övervakades<br />
av en engelsk arbetsförman. Riktiga greener<br />
byggdes – visserligen som s k jordgreener, vilket<br />
var dåtidens norm – och på flera av hålen gjordes<br />
riktiga sandbunkrar, som snart blev mer<br />
uppskattade som hinder än jordbruksmarkens<br />
alla tvär- eller längsgående diken. Eftersom<br />
klubbens ekonomi inte tillät igenläggning av<br />
alla hatade diken, infördes en intressant strafflindring<br />
för boll som hamnade i vissa diken,<br />
nämligen fri dropp.<br />
Under banans första levnadsår hade man visserligen<br />
vad gäller greenerna en efterhängsen<br />
otur med vädret, men kanske hade man också<br />
missat lite i underarbetet samt i valet av grässorter<br />
och gödselämnen för det svenska klimatet.<br />
Greenerna var mycket ojämna och gräsväxten<br />
över hela banan mycket dålig. För att råda<br />
bot på problemen anlade klubben därför en<br />
försöksodling med inriktning på golfgräs, förmodligen<br />
landets första. Då, som vid så många<br />
andra tillfällen i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s historia,<br />
blev åtgärden möjlig tack vare en generös<br />
styrelseledamot, i detta fall återigen Karl<br />
Bergsten, som under en lång rad år tillsam-<br />
Den som tillsammans med dåvarande kronprins Gustaf Adolf invigde Kevingebanan 1932, nämligen<br />
prinsen av Wales, var ironiskt nog den som över en natt förkortade <strong>SGK</strong>:s bana på Sticklinge. USGA (United<br />
States Golf Association) hade redan 1926 tillåtit stålskaftade klubbor, men R&A (Royal and Ancient<br />
Golf Club) tvekade och följde efter först 1929, i samband med att nämnda prins hade spelat en tävling på<br />
the Old Course med sådana klubbor. Många menade att R&A valde att godkänna stålskaft istället för att<br />
diskvalificera prinsen.
Golfbanorna<br />
mans med Henry Lindberg skulle komma att<br />
vara de ledande personligheterna i klubben.<br />
Sticklinge-banans födslovåndor till trots, var<br />
1927 en fantastisk milstolpe för <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> och för svensk golfsport. Landets<br />
första 18-hålsbana var ett faktum och klubben<br />
firade med pompa och ståt sitt 25-årsjubileum<br />
strax efter att ha stått som värd för Svenska<br />
Internationella Mästerskapet 1929.<br />
Moln vid horisonten<br />
Men klubben hade inte mer än hämtat sig från<br />
det magnifika 25-årsjubiléet, förrän ett mörkt<br />
moln dök upp vid horisonten. Banans ägare, AB<br />
Lidingöstaden, önskade avveckla sina intressen<br />
i banan. Klubben var visserligen tilltalad av tanken<br />
att få sitta i eget bo, men styrelsen ”kände<br />
viss oro inför de stora summor affären gällde”.<br />
Samtidigt hade man tvingats konstatera att<br />
banan – sina 5.000 meter och stora arealer till<br />
trots – egentligen inte höll måttet för ett internationellt<br />
mästerskap. Delvis kan detta ha berott<br />
på att den anlitade ”golfspecialisten” trots allt<br />
kanske inte hade lyckats hitta den optimala layouten,<br />
men delvis berodde det nog också på att<br />
klubben hade råkat ut för ett ”virus”. Ett virus,<br />
som till en början kunde synas harmlöst men<br />
som med åren skulle visa sig synnerligen besvärande<br />
för många äldre banor med begränsad<br />
tillgång på mark – den tekniska utvecklingen<br />
av spelutrustningen!<br />
1929 fattades av Rules Committee i St Andrews<br />
nämligen ett beslut, som av spelarna givetvis<br />
var uppskattat, men som över en natt skulle<br />
förändra förutsättningarna för våra golfbanor<br />
– stålskaftade klubbor blev tillåtna. De ömtåliga<br />
hickoryskaften ersattes snart av stryktåliga och<br />
vridstyva stålskaft, som inte bara höll bättre, de<br />
förkortade dessutom alla golfhål och krympte<br />
alla banor både på längden och tvären. Sticklinge-banan<br />
var ritad och byggd för spel med<br />
hickoryskaftade klubbor, men den skulle strax<br />
efter invigningen komma att spelas med stålskaftade<br />
klubbor!<br />
Redan efter två år hade den nya banan således<br />
krympt på alla ledder och därmed hade<br />
vandringen mot stora säkerhetsproblem också<br />
påbörjats. En vandring, under vilken Sticklinge-banan<br />
med tiden skulle få sällskap av<br />
många, många andra banor. Få banor jag känner<br />
har dock under sin levnad undergått så<br />
många layoutändringar som Sticklinge-banan.<br />
Såväl erkända banarkitekter som hängivna<br />
klubbmedlemmar har därvid försökt förbättra<br />
säkerheten och kompensera för den ökade<br />
slaglängden. Med tanke på hur briljant banans<br />
nuvarande 1:a hål en gång var som avslutande<br />
Rafael Sundblom och George Maywood ledde<br />
arbetet med byggandet av Kevingebanan.<br />
43
Golfbanorna<br />
par 4-hål på 200 meter mot det gamla klubbhuset<br />
i Sticklinge Gårds magnifika mangårdsbyggnad,<br />
blir man både ledsen och bekymrad, när<br />
man idag ser samma hål med höga skyddsnät<br />
både vid tee, lada och green. Om inte de styrande<br />
golfmyndigheterna omgående får bolloch<br />
klubbtillverkarna att känna sitt ansvar, är<br />
jag rädd för att golfsporten snart kan komma<br />
att snava på sin egen utveckling!<br />
Kevingebanan (1932 – )<br />
Pressad av Lidingöstadens tunga förhandlingsbud<br />
och samtidigt förmodligen också påverkad<br />
av Sticklinge-banans konditionsproblem och<br />
bristande längd beslöt sig klubbens styrelse för<br />
att återigen se sig om efter ett nytt markområde.<br />
Därvid kom blickarna at falla på Kevingeområdet<br />
i Danderyd, där den blivande sekreteraren,<br />
skattmästaren och banarkitekten,<br />
”Ålandskungens son”, Rafael Sundblom, hade<br />
förhandlat fram avsevärt gynnsammare villkor<br />
än vad AB Lidingöstaden kunde erbjuda.<br />
Banexperter på löpande band<br />
På våren 1930 bestämde man sig för att flytta<br />
och under hösten satte banbygget på Kevinge<br />
igång. Visa av skadan från Sticklinge tog man<br />
nu steget fullt ut vad gäller anlitande av erkänd<br />
expertis. För den som studerat golfbanearkitektur<br />
är det imponerande att notera att tre<br />
av dåtidens mest framstående europeiska<br />
banarkitekter besökte Kevinge, antingen själva<br />
eller genom sin närmaste man. Först på plan<br />
var John Nicholson från den välkända firman<br />
Hawtree & Taylor, som några år tidigare hade<br />
ritat den gamla Båstad-banan och som 1932<br />
skulle få uppdraget att vidareutveckla Openbanan<br />
Royal Birkdale. Som näste arkitekt kom<br />
en medarbetare till Bernhard von Limburger,<br />
som förmodligen var Tysklands mest betydelsefulla<br />
bidrag till banarkitektkåren under 1900-<br />
talet.<br />
Det mest betydelsefulla banarkitektbesöket<br />
på Kevinge Gård var dock utan tvivel John<br />
Kevingebanans 18:e green i sitt ursprungliga skick och läge vid klubbhuset 1932<br />
44
Golfbanorna<br />
Morrison från London-firman Colt, Alison &<br />
Morrison – golfhistoriebokens troligen mest<br />
kända och betydelsefulla banarkitektfirma.<br />
Huruvida den legendariske Harry Colt, som<br />
faktiskt även var mentor till Augusta-arkitekten<br />
Alister Mackenzie, själv besökte Kevinge är<br />
oklart. Säkert är däremot att Kevinge-banans<br />
ritning blev granskad även av Colt.<br />
Jag tror mig också kunna spåra vissa tydliga<br />
avtryck av den Store Mästaren, även om jag inte<br />
kunnat hitta någon originalritning och trots att<br />
tidigare jubileumsskrifter vet att berätta att de<br />
inkomna förslagen bearbetades friskt av klubbens<br />
egna experter. Sålunda kan nog några av<br />
korthålen och flertalet greenområden betraktas<br />
som typiska för den designfilosofi som Colt<br />
predikade. 12:e, 14:e och gamla 7:e är pärlor<br />
och greenområdet på nuvarande 1:a, 3:e, 6:e,<br />
7:e, 8:e, 12:e, 14:e, 15:e och 16:e är alla typiska<br />
barn av sin tid och den designstil, som man<br />
finner på många av de gamla Colt-banorna<br />
i England och ute i Europa, t.ex. Alwoodley,<br />
Moor Park, Rye, St. George’s Hill, Berkshire,<br />
Swinley Forest, Wentworth, Sunningdale New,<br />
St. Cloud, Falkenstein och Kennemer.<br />
Med Sticklinge-banan – Sveriges första 18-<br />
hålsbana – hade <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> visserligen<br />
hamnat på en piedestal i Golfsverige,<br />
men det var genom Kevinge-banans öppnande<br />
som klubben befäste sin position bland landets<br />
topprankade banor. Markförhållandena<br />
var utmärkta – sydvästsluttning med lätt, sandblandad<br />
lera och god tillgång på nästan saltfritt<br />
vatten – och europeiska topparkitekter hade<br />
bidragit med layoutförslag. Till detta kom att<br />
Englands ledande fröfirma bestod banan med<br />
noga utvalt gräsfrö och en mycket skicklig<br />
arbetsledare, George Maywood, som tillsammans<br />
med klubbens egen Rafael Sundblom<br />
ledde själva byggnationen.<br />
Den lågmälde Rafael skulle senare bli Sveriges<br />
förste ”riktiga” banarkitekt och jag har en<br />
känsla av att hans många besök i Londonområdet<br />
gjorde tydliga avtryck på Kevinge-banans<br />
Gamla 7:e hålet, ett par 3-hål. Den vackra, diagonala bunkringen på halvdistans och den ganska<br />
djärvt undulerade greenen, som till vänster hade en brant men öppen entré och till höger en välkomnande,<br />
ganska plan nedslagsyta, som dock var garderad av en bunker. Detaljer, som sammantagna<br />
tydligt avspeglar den genomtänkta, strategiska designfilosofin, som utmärkte såväl Harry Colt som<br />
Hugh Alison, John Morrison och Alister Mackenzie, som alla hade gått i Colts skola.<br />
45
Golfbanorna<br />
3:e hålet. Ett av Kevinges bästa hål ur banarkitektonisk synvinkel – åtminstone fram till början av<br />
50-talet, då det fortfarande spelades i sicksack-mönster som par 5 och endast den djärve spelaren, som<br />
vågade gina över tallarna, hade en chans att gå in på två slag och skaffa sig en chans på birdie eller<br />
t.o.m. eagle.<br />
46
Golfbanorna<br />
utformning. Greenområdena på Kevinge, liksom<br />
hela den ”gamla” Tylösands-banan, som<br />
Sundblom ritade mot slutet av 30-talet, vittnar<br />
om starka intryck från Colts banor i Londonområdet<br />
och måhända även från personliga<br />
diskussioner med Colt själv. Förutom ett brinnande<br />
intresse för golf och banarkitektur<br />
hade Sundblom och Colt lustigt nog också det<br />
gemensamt att de båda var jurister.<br />
Kamp för överlevnad<br />
Kevinge var givetvis en idyll i den fridfulla villaförorten.<br />
Inga ryttare eller exercerande trupp<br />
och inga ligamedlemmar. Men där fanns andra<br />
faror, som lurade i vassen.<br />
30- och 40-talen präglades, av naturliga skäl,<br />
av en mycket kärv klubbekonomi och banan<br />
led påtagligt av bristen på konstgödsel och<br />
gräsfrö för hjälpsådd. Bollbrist var också ett<br />
problem, och medlemmarna fick i båda avseendena<br />
ovärderlig nytta av styrelseledamöternas<br />
goda kontakter och uppfinningsrikedom<br />
– det s k kaptensgodset på vissa lejdbåtar under<br />
krigsåren fick emellanåt lite annorlunda innehåll…<br />
Knappt hade också klubbekonomin stabiliserats<br />
under de första efterkrigsåren, förrän en<br />
ny motståndare dök upp – kommunens starka<br />
Nuvarande 11:e hålet är en spännande illustration av Nils Skölds kostnadsbesparande<br />
uppfinningsrikedom – när kommunens markbehov nödvändiggjorde en layoutändring,<br />
skaffade Nils gratismassor från Brunkebergsåsens urgrävning i Stockholm och<br />
under den dramatiskt formade fairwayn ligger bl a gamla Restaurant Tre Remmare.<br />
47
Golfbanorna<br />
expansion. 1949 års expropriationslag svävade<br />
som en osalig ande över de förhandlingar, som<br />
klubbens företrädare tvingades in i och som<br />
under de kommande åren skulle utformas till<br />
en lång och alltemellanåt hopplös kamp för<br />
banans fortlevnad. Som i ett mardrömslikt sällskapsspel,<br />
som böljade lite fram och tillbaka,<br />
tuggade köpingen i sig bit efter bit av golfbanans<br />
mark.<br />
Trots att Nils Sköld – Rafael Sundbloms<br />
”arvinge” på bansidan och Sveriges så småningom<br />
”meste” banarkitekt – trollade med såväl<br />
händer som fötter och knän, kunde det inte<br />
hjälpas att några av Kevinge-banans, ur banarkitektonisk<br />
synvinkel, mest fulländade hål så<br />
småningom strök med. Gamla 7:e hålet (som<br />
låg där Mörby Centrums parkeringshus idag<br />
tronar), var ett genialiskt par 3-hål med klassiska<br />
ingredienser och ett spelstrategiskt innehåll<br />
som kunde varit hämtat ur en lärobok om<br />
banarkitektur. Gamla 5:e hålet, ett kittlande par<br />
4-hål med en illfundig, njurformad green alldeles<br />
intill Edsviksvägen, var liksom gamla 8:e, ett<br />
äventyrsbetonat par 5-hål i sicksack-dogleg från<br />
nuvarande tunnelbaneingången till nuvarande<br />
6:e greenen – andra fina exempel på s.k. strategisk<br />
golfbanedesign. Även gamla 10:e var ett<br />
golfhål med stort ”G”, nuvarande 8:e men i rak,<br />
öppen sträckning med alternativa spellinjer<br />
från tee, där man, beroende på flaggplacering<br />
och vägval från teet, ena dagen kunde ha en lätt<br />
pitch mot en öppen green och andra dagen ett<br />
hopplöst inspel till en omöjlig flaggplacering.<br />
Materialutvecklingen sätter fart igen<br />
”Avtalet med kommunen” blev under 1900-<br />
talets andra hälft något av en stående punkt på<br />
styrelsens föredragningslista och trots många<br />
förtjänstfulla insatser av de förtroendevalda<br />
vad gäller förmånligare villkor och uppskjuten<br />
”avrättning”, så krympte banan bit för bit.<br />
Saken blev inte bättre av att en annan gammal<br />
motståndare vaknade till liv igen efter kriget.<br />
Materialutvecklingen i klubbor och bollar tog<br />
ny fart, delvis som resultat av krigsindustrins<br />
uppfinningar vad gäller nya material. Precis<br />
som 20 år tidigare, när hickoryskaften ersattes<br />
av stålskaft, så började de enskilda hålen åter<br />
krympa och när utslagsplatserna i en strävan att<br />
motverka detta drogs tillbaka, ökade de interna<br />
säkerhetsproblemen.<br />
Under 1950-talet tvingades R&A besluta om<br />
en s k längdrevision, som föreskrev en högre<br />
minimilängd för par 5-hål. Detta medförde att<br />
många korta par 5-hål över en natt blev långa<br />
par 4-hål – för Kevinges del hål 3 och gamla<br />
11:e, som spelades från nordöstra hörnet av<br />
nuvarande uppvärmningsgreenen till en green<br />
drygt <strong>100</strong> m bortom björken på nuvarande 10:<br />
an. Båda hålen byggde designmässigt på en mer<br />
eller mindre utpräglad sicksack-dogleg, som<br />
gjorde dem till briljanta par 5-hål men mindre<br />
bra par 4:or. Två alternativa spelsätt erbjöds.<br />
På 3:e hålet gick man antingen ut till vänster<br />
på driven, kort höger om bunkrarna på andraslaget<br />
och med en pitch in på greenen – eller<br />
också satsade man djärvt och äventyrligt över<br />
tallarna i förhoppning att kunna nå greenen på<br />
två slag. På gamla 11:e erbjöds spelaren också<br />
mycket strategiskt tänkande. Ville man gå in på<br />
två slag, var det bara efter en lång drive mellan<br />
ruffkullarna i vänster fairwaykant som man fick<br />
en möjlig spellinje mellan björken till vänster<br />
och den långa raden av bunkrar, som på höger<br />
sida garderade den rätta nedslagspunkten på<br />
den vänstersluttande foregreenen!<br />
Visserligen förändrade längdrevisionen inte<br />
de nämnda hålen som sådana, men ur banarkitektonisk<br />
synvinkel blev skillnaden faktiskt stor<br />
– att tvingas ta risker för att kunna göra par är<br />
inte detsamma som att frivilligt ta risker för att<br />
göra en birdie!<br />
48
Golfbanorna<br />
Kevinge – banan fortfarande en pärla<br />
Men trots alla stympningar av banområdet och<br />
trots att flera av de fantastiska hål, som en av<br />
1900-talets ledande europeiska banarkitektfirmor<br />
(Colt, Alison & Morrison) designade tillsammans<br />
med Sveriges första stora banarkitekt<br />
(Rafael Sundblom), har måst överges, så<br />
är vår kära gamla Kevinge-bana<br />
fortfarande en pärla bland<br />
landets banor! Och<br />
dess kondition är,<br />
lagom till <strong>100</strong>-årsdagen,<br />
bättre<br />
än någonsin,<br />
vilket gör att<br />
man nästan<br />
ö v e r s e r<br />
med det<br />
f a k t u m<br />
att banan<br />
i b l a n d<br />
k a n s k e<br />
känns lite<br />
urvuxen.<br />
För trots<br />
att flera av<br />
hålen har<br />
kunnat förlängas<br />
på ett bra<br />
sätt som kompensation<br />
för den ökade<br />
slaglängden, har ju inte<br />
säkerheten på och kring banan<br />
precis blivit bättre med åren. Skulle t ex<br />
kommunen, efter nuvarande arrendeperiods<br />
slut 2017, lägga beslag på ytterligare golfbanemark<br />
eller slaglängdens ökning inte kunna<br />
bromsas, är det kanske risk för att smärtgränsen<br />
för Kevingebanan är nådd.<br />
Men till skillnad mot när första kapitlet i<br />
thrillern ”Kevinges kamp för överlevnad”<br />
skrevs 1951, står klubben idag i så fall rustad<br />
med ett fastställt resmål – Brollsta. Visserligen<br />
har jag själv ännu inte sett min yrkeskollega<br />
Tommy Nordströms alster några mil norr om<br />
Kevinge, men jag hyser stor beundran för dennes<br />
kunnande och designfilosofi och själv spelar<br />
jag mer än gärna hans banor. I mångt och<br />
mycket har han, liksom jag själv,<br />
faktiskt Harry Colt och hans<br />
samtida arkitekter som<br />
förebild i sitt dagliga<br />
arbete, och därmed<br />
borde det<br />
finnas goda<br />
möjligheter<br />
att Stockh<br />
o l m s<br />
G o l f -<br />
k l u b b s<br />
medlemmar<br />
ännu<br />
u n d e r<br />
många år<br />
kommer<br />
att kunna<br />
spela på<br />
en hemmabana,<br />
som<br />
motsvarar deras<br />
högt ställda förväntningar.<br />
Det borde<br />
också dröja bra länge<br />
innan urbaniseringen kastar<br />
sig över Brollsta-banan, och skulle<br />
boll- och klubbfabrikanterna dessutom kunna<br />
tyglas i sina ambitioner att få golfspelaren att<br />
slå allt längre, har åtminstone de externa förutsättningarna<br />
ökat avsevärt för att klubbens<br />
bana en dag ska kunna närma sig begreppet<br />
”färdig”. <br />
49
Salongen i december 2003<br />
62
Dialog i<br />
salongen<br />
Av Mats Jacobson, arkitekt och<br />
medlem i <strong>SGK</strong><br />
Det var sent i oktober. Banan fortfarande<br />
i gott skick. Hösten hade kommit på allvar<br />
med låga temperaturer. Träden hade<br />
intagit höstens färger. Mörkret slog till<br />
vid 16- tiden och gjorde spel omöjligt<br />
sent på eftermiddagen.<br />
I salongen satt några personer. En av dem, en<br />
äldre medlem, tittade på klockan och konstaterade<br />
att han skulle hinna spela 9 hål. Men han<br />
kände sig lite ”ruggig” och hade därför tänt en<br />
brasa och slagit sig ner i soffan framför spisen.<br />
Cigarren, som han nyss tänt, doftade gott och<br />
blandades med doften av den glödande björkveden.<br />
En yngre medlem gjorde den äldre sällskap<br />
och satte sig i soffan mittemot.<br />
– Det var inte i går vi eldade här. Känns bra<br />
att den fortfarande fungerar, och så är det så<br />
mysigt.<br />
– Ja, svarade den yngre och vred på sig lite<br />
generad.<br />
– Och nu behöver vi ju inte elda, sen vi fick<br />
bergvärme. Tur är det. Björkveden är inte billig<br />
nuförtiden. Vad har du för handicap?<br />
– 26.<br />
– Då spelar vi i samma division, du och jag.<br />
Själv har jag haft singelhandicap, men åldern<br />
tar ut sin rätt. Har svårt att se bollen numera, sa<br />
den äldre och puffade på cigarren.<br />
63
Klubbhuset<br />
– Vem har målat den stora tavlan ovanför<br />
spisen? sa den yngre och reste sig upp och gick<br />
fram mot spisen.<br />
– ”Mixed foursome?” Den yngre småfnissade<br />
åt svaret.<br />
– Ja den kallas så och det går många historier<br />
om den. Det gör det för övrigt om många av<br />
föremålen här på klubben.<br />
– Jag tycker tavlan är fin.<br />
– Fin, jo jag tackar jag… Den rengjordes till<br />
ombyggnaden 1996. Konservatorn fann att<br />
duken och spännramen sannolikt kommer<br />
från Rubens ateljé. (Kopia av Rubens målning<br />
”Rovet av Leukippos döttrar”. Museet i<br />
München). Den är säkert målad av hans elever,<br />
men inte signerad av honom. Har du sett de<br />
mörka rutorna?<br />
– Sett vad?<br />
– Kom och titta här, sa den äldre och reste<br />
sig med visst besvär ur den djupa soffan, gick<br />
fram till tavlan och pekade. Ser du den mörka<br />
fläcken där uppe till vänster?<br />
– Ja, sa ynglingen och sträckte på sig.<br />
– Rutan är kvarlämnad efter rengöringen<br />
för att visa hur smutsig tavlan var. Det finns en<br />
likadan fläck, här nere till höger. Ser du den?<br />
– Ja! Var hela tavlan så smutsig?<br />
– Ja, av tobaks- och brasrök. Man skulle inte<br />
röka. Röker du?<br />
– Nä inte ännu, sa den yngre blygt, och tittade<br />
in i brasglöden.<br />
– Inte ännu! Börja aldrig. Jag bara säger dig<br />
det. Börja aldrig. Det är ett rent fördärv. (Men<br />
mycket gott ibland, viskade han tyst för sig<br />
själv.)<br />
Ynglingen satte sig åter i soffan och vred sig<br />
mjukt åt höger. – Varför hänger det mattor på<br />
väggen? sa han och pekade.<br />
– Det är en bra fråga. Från början fanns här<br />
fyra eller sex, jag minns inte så noga.<br />
– Vackra.<br />
– Ja mycket. De är gjorda av en textilkonstnärinna<br />
som hette Märta Måås Fjätterström. Från<br />
Båstad tror jag. Skänktes av en gammal medlem<br />
som hade en stor mattaffär i Stockholm.<br />
– Skänktes? Du menar att någon bara gav<br />
klubben dem?<br />
Lampetten har en av våra bästa spelare som modell, Claes Jöhncke<br />
64
Klubbhuset<br />
– Ja, just så, sa den äldre, och konstaterade att<br />
cigarren hade slocknat. Medan han åter satte<br />
fyr på den sa han:<br />
– Det skall du veta, lille pojk, att nästan allt<br />
vi har här på klubben, av inredning, mattor,<br />
tavlor och andra udda ting är skänkta av gamla<br />
medlemmar.<br />
– Allt?<br />
– Ja, nästan allt…<br />
– Flygeln också?<br />
– Ja…<br />
Han drog tveksamt ut på svaret medan han<br />
tog ett djupt bloss på den nytända cigarren.<br />
“Mixed Foursome”. Rovet av Leukippos döttrar, en kopia av Rubens målning.<br />
65
Klubbhuset<br />
– En rolig historia, eller vad skall vi säga …<br />
En amerikan, med det franska namnet Raoul<br />
LeMat, spelade mycket golf här på klubben.<br />
Det var på 30- och början av 40-talet. Så anfölls<br />
Amerika av japanerna i Pearl Harbour. Det där<br />
kan du väl? Och då ville han åka hem. Som<br />
tack för en trevlig tid på klubben, bjöd han in<br />
alla till avskedsfest på Grand Hôtel Royal, Spegelsalen<br />
och allt. Flott skulle det vara. Under<br />
middagen lovade han att skänka klubben en ny<br />
flygel. Fint värre. Och så kom en kypare fram<br />
till LeMat och meddelade att telefonsamtal<br />
väntade i garderoben. Raoul bad om ursäkt.<br />
Tillsammans med kyparen lämnade han Spegelsalen.<br />
Sen dess är det ingen som varken sett<br />
eller hört av honom. Bjudmiddagen fick gästerna<br />
själva betala. Så gick det nåt år. En dag<br />
fick klubben ett telefonsamtal från Göteborgs<br />
Frihamn. ”Här finns en flygel till er att hämta”<br />
sa tullmannen. ”Kontant betalning erfordras<br />
för utlämnande.”<br />
– Va!!! sa den yngre med ett leende. Vem<br />
löste ut den och varför?<br />
– Bra fråga. Visst är det trevligt med en flygel?<br />
Det är ett bra instrument. Man skänker LeMat<br />
en tanke när tonerna klingar ut i salongen.<br />
– Har ni också fått den där roliga lampan på<br />
bordet framför flygeln?<br />
– Javisst det är också en gåva. Vem som<br />
har skänkt den kommer jag inte ihåg. Det är<br />
hemskt vad man glömmer. Vet du vem den<br />
föreställer?<br />
– Nä, har ingen aning. Kan ju vara vem som<br />
helst.<br />
– Vem som helst! Nä du, den är gjord med<br />
en golfspelare som heter Claes Jöhncke som<br />
modell. Vet du vem det är?<br />
– Jag känner igen namnet, men ….<br />
Birkerummet efter renoveringen 1996<br />
66
Klubbhuset<br />
– Claes var medlem i klubben och var vår<br />
första spelare på Europatouren. Konstnären<br />
som gjort den heter David Wikstedt, om jag nu<br />
minns rätt.<br />
– Den andra skulpturen då? Den i trappan.<br />
– Elly Wallén. Minnet sviker igen. Jag kan f<br />
– n ta mig inte komma ihåg vem som har givit<br />
oss den? Förlåt, nu svor jag visst. Den har varit<br />
borta två gånger, och kommit tillbaks bägge<br />
gångerna.<br />
– Skulle hon inte slå ut mot banan istället<br />
för…<br />
– Det kan du ha rätt i. Nu slår hon rätt in i<br />
glaset på ”Karta över Kevinge Gård”. Glaset kan<br />
ju gå sönder, om hon nu fick iväg bollen. Jag<br />
tycker att det är en sak att fundera på. Hon går<br />
väl att vända på, antar jag. Nu skall jag ha en<br />
kopp kaffe. Vill du ha något?<br />
– Ja tack, en Cola skulle smaka gott.<br />
– Kom så går vi till baren och handlar.<br />
– Baren?<br />
– Ja, det här är baren. Det visste du väl? Snygg<br />
va? Skänkt av Skanska som gjorde den senaste<br />
ombyggnaden. Här mitt emot låg tidigare<br />
”Kungamatsalen”. Den som ligger vid trappen.<br />
Fint var det. Med mahognymöbler och en tjock<br />
”kinamatta”, vitrinskåp och allt. De två vitrinskåpen<br />
är de som nu står i hallen där borta. De<br />
stod här också. Rummet användes, då som nu,<br />
som styrelserum.<br />
– Varför heter det ”Kungamatsalen”. Åt<br />
kungen här?<br />
– Ja, nej, men det hängde ett porträtt av kung<br />
Gustaf VI Adolf där, som nu hänger i salongen.<br />
Han var klubbens styrelseordförande i tio år.<br />
– De stora kristallkronorna i matsalen, sa<br />
den äldre och pekade upp i matsalstaket, de<br />
är en gåva från Ragnar Sachs. Han var, bland<br />
många andra, en generös medlem. Skänkte<br />
många saker, stolar och bord och mycket,<br />
mycket annat. Kom så går vi bort till den nya<br />
”Kungamatsalen” och tittar.<br />
– Kungamatsal, sa ynglingen, i blått och gult.<br />
Inte så tokigt, kul grej.<br />
– Här hänger väggklockan. Den hängde där<br />
borta tidigare, sa den äldre och pekade mot<br />
matsalen. Tavlorna också, för den delen fortsatte<br />
han och gick mot kortväggen. Här har vi<br />
en raritet.<br />
– Raritet? sa den yngre frågande<br />
– En litografi, gjord av Deprez.<br />
– Ja, det står ju här på ramen.<br />
– J.L. Deprez, sa den äldre stolt och pekade.<br />
– Vem var det?<br />
– En fransk arkitekt. Han kallades hit av<br />
Gustaf III, och hjälpte honom med ett flertal<br />
byggnadsprojekt. På Haga finns en grundmur.<br />
Det var allt som byggdes av ett stort slott, som<br />
Deprez ritade. Botanicum i Uppsala har han<br />
också ritat. Och så gjorde han flera inredningar<br />
och mycket annat.<br />
– Vem har skänkt den? Den måste vara<br />
värdefull?<br />
– Har ingen aning, varken om värdet eller<br />
vem som skänkte den. Tyvärr. Vad är klockan sa<br />
den yngre och såg helt plötsligt orolig ut.<br />
– Klockan är två. Varför?<br />
– Jag tänkte spela nio hål innan det blir<br />
mörkt. Så nu får jag skynda mig.<br />
– Får man hänga på?<br />
– Ja gärna. Vi ses på första tee.<br />
67
Klubbhuset<br />
Klubbhuset på Råsundabanan, Ellenhill. Klubbens<br />
första “riktiga” klubbhus.<br />
Klubbhuset i Sticklinge innebar ett lyft för klubblivet.<br />
Klubbhusen 1904-2004<br />
1. Stockholm ”Paviljongen” 1907 -<br />
2. Sundbyberg ”Ellenhill” 1912 -<br />
3. Lidingö ”Sticklinge” 1926 -<br />
4. Danderyd ”Kevinge” 1932 –<br />
1932 Invigning av det nya klubbhuset på Kevinge.<br />
Arkitekt Bernard Schill.<br />
1953 Genomgripande renovering<br />
1956 Västra altanen byggs ut<br />
1957 2 klubbrum på plan 2 renoveras och inreds<br />
1960 Stor om- och tillbyggnad. Arkitekt: Nils Sköld<br />
Plan 1: Nytt omklädningsrum för herrarna,<br />
bastu och klubbhall<br />
Plan 2: Köket, liten matsal, övningsrum<br />
1964 Renovering av plan 2<br />
1966 Ny vagnhall<br />
1968 Ny verkstadsbyggnad<br />
1969 Matsalen renoveras<br />
1974 Plan 1: Shop och reception byggs om<br />
1975 Östra villan byggs om. Placerad på det gamla<br />
rivna husets grund. Kansli för SGF.<br />
1976 Vinden tilläggsisoleras<br />
1978 Nya träfasader som målas och tilläggsisoleras.<br />
Arbetet utförs av klubbens medlemmar.<br />
1983 Trappan till södra altanen (”19:e hålet”)<br />
byggs.<br />
1995 Klubbhuset töms för ombyggnad.<br />
Projektledare: Sune Lindström med Stig Vesterlund<br />
som assistent. Arkitekt: Mats Jacobson.<br />
Inredningsarkitekt: Birgitta Almstedt. Entreprenör:<br />
Skanska/Svante Jernelo<br />
1996 Till- och ombyggnad av verkstaden. Projektledare:<br />
Sune Lindström med Stig Vesterlund<br />
som assistent. Invigning av det renoverade<br />
klubbhuset.<br />
Klubbhuset på Kevinge 1932, invigningsåret. Från början<br />
var det en ladugård med djuren i bottenvåningen<br />
och höloftet en trappa upp.<br />
68
Klubbhuset i Kevinge- ut- och ombyggnadsfaser<br />
1931<br />
1932-<br />
HÖSKULLE<br />
HÖSKULLE<br />
PLAN2<br />
VAGNSLIDER<br />
PLAN2<br />
GRIS KOR HÄSTAR<br />
PLAN1<br />
PLAN1<br />
1945-48<br />
1960<br />
PLAN2<br />
PLAN2<br />
PLAN1<br />
PLAN1<br />
MATSAL<br />
FÖRRÅD<br />
SALONG/<br />
SÄLLSKAPSRUM<br />
1996<br />
KÖK<br />
MASKINRUM<br />
KOMMUNIKATION<br />
BASTU<br />
OMKL. DAMER<br />
KLUBB- OCH VAGNSFRD.<br />
PLAN2<br />
WC<br />
OMKL. HERRAR<br />
ÖVNINGS - PINGISRUM<br />
KANSLI<br />
SOVRUM<br />
CADDYMASTER-CADDY<br />
SHOP<br />
KAPPRUM<br />
SPIRALTRAPPA<br />
PLAN1<br />
69
Kronprinsessan Margareta och kronprins Gustaf Adolf går en golfrunda på Råsundabanan 1915<br />
70
Kungligheter i<br />
<strong>SGK</strong>:s historia<br />
Av Per Wiklund, sekreterare i <strong>SGK</strong><br />
med rötter i klubben sedan 1964.<br />
Medlemmar av kungahuset har alltsedan<br />
starten figurerat i klubbens historia.<br />
Följande citat ur det programblad som<br />
gavs ut i samband med invigningen av<br />
Kevingebanan 1932, ger en målande bild<br />
av kungligheternas roll inom golfen i<br />
allmänhet och i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s<br />
historia i synnerhet:<br />
”Golfspelet kallas sedan långa tider tillbaka<br />
‘The Royal and Ancient Game’. Namnet bäres<br />
med full rätt. Golfens uppkomst förlorar sig i<br />
sagotidens natt och den spelades av konungar<br />
redan för över fyrahundra år sedan. Ända<br />
från 1500-talets början finner man i de skotska<br />
konungarnas räkenskaper utgifter för golfklubbor<br />
och bollar. Maria Stuart var en entusiastisk<br />
golfspelerska, likaså de följande Stuartarna<br />
Jakob I, Karl I och Jakob II. Den förstnämnde<br />
införde golfen i England.<br />
Den Stuartska ätten hade sina sidor, men för<br />
golfspelet kom dess fall att innebära ett hårt<br />
slag. Golfen var därefter ej längre den kungliga<br />
sporten. Det har fallit på en senare tids lott att<br />
återuppliva dess kungliga traditioner.<br />
Två kungliga personer hava därvid gått i spetsen:<br />
Sveriges Kronprins (sedermera kung Gustaf<br />
VI Adolf) och prinsen av Wales. Den senares<br />
betydelse för golfen skall här ej behandlas.<br />
Ehuru både prinsen av Wales och hans broder<br />
Hertigen av York började spela redan vid unga<br />
71
Kungligheter<br />
Kronprins Gustav Adolf omkring 1908 på vår första bana vid Fältrittklubben. I bakgrunden<br />
Försvarshögskolan.<br />
72
Kungligheter<br />
år, kom vår kronprins nog något före dem, då<br />
han spelat golf i nära trettio år. År 1906 åtog<br />
han sig uppdraget att vara <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s<br />
ordförande, vilken ställning han intog<br />
i tio år, varefter han kvarstått och fortfarande<br />
kvarstår som denna klubbs hedersordförande.<br />
Som spelare tillhör han A-klassen med ett handicap<br />
av-18.<br />
Av kungafamiljens övriga medlemmar är<br />
prins Sigvard med ett handicap på 14 numera<br />
överlägsen sin höge fader. Detta representerar<br />
efter svenska förhållanden hög spelstandard,<br />
och han står upptagen på Svenska Golfförbundets<br />
officiella handicaplista. Då han är i Sverige,<br />
är han en av <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s mest<br />
trägna medlemmar, och han har gjort en stor<br />
insats för utvecklingen av sammanhållningen<br />
och spelet bland denna klubbs yngre medlemmar.<br />
Även prinsessan Ingrid är en intresserad<br />
golfspelerska, och prins Karl Johan, som haft<br />
fördelen att lära sig spelet redan vid mycket<br />
unga år, lovar att bli en mycket god spelare.<br />
Prins Eugen hör även numera till <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s mest intresserade medlemmar, och<br />
Prinsen av Wales och kronprins Gustav Adolf slår premiärbollarna vid invigningen av Kevingebanan<br />
1932. T h samtalar prins Eugen med prinsen av Wales.<br />
73
Kungligheter<br />
han anser sig icke vara för gammal att lära; han<br />
ses ofta taga lektioner av klubbens professional,<br />
Mr. Roberts.<br />
I England är prinsen av Wales och hans bröders<br />
intresse för golfen välbekant. Mindre känt<br />
torde vara att Kronprins Leopold av Belgien,<br />
som står oss särskilt nära, är en intresserad och<br />
skicklig spelare; han torde i det närmaste stå<br />
på samma nivå som prinsen av Wales. Vidare<br />
märkes kejsaren av Japan, som har en storslagen<br />
privat golfbana innanför murarna till det<br />
kejserliga palatset. Även han visade sig vara en<br />
värdig motståndare till prinsen av Wales, då<br />
de för några år sedan spelade med varandra,<br />
medan kejsaren ännu var kronprins.<br />
Av detta torde framgå att golfens ställning<br />
som ett kungligt spel åter kommit till heders.<br />
Och alla golfspelare är tacksamma därför. Det<br />
betyder så mycket för vår sports utbredning,<br />
och det har ett alldeles särskilt värde när en<br />
gammal, länge avbruten tradition återupptages.<br />
Golfen skulle på något sätt bliva fattigare<br />
och vardagligare den dag som den upphörde<br />
att vara ”royal and ancient.”<br />
Gustaf VI Adolf var en flitig golfare, här tillsammans med Rolf (t v) och Karin von Heidenstam samt Elsa<br />
von Schmalensee.<br />
74
Kungligheter<br />
Den golfande Kungafamiljen<br />
I <strong>SGK</strong>:s minnesskrift från 1954 förtecknades ett<br />
flertal medlemmar av kungahuset som Förste<br />
Hedersledamöter:<br />
Drottning Louise, Gustaf VI Adolfs andra hustru.<br />
Prins Bertil, Gustaf VI Adolfs son.<br />
Prins Gustaf Adolf, Gustaf VI Adolfs son.<br />
Prinsessan Sibylla, prins Gustaf Adolfs hustru.<br />
Prins Wilhelm, Gustaf VI Adolfs bror.<br />
Prins Carl, Gustaf V:s bror. Gustaf VI Adolfs farbror.<br />
Prins Eugen, Gustaf V:s bror. Gustaf VI Adolfs<br />
farbror.<br />
Prinsessan Ingeborg av Danmark, prins Carls<br />
hustru.<br />
Man kan konstatera att många av Gustaf VI<br />
Adolfs närmaste släktingar uppenbarligen<br />
ägnade sig åt golfspel i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>.<br />
Gustaf Adolf, själv en sann golfentusiast, hade<br />
tagit upp golfen tidigt i livet och alla hans barn<br />
blev också ivriga golfspelare, tidigt uppmuntrade<br />
av sin far. Gustaf Adolf ansåg att man tidigt<br />
skulle lära sig att svinga en golfklubba, då det<br />
alltid skulle kunna komma väl till pass senare<br />
i livet.<br />
Kanske var det också han som fick en del av de<br />
övriga medlemmarna i kungahuset att intressera<br />
sig för The Royal and Ancient Game!<br />
Gustaf VI Adolf och hans första hustru, kronprinsessan<br />
Margareta(1882-1920), spelade tillsammans<br />
redan på 1910-talet och år 1914 deltog<br />
Margareta i de första Svenska Mästerskapen<br />
på <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s dåvarande bana på<br />
Råsunda och kom då på andra plats, något som<br />
trots att konkurrensen inte var så stor, väl ändå<br />
får räknas som en prestation.<br />
Gustaf VI Adolf började således att spela golf<br />
några år efter sekelskiftet och blev så småningom<br />
en duktig golfare med 18 i handicap. Han<br />
var <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s ordförande mellan<br />
1906 och 1916. Han innehade därefter och så<br />
länge han levde titeln ”<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s<br />
Höge Beskyddare”. Som kronprins invigde Gustaf<br />
Adolf Kevingebanan 1932 tillsammans med<br />
prinsen av Wales, som också var en intresserad<br />
och skicklig golfare som spelat alltsedan barndomen,<br />
ofta med sin bror hertigen av York.<br />
Prins Eugen, Gustaf VI Adolfs farbror, spelade<br />
en tid flitigt på Kevinge, allt som oftast<br />
med gamle NK-chefen Josef Sachs, och tog ofta<br />
lektioner för Ted Roberts.<br />
Prins Sigvard var en duktig golfare och hade<br />
på 1930-talet 14 i hcp. Prins Karl Johan var<br />
också duktig och hade som bäst handicap 11.<br />
Karl Johan spelade regelbundet på Kevinge<br />
och 1939 vann han den första Allianstävlingen,<br />
som spelades på vår bana, tillsammans med<br />
Ted Roberts.<br />
Även prinsessan Ingrid var en intresserad<br />
golfspelare.<br />
Prins Bertil – golfprinsen<br />
Bland de golfande kungabarnen var kanske<br />
prins Bertil familjens mest framträdande golfspelare,<br />
i synnerhet för oss medlemmar i <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>. Uppvuxen med två golfande<br />
föräldrar och med en mor, Margareta, som var<br />
så pass duktig att hon erövrade en silvermedalj<br />
i SM 1914, blev spelet så småningom en livslång<br />
passion för prinsen.<br />
Redan som mycket små fick Bertil och hans syskon<br />
titta på när mamma Margareta spelade på<br />
Vikens bana i närheten av Sofiero. Prins Bertil<br />
började sedan spela golf på allvar i 12-årsåldern<br />
under sina sommarferier i England, uppmuntrad<br />
av sin morfar, hertigen av Connaught, som<br />
skickade Bertil till Swinley Forest GC för undervisning<br />
av klubbens professional. Åter hemma i<br />
Sverige spelade prinsen då och då på Råsunda.<br />
75
Kungligheter<br />
Då Sven Tumba lyckades få Arnold Palmer till Kevinge 1972 för en uppvisningsmatch, ställde prins Bertil<br />
upp som caddie, vilket uppmärksammades mycket i pressen.<br />
76
Kungligheter<br />
Så småningom flyttade prins Bertil till Lundsberg,<br />
där ingen golfbana fanns. Av detta och av<br />
andra skäl, blev det ett ganska långt uppehåll<br />
för prinsens del, men i mitten av trettiotalet<br />
tog prinsen återigen upp golfspelandet och ”på<br />
den vägen var det” så länge han levde.<br />
Kevinge blev en av prins Bertils hemmabanor<br />
och många av oss minns honom från någon<br />
av hans många rundor med kompisarna Sven<br />
Tumba, Uffe ”Russinet” Rosenkrantz, P A<br />
Ljung och andra, iförd sin svarta basker, ständigt<br />
rökande en cigarrett utan filter.<br />
Förutom flitigt sällskapsgolfande ställde prins<br />
Bertil gärna upp i samband med olika evenemang<br />
på Kevinge. Prinsens kanske största<br />
tävlingsmässiga framgång enligt honom själv,<br />
var hans vinst i DN:s Allianstävling 1946 tillsammans<br />
med Arne Werkell. Då Sven Tumba<br />
lyckades få Arnold Palmer till Kevinge 1972 för<br />
en uppvisningsmatch ställde prins Bertil upp<br />
som caddie vilket uppmärksammades mycket<br />
i pressen.<br />
Såsom allmänt idrottsintresserad har prins<br />
Bertil genom åren också varit engagerad i föreningslivet<br />
och var under ett par år på 40-talet<br />
ordförande i Svenska Golfförbundet.<br />
Förutom våra egna kungligheter, finns några<br />
hedersmedlemmar som representerar utländska<br />
kungahus, nämligen Belgiens dåvarande<br />
kung Leopold III, hertigen av Windsor och<br />
hertigen av Kent.<br />
Kung Leopold III var en intresserad och duktig<br />
golfare som var gift med prinsessan Astrid,<br />
dotter till prins Carl. Prinsessan Astrid omkom<br />
mycket tragiskt i en bilolycka i Schweiz 1935, då<br />
Leopold miste kontrollen över bilen och körde<br />
ner i en ravin.<br />
Kronprinsessan Viktoria invaldes som 1:e hedersledamot<br />
2003<br />
Det kungliga inslaget i <strong>SGK</strong>:s historia har varit<br />
aktivt och omfattande och därför är det särskilt<br />
tillfredsställande att vi nu, då vi fyller <strong>100</strong> år,<br />
kan hälsa kronprinsessan Viktoria välkommen<br />
i klubben som 1:a Hedersledamot. Därigenom<br />
fortlever den kungliga traditionen på ett naturligt<br />
sätt i vår klubb. <br />
77
Drivande instruktörer<br />
Av Karl-Erik Mattsson, Lennart Roos och Tage Svedestig,<br />
författare av jubileumsskrifterna “Från Fågelbacken 1904<br />
till Kevinge 1994 (<strong>SGK</strong>:s 90-årsjubileum)” och “Från betesmark<br />
till golfbana” (Kevingebanans 70-årsjubileum). Alla<br />
med stort engagemang i klubben under lång tid.<br />
Det är en omöjlig uppgift att presentera alla<br />
våra golfinstruktörers insatser. Vi väljer därför<br />
att dels redovisa klubbens behov av tränare vid<br />
seklets början, dels ge vår syn på några av våra<br />
professionals vars insatser varit av stor betydelse<br />
för klubben och dess medlemmar.<br />
Redan kort efter klubbens bildande insåg den<br />
framsynta styrelsen att medlemmarna behövde<br />
I en bildsvit från 25-årsboken, alltså omkring 1929, visar Ted Roberts en klassisk golfsving. Uppvridning,<br />
genomförande, genomgång, allt ser med mycket små variationer ut som det som vi får lära oss av<br />
dagens instruktörer 75 år senare.<br />
78
Instruktörerna<br />
undervisning i golfspelet. Förslag att engagera<br />
en tränare togs upp på årsmötena 1905 och<br />
1906 och resulterade i att Köpenhamns <strong>Golfklubb</strong>s<br />
professional, mr Turnbull, kom till<br />
klubben, som då spelade på Fältrittklubbens<br />
ridbana, under en kortare tid våren 1907. Därefter<br />
fördes förhandlingar med en i England<br />
bosatt professional, mr Cobby. År 1908 anställdes<br />
han för en tid av två månader mot fria resor<br />
och 60 kronor i månaden. Lektionsavgiften – 1<br />
krona i timmen – tillföll odelat klubben. (1908<br />
tillsattes en handicapkommitté med den engelske<br />
militärattachén captain Harvey som ordförande.)<br />
Marinöverintendenten, sedermera<br />
amiralen Henry Lindberg, kontaktade år 1910<br />
George Roberts, en professional från England<br />
som erbjöds <strong>100</strong> kronor för resan i vardera riktningen<br />
samt i arvode 500 kronor för sex veckor.<br />
Lektionsavgiften blev 1:50 kronor i timmen.<br />
George Roberts, en i alla avseenden förstklassig<br />
instruktör, anställdes. Han erhöll sedan årsengagemang<br />
vid Göteborgs GK som lånade ut<br />
honom till <strong>SGK</strong> våren 1911. George-Roberts<br />
utstakade också den nya Råsundabanan väster<br />
79
Instruktörerna<br />
om Råstasjön. 1912 anställdes Mr Tabor från S:<br />
t Andrews för att ge lektioner under tiden 15<br />
april till 15 juni. I december 1913 beslöt styrelsen<br />
på förslag av Henry Lindberg att anställa en<br />
tränare med ett årligt arvode av 1 500 kr.<br />
Ted Roberts kommer till klubben<br />
Underhandlingar med George Roberts resulterade<br />
i att dennes yngre broder Edwin ”Ted”<br />
Roberts, uppväxt vid Hoylake, Royal Liverpool<br />
Club, en av Englands stora mästerskapsbanor,<br />
som 21-åring kom till <strong>SGK</strong> och Råsundabanan<br />
i april 1914.<br />
Detta visade sig vara ett mycket betydelsefullt<br />
beslut i <strong>SGK</strong>:s historia. Ted kom att under hela<br />
sitt liv sätta den engelske gentlemannens prägel<br />
på klubben och dess medlemmar. På 20-talet<br />
deltog Ted i utstakandet av Sticklingebanan<br />
på Lidingö. Den ordinarie ”professionisten”<br />
Edwin Roberts biträddes 1927 av de av honom<br />
utbildade instruktörerna bröderna Adolf och<br />
Gerhard Hjort samt Thure Lindskog. Tidigt<br />
insåg Ted att golf var mer än lektioner för att<br />
Tabor, pro på Råsundatiden. 1912<br />
”Keep your head still”, var en av Ted Roberts<br />
käpphästar<br />
80
Instruktörerna<br />
få bollen i en glansfull bana. Filmfotografier<br />
togs av Teds sving och analyserades noga i alla<br />
moment. En jämförelse av Leo Diegels och Walter<br />
Hagens drives visar att Teds drive i nästan<br />
varje liten detalj överensstämde med Hagens.<br />
Ted var noga med att följa den gamla regeln<br />
– KEEP YOUR HEAD STILL! Ted insåg också<br />
vikten av fysisk träning och uppvärmning före<br />
spel. Han gjorde upp ett digert program med<br />
bildillustrationer. Detta program kan väl mäta<br />
sig med alla råd dagens som golfare ges.<br />
Någon juniorverksamhet fanns ej på 1930- och<br />
40-talet men Ted insåg att potential fanns bland<br />
caddies. Hans utbildning av dessa var noggrant<br />
upplagd och golfens termer lärde han ut. När<br />
Ted såg caddies stå och slå rättade han deras<br />
svingar och gav dem instruktioner. Han utdelade<br />
tillstånd att spela på banan, vilket gav resultat<br />
och här växte fram en skara spelare som<br />
blev skickliga såväl professionella som amatörer,<br />
bland dem Arne och Elis Werkell, Harry<br />
Karlsson-Fakt och dennes syster Britt Mattsson.<br />
En milstolpe för Ted var då han 1974 som 80-<br />
åring inbjöds till den nystartade “Old Caddies<br />
Club” bestående av aktiva golfare med caddieförflutet<br />
på Kevinge. Med tårar i ögonen säger<br />
Ted: ”Mina flickor och pojkar (Ted hade själv<br />
ej några barn), ni måste träffas varje år och<br />
minnas tiden på Kevinge, och ni skall få min<br />
fina persimmondriver med hickoryskaft som<br />
vandringspris”.<br />
Så avslöjar han sin hemlighet att med ett slag<br />
slå två bollar i hål på en gång. En meter från<br />
hålet lägger han ned en boll och säger ”Can<br />
You see the aeroplane?” Då alla tittar upp trycker<br />
han ner bollen med foten och placerar en<br />
annan boll bakom. Vid slaget med en wedge<br />
hoppar den bakre bollen över den främre och<br />
båda rullar i hål.<br />
Ted nådde under de första Kevingeåren sin<br />
bästa tid som golfspelare och tävlade med framgång<br />
på in- och utländska banor. Som skicklig<br />
instruktör lärde han upp generationer av spelare<br />
och förblev ungdomlig och vital. Hans vänlighet<br />
och brittiska sportsmannaanda har varit av stor<br />
betydelse för <strong>SGK</strong>. Ted gav sin sista lektion ett år<br />
före sin död 1978. Han blev 84 år gammal.<br />
Arne Werkell<br />
Danderydsbon Arne Werkell född 1919 började<br />
som caddie då <strong>SGK</strong> ännu spelade på Lidingö-<br />
Arne Werkell, klubbens instruktör 1964-84<br />
81
Instruktörerna<br />
banan. 15 år gammal blev han anställd som<br />
spelande assistent till Ted Roberts på Kevinge,<br />
liksom Harry Karlsson- Fakt, även han Danderydsbo.<br />
Harry lämnade sin assistentbefattning<br />
1946 och efter några golfår i Amerika blev han<br />
tränare på Lidingö GK. Arnes spel var av högsta<br />
klass och han vann bl a protävlingen Dunlop<br />
Cup inte mindre än 10 gånger under åren<br />
1944-1956. Arne fick också representera Sverige<br />
i World Cup 7 gånger. Som instruktör var<br />
hans egna spelkunskaper och från Ted Roberts<br />
inhämtade lärdomar till stor nytta. Genom sitt<br />
stillsamma sätt och enkla lättfattliga språkbruk<br />
blev han mycket omtyckt av alla kategorier<br />
spelare.<br />
1964 efterträdde Arne Ted Roberts som 1:e<br />
instruktör och därmed avslutade han sitt eget<br />
tävlande i större sammanhang. Arnes tid med<br />
att ge lektioner, skötseln av klubbshopen samt<br />
övrig service upptog nu hela hans arbetstid. På<br />
grund av hälsoskäl beviljades Arne 1984 pension<br />
efter att ha varit i klubbens tjänst i drygt 50<br />
år. Arne Werkell avled i december samma år.<br />
Mike Sheard, John Cockin, Peter<br />
Chamberlain<br />
Mike Sheard som varit assistent sedan 1981 blev<br />
nu utsedd till ny 1:e instruktör. Under 1960-talet<br />
hade <strong>SGK</strong> två engelska biträdande instruktörer,<br />
John Cockin och Peter Chamberlain. Båda blev<br />
svensk golf trogna och är fortfarande bosatta i<br />
Sverige. John Cockin föddes i Hull 1939. Han<br />
spåddes ingen lysande framtid som golfare,<br />
men utvecklades positivt bl a genom faderns<br />
medverkan. Han blev Sveriges mest framstående<br />
professionelle spelare under 1960-talet<br />
och spelade på Europatouren. 1968 vann han<br />
Dutch Open. Han var en skicklig instruktör<br />
och lyckades entusiasmera sina elever med sin<br />
positiva inställning och underfundiga humor.<br />
John Cockin<br />
82
Instruktörerna<br />
John Cockin blev sedermera sekreterare och<br />
ordförande i SPGA och efter att ha varit tränare<br />
vid ytterligare några klubbar tjänstgjorde<br />
han som klubbdirektör vid Ullna GK och<br />
Fågelbro GK. Peter Chamberlain blev efter<br />
sina år som biträdande instruktör på <strong>SGK</strong> tränare<br />
på Falsterbo GK, där han fortfarande är<br />
kvar. Han är till sin natur mer tillbakadragen<br />
än Cockin men skicklig som tränare. Han har<br />
med framgång producerat läroböcker och<br />
videoprogram. Numera ägnar han sig också<br />
åt banarkitektur och har skapat flera svenska<br />
banor, bland andra Tegelberga och Trelleborgs<br />
GK i Skåne.<br />
Joakim Sabel och Jan Lindblad<br />
1993 fick <strong>SGK</strong> två svenska instruktörer, Joakim<br />
Sabel och Jan Lindblad från Danderyd. De<br />
har båda lärt sig spela via klubbens knatte- och<br />
juniorverksamhet. Båda blev skickliga tränare<br />
och framgångsrika elitspelare. Joakim ägnar<br />
sig numera at att driva golfklubbar i Sverige.<br />
Han har bl a skapat Brollsta GK på den mark<br />
som <strong>SGK</strong> inköpt för att trygga klubbens framtid.<br />
Jan har tagit plats i <strong>SGK</strong>:s styrelse, där han<br />
ansvarar för att våra juniorer ska bli konkurrenskraftiga.<br />
Med Jan Lindblad och Joakim Sabel fick klubben två instruktörer som båda var fostrade i klubben.<br />
Tomas Kais tog över efter dem.<br />
83
Instruktörerna<br />
Golfskräddarna<br />
2001 tog Golfskräddarna AB hand om träning<br />
och försäljning av golfutrustning. Bakom<br />
namnet döljer sig tre Danderydspojkar, Danny<br />
Haas, Per Jacobson och Johan Orrgård. Per<br />
och Johan är produkter av klubbens ungdomsverksamhet.<br />
Alla tre är elitspelare med Per som<br />
leading star efter att ha spelat på Challengetouren<br />
i 5 år med växlande framgång. Trion<br />
har delat upp arbetet så att Danny sköter shopen<br />
medan Per och Johan ger lektioner . Här<br />
Johan Orrgård och Per Jacobson har också de sina rötter i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
84
Instruktörerna<br />
har klubben tre ambitiösa och mycket kunniga<br />
medarbetare, alltid tillgängliga och öppna för<br />
medlemmarnas önskemål.<br />
<strong>SGK</strong>:s instruktörer har genom åren medverkat<br />
till att förbättra medlemmarnas ”slagfärdighet”.<br />
Golfens raska frammarsch i Sverige har<br />
naturligtvis inneburit att antalet instruktörer<br />
kraftigt ökat. I golfens barndom fanns i vårt<br />
land endast engelska tränare att tillgå. Dessa<br />
lade grunden till medlemmarnas svingar och<br />
lärde upp de svenska tränarna. Idag är det de<br />
svenska instruktörerna utbildade genom SPGA<br />
som dominerar. <strong>SGK</strong> har under de senaste 10<br />
åren haft enbart svenska tränare. <br />
Klubbens professionals<br />
1:a instruktörer<br />
1906 Mr Turnbull<br />
1907 Mr Cobby<br />
1910 George Roberts<br />
1911 Mr Tabor<br />
1914 Edwin ”Ted” Roberts<br />
1964 Arne Werkell<br />
1984 Mike Sheard<br />
1989 Kevin Gow<br />
1993 Jan Lindblad och Joakim Sabel<br />
1997 Joakim Sabel<br />
2000 Tomas Kais<br />
2001 Per Jacobson, Johan Orrgård och Danny Haas<br />
(shopansvarig)<br />
Assistenter<br />
1927 Adolf och Gerard Hjort<br />
Thure Lindskog<br />
1933 Harry Karlsson-Fakt<br />
1934 Arne Werkell<br />
1954 Ron Frost<br />
1955 Graham Thomson (SGF:s resetränare)<br />
1961 Gerald Gardiner<br />
1962 John Cockin<br />
1967 Peter Chamberlain<br />
1971 Abdel Halim<br />
1974 Bill Youngman<br />
1980 Uno Fors<br />
Jason Barber<br />
1981 Mike Sheard<br />
1985 David Rushbury<br />
1989 Richard West<br />
1997 Tomas Kais<br />
2002 Jonas Lilja<br />
Nya hjälpmedel kommer till. Här spelas golfsvingen<br />
in i dator. Jonas Lilja demonstrerar.<br />
85
Mina år som Pro 1962 – 1966<br />
John Cockin<br />
som 16-åring anställdes jag som<br />
1955 andra assistent till pron Stan<br />
Stenhouse på den privata golfklubben<br />
i min hemstad Hull. Drygt tre år senare<br />
kallades jag in till två års militärtjänstgöring<br />
varefter jag fick anställning som<br />
första assistent till pron Jim Griffiths på<br />
Newmarket Golf Club. I slutet av 1961<br />
fick jag förfrågan om jag kunde tänka<br />
mig arbeta utomlands en säsong.<br />
Så blev det och några månader senare tackade<br />
jag ja till instruktörstjänsten på <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>. Efter en fruktansvärd resa<br />
över Nordsjön till Göteborg med MS Britania<br />
och en betydligt behagligare resa med SJ till<br />
Stockholm möttes jag på Centralen av klubbens<br />
dåvarande sekreterare Sven Widaeus och<br />
mr Ted Roberts. I Svens gamla Mercedes åkte<br />
vi direkt till Kevinge där jag fick följa med in i<br />
klubbhuset. Det var en ovanlig känsla, i England<br />
på den tiden var klubbhuset öppet endast<br />
för medlemmar. Jag bjöds på kaffe som hade<br />
säkert stått i ett par timmar (jag kommer ihåg<br />
lukten än idag) och en smörgås med ägg och<br />
ansjovis. Fy!<br />
Därefter installerades jag i huset närmast<br />
nuvarande nians tee bakom klubbhuset som<br />
fungerade som tjänstebostad. På kvällen, om<br />
jag kommer ihåg rätt, bjöd klubbens pro Arne<br />
Werkell på öl och matjessill. Fy igen, men dagen<br />
därpå hemma hos Ted Roberts och hans fru<br />
Tutt kom räddningen i form av rostbiff och<br />
Yorkshire pudding. Nu började livet leka.<br />
Några dagar senare skulle jag på grillbaren i<br />
Mörby Centrum för första gången beställa mat<br />
på egen hand. Jag bestämde mig för bacon,<br />
egg och chips (pommes frites). Jag konsulterade<br />
mitt svensk-engelska lexikon och skrev på<br />
en lapp, bacon, ägg och flisor (wood chips)<br />
och överlämnade den till tjejen bakom disken.<br />
Gissa om hon blev förvånad.<br />
Avtalet med klubben var på fem månader.<br />
Båtresan tur och retur Tillbury – Göteborg<br />
betalades av klubben liksom bostaden och<br />
lunch i restaurangen. Lönen var tusen kronor<br />
i månaden och för en femtio minuters lektion<br />
fick mina elever betala 14 kronor. Det låter inte<br />
särskilt mycket men i jämförelse med vad jag<br />
hade tidigare skrapat ihop i England var det en<br />
förmögenhet.<br />
Då det inte fanns drivingrange på den tiden<br />
gav man sina lektioner längst bort på 17:e fairway<br />
eller ute på banan. I England var det sällan<br />
någon ville ha lektion före lunch så jag var van<br />
att ta det lugnt på morgonen men det visade<br />
sig snabbt att svenskarna hade en helt annan<br />
dygnsrytm och att 08.00 ansågs vara en perfekt<br />
tid för att träna. Fy igen.<br />
Ted Roberts blev min mentor, men jag fick<br />
också väldigt mycket hjälp av Arne Werkell,<br />
Stina Levy som var klubbens kanslist, och<br />
Henry Skogfeldt som var caddiemaster. Utan<br />
86
Instruktörerna<br />
dessa människor hade livet den första tiden<br />
varit ganska ensamt och väldigt trist.<br />
Lektionsboken blev snabbt fulltecknad och<br />
med hänsyn till att eleverna gärna ville träna på<br />
förmiddagen blev det gott om tid till eget spel<br />
på eftermiddagarna, och bra spelare att tampas<br />
med fanns det gott om.<br />
Efter ungefär halva säsongen tog Arne Werkell<br />
mig åt sidan och på ett trevligt sätt talade han<br />
om för mig att många av mina elever hade svårt<br />
att förstå vad jag sa. “Förstår dom inte engelska?”.<br />
frågade jag? “Jo,” svarade Arne, “det gör<br />
dom, men inte din nordengelska.” Resten av<br />
säsongen pratade jag tydligare och långsammare,<br />
vilket resulterade i att mina elever förstod<br />
det jag sa men samtidigt att jag blev klassad<br />
som snobb då jag återvände till Hull.<br />
1962 fanns knappt tolv tusen registrerade<br />
golfspelare i Sverige. De flesta med en medelinkomst<br />
och medelålder betydligt högre<br />
än dagens golfare, och till min förvåning saknade<br />
många förnamn, de kallades istället för<br />
direktören, överläkaren, disponenten o s v.<br />
Mot slutet av säsongen blev jag erbjuden ett<br />
nytt fem månaders avtal för nästkommande år<br />
som jag efter viss tvekan tackade ja till. Jag hade<br />
från början tänkt mig endast en säsong. Det<br />
blev till slut fem säsonger på Kevinge och förra<br />
året firade jag mina 40 år i Sverige. Så kan det<br />
gå. <br />
John Cockin driver på 5:e hålet. John kom till klubben 1962 och blev snabbt juniorernas favorit.<br />
87
Joakim Sabel slår ut på 17:e i KM 1995. Joakim var pro mellan 1993 och 2000 innan Brollstaprojektet<br />
svalde honom helt.<br />
88
Instruktörerna<br />
Mitt liv som stor<br />
Joakim Sabel<br />
Mitt liv som ”stor” började på Kevinge<br />
1973. Jag och Pelle Franzén tog våra cyklar<br />
från Hammarbacken som 11 åringar<br />
och cyklade hela vägen upp till Mörby centrum.<br />
Ray Lidholm som var caddiemaster<br />
på den tiden tog hand om oss och gav oss<br />
jobb som caddies, städare, och bollplockare.<br />
Vi fick 25 öre bollen!<br />
När man så småningom blev pro, 1993, hade det<br />
mesta förändrats. Caddies var borta och Andy<br />
skötte städningen. Som pro fick man dessutom<br />
vistas i klubbhuset och gå upp i restaurangen!<br />
Det som inte hade ändrats var rangen som fortfarande<br />
saknade väggar och tak, så arbetsmiljön<br />
som Pro var nog jämförbar med Arne Werkells,<br />
Ted Roberts, John Cockins m fl. Tänk att få jobba<br />
som Pro i en kedja av så legendariska föregångare.<br />
Själva projobbet med shop, drivingrange och<br />
lektioner var mitt tredje och skillnaden var faktiskt<br />
inte så stor mot tidigare jobb. Trots helt<br />
annorlunda klubbar. Man försöker ha en snygg<br />
shop, nya bollar och mattor på rangen och trevliga<br />
assistenter. Hur man sedan gör då man ger<br />
lektioner och håller kurser är ju helt individuellt<br />
och resultatet beror till stor del på hur det känns<br />
för en själv och hur man uppfattas.<br />
Mitt bestående intryck av <strong>SGK</strong> är att juniorerna<br />
verkligen ville bli bra och också blev bra, och att<br />
seniorerna och damerna gärna gick på träning<br />
och var bra på att lyssna och träna. Om de sedan<br />
blev bättre än sina kompisar som inte tränade<br />
kan man bara hoppas.<br />
Nybörjarkurser är kul var man än har de; man<br />
får vara lite ”golfgud” för en skara nya ”troende”<br />
och jag gillar det även om jag inte riktigt vet varför.<br />
Under en period när jag tränade Jarmo Sandelin<br />
skulle alla ha en lektion i att slå längre. Jag<br />
gillade inte det och försökte förklara att Jarmo<br />
är kung på att putta och på närspel och ville<br />
styra över träningen på den sidan av spelet. Våra<br />
intressen kolliderade och den typen av lektioner<br />
försvann snabbt.<br />
Det går mode även i vilken pro som är bäst<br />
vilket är direkt fånigt och det är mer personkemi<br />
och tålamod till förändringar hos eleven som<br />
avgör om en elev – tränar- relation fungerar.<br />
Något att tänka på för alla klubbar, framförallt<br />
i <strong>Stockholms</strong>området, där vi gärna och snabbt<br />
anammar nya trender.<br />
Alla härliga människor som klubben innehåller<br />
och har innehållit gör prons jobb trevligt, särskilt<br />
på en klubb som <strong>SGK</strong>. Visserligen förekom<br />
det alltid dagar och personer som man inte alltid<br />
uppskattade men det är ju lika på alla klubbar.<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> är fortfarande, helt<br />
klart, banan med de bästa greenområdena i<br />
Stockholm och den är alltid i ypperligt skick.<br />
Därför kommer jag alltid vilja tillhöra Kevinge<br />
även om jag nu går nya vägar med nya banprojekt<br />
runtom i golfsverige.<br />
89
Det är både ett stort och ett långt steg från dåtidens elitspelare till dagens. Sving och teknik<br />
skiljer sig inte så mycket, medan utvecklingen på materialsidan är desto större…<br />
90
Från Elis till<br />
Jarmo –<br />
eliten på <strong>SGK</strong><br />
Av Fredrik Richter, golfskribent och<br />
mångårig elitspelare i <strong>SGK</strong>.<br />
Man kan bara gissa hur det såg ut under<br />
de första åren på Fältrittklubbens bana<br />
då alla nyfikna utövare av sporten skulle<br />
lära sig bemästra den, lära sig reglerna<br />
och inte minst termerna. Men, vartefter<br />
tiden gick lärde sig medlemmarna alltmer<br />
och inspirerades av klubbens utländska<br />
medlemmar, främst amerikaner och<br />
engelsmän som även var klubbens bästa<br />
utövare i klubbens begynnelse. <strong>SGK</strong><br />
hade 1908 ca 60 medlemmar, fast det var<br />
bara en tredjedel som spelade.<br />
Att i detta läge tala om elitverksamhet är således<br />
lite för tidigt. En titt i den tidens medlemsmatrikel<br />
visar att klubben bestod av grevar och<br />
grevinnor, baroner, kaptener, ministrar och<br />
flera representanter från kungahuset. Det var<br />
fint folk som vandrade på våra marker men<br />
kvaliteten på själva golfutövandet var det lite<br />
si och så med. C G von Platen skriver i 25-<br />
årsboken om de första åren i klubben: ”Spelskickligheten<br />
hos klubbens medlemmar stod<br />
under första åren i allmänhet på en ganska låg<br />
ståndpunkt. Styrelsen insåg också tidigt nödvändigheten<br />
att bereda tillfällen till golflektioner.”<br />
Detta beaktades och klubben anställde<br />
en engelsk golfprofessional, Mr Cobby, för<br />
att höja spelskickligheten hos medlemmarna.<br />
Samma år började klubben arrangera mindre<br />
klubbtävlingar som oftast vanns av klubbens<br />
91
Eliten<br />
utländska medlemmar. Fältrittklubbens bana<br />
där golfklubben huserade under dessa år passade<br />
mer för social samvaro för glada amatörer<br />
än för tävlingsverksamhet. Marken saknade<br />
dränering och var så sank att det inte gick att<br />
spela under vårar och höstar.<br />
Först i och med flytten till Råsunda 1913 kan<br />
man säga att tävlingsverksamheten på <strong>SGK</strong><br />
tog fart på allvar. Sverige hade vid denna tid 4<br />
golfklubbar och ca 300 spelare. Kunskapen om<br />
sporten ökade sakteliga. Den 27:e mars 1914<br />
är kanske ett av klubbens viktigaste datum. Då<br />
anlände Ted Roberts till Råsundabanan för<br />
att arbeta som instruktör. Teds bror George<br />
Roberts som var pro på Göteborgs GK skrev<br />
till Ted och rekommenderade honom att flytta<br />
till Sverige och bedriva sin träningsverksamhet<br />
här. Golfen i Sverige var dock fortfarande ljusår<br />
från Englands. När Ted guidades runt av amiralen<br />
Henry Lindberg på marken i Råsunda<br />
där golfbanan fanns undrande han var själva<br />
banan låg. Herr Lindberg förklarade då att de<br />
stod på den! Man kan dock tro att Ted Roberts<br />
gillade vårt land och vår klubb. Han var nämligen<br />
tränare på <strong>SGK</strong> i hela 63 år! En imponerande<br />
prestation! Herr Roberts glada humör och<br />
skicklighet var en starkt bidragande orsak till<br />
att klubbens medlemmar började lära sig mer<br />
om sporten, medlemsantalet växte i allt raskare<br />
takt och det anordnades alltfler tävlingar.<br />
Vid denna tid var handicapgränsen 60 (!) för<br />
att få spela ett varv på Råsunda. De bästa spelarna<br />
var fortfarande amerikaner och engelsmän.<br />
Herrar Robinson, Frances och Clive från England<br />
spelade i en klass för sig och klubben började<br />
oroa sig över återväxten och intresset från<br />
de inhemska medlemmarna. På Falsterbonäset<br />
och i Göteborg hade utvecklingen gått i rask<br />
takt medan vår klubb bestod av ”en handfull<br />
gråhåriga veteraner som med prisvärd energi<br />
försökte slå bollen fram mellan fotbollsspelande<br />
pojkar och promenerande Råsundabor”<br />
som Sven Brisman uttryckte det i klubbens 25-<br />
års skrift. 1914 spelades emellertid de svenska<br />
Hans Beck-Friis slår ut på 1:a hålet. Omkring 1928, Sticklingebanan.<br />
92
Eliten<br />
mästerskapen på Råsunda. Det blev som väntat<br />
inga större framgångar för klubbens herrar.<br />
Vi kan däremot notera att kungahuset höll sig<br />
väl framme på damsidan då HKH kronprinsessan<br />
Margareta, som representerade <strong>SGK</strong>, kom<br />
tvåa.<br />
En tävling som klubben gärna arrangerade<br />
var distriktsmästerskapen, eftersom vi var den<br />
enda golfklubben i regionen, en tävling som<br />
<strong>SGK</strong> således dominerade totalt. När det nationella<br />
mästerskapet avgjordes på Råsunda både<br />
1916 och 1919 vanns det av Hans Beck-Friis<br />
från Falsterbo. Senare skulle herr Beck-Friis<br />
bosätta sig i Stockholm och under den senare<br />
hälften av 1920-talet tillhörde han klubbens<br />
bästa spelare. Fortfarande var dock spelstandarden<br />
relativt låg, deltagarantalen likaså. Från<br />
ett styrelseprotokoll 1916 kan man läsa om<br />
problemet med att medlemmarna anmälde sig<br />
under pseudonym. Skälet till detta var att ”det<br />
Els-Brita Skjöldebrand, här 87 år, vinner en<br />
puttävling mot bl a Anna Oxenstierna<br />
Om Erik Runfelt kan bl a sägas att han tog fem SM,<br />
tio Internationella SM, fem SKIM (Skandinaviska<br />
internationella mästerskap), gjorde 13 landskamper<br />
och tog 13 Riksmästerskap för Oldboys, varav elva<br />
i rad. Ingen annan svensk golfspelare är i närheten<br />
av att ha vunnit så många mästerskap.
Eliten<br />
finns arbetsgivare och förmän som ännu så<br />
länge anse att utöfvandet af idrott står i omvänt<br />
förhållande till arbetsfliten” Således fanns det<br />
kanske en vilja ändå att tävla men att inte skylta<br />
med det?<br />
Råsundabanan var idyllisk och medlemmarna<br />
trivdes. Men banan hade sina brister. Den var<br />
trång och sank. Marken var även ett populärt<br />
promenadstråk vilket ledde till att våra medlemmar<br />
ofta spelade i röda kavajer för att synas<br />
för de intet ont anande flanörerna.<br />
När klubben 1923 mötte Göteborgs GK i den<br />
första lagmatchen klubbarna emellan var vår<br />
bäste spelare den gamle skotten J W Walker<br />
med sina 12 i handicap. I Göteborg fanns bland<br />
andra Erik Runfelt, med en mängd mästerskapstitlar<br />
i bagaget, och återigen bevisades att det<br />
var långt upp till våra konkurrenter. På damsidan<br />
såg det dock lite ljusare ut.<br />
När klubben arrangerar de svenska mästerskapen<br />
på Råsunda 1924 vinner Els-Brita Hammar,<br />
senare Skjöldebrand. Els-Brita var klubben<br />
trogen i hela sitt liv och långt in på 90-talet<br />
kunde medlemmarna på <strong>SGK</strong> av Els-Brita få ta<br />
del av hur det var och hur golfen gick till när<br />
seklet var ungt.<br />
Klubben flyttar<br />
Styrelsen började nu se sig omkring efter större<br />
markområden för klubben. Mer om detta finns<br />
Ellis Jansson<br />
Sune Malmström<br />
94
Eliten<br />
i andra kapitel i denna bok. 1926 var hursomhelst<br />
flytten till Sticklingebanan på Lidingö<br />
klar. Den hade då 9 hål men redan året därpå<br />
stod 18-hålsbanan färdig. Klubbens medlemsantal<br />
steg i och med denna flytt i rask takt och<br />
tränaren Ted Roberts fick alltmer att göra för<br />
de nyfikna, nya golfarna i klubben. Medlemmarna<br />
blev även allt yngre, kvaliteten allt bättre<br />
och de fick utöva sin sport på en betydligt bättre<br />
golfbana än den som låg vid Råsunda. I slutet<br />
av 1920-talet välkomnar klubben till sig landets<br />
överlägset bästa spelare, Erik Runfelt, som flyttat<br />
upp från Göteborg. Han tackar genom att<br />
1929 raskt vinna det internationella svenska<br />
mästerskapen på Sticklingebanan i överlägsen<br />
stil representerande vår klubb. Att herr Runfelt,<br />
som detta år hade 2 i handicap, kom till klubben<br />
plus flytten till Sticklinge måste ha varit två<br />
fullträffar för vår klubb. Ungefär som att en<br />
liten ishockeyklubb i landet får en ny arena och<br />
ett NHL-proffs samtidigt. Plötsligt ville många<br />
börja spela golf och Ted Roberts fick bråda<br />
dagar med fullbokade lektionspärmar.<br />
Tiden på Sticklinge blev dock kort. Arrendatorn<br />
ville att klubben skulle förvärva marken<br />
men detta gillades inte av styrelsen. Istället<br />
letade man efter ny mark och 1930 fann man<br />
Kevinge.<br />
Ted Roberts hade vid flytten till Kevinge varit<br />
verksam som klubbens pro i 16 år, vilket då<br />
Arne Angdin går caddie åt Karin Timberg<br />
95
Eliten<br />
var ganska exakt en fjärdedel av hans totala tid<br />
som instruktör för klubben. Ted fick alltmer att<br />
göra med klubbens medlemmar, samtidigt som<br />
han själv tillhörde klubbens främsta utövare.<br />
Bland annat kom Ted på prisplats i de tyska<br />
öppna mästerskapen 1928 och -29 och hade<br />
banrekordet på Sticklinge, 66 slag.<br />
1932 kom klubben till Kevinge och vi får hoppas<br />
att detta blir vår slutstation. Golfen började<br />
ta fart i Sverige och det fanns nu 12 golfklubbar<br />
i landet. 13 om man räknar med Lidingö<br />
GK som övertog marken på Sticklinge och bildade<br />
en egen klubb. Några av <strong>SGK</strong>:s medlemmar<br />
valde att stanna på Sticklinge, däribland<br />
Erik Runfelt, som dock behöll sitt medlemskap<br />
i <strong>SGK</strong> och dök upp på Kevinge titt som tätt,<br />
och vann klubbmästerskapet för herrar under<br />
1930-talet.<br />
Klubben fick istället en ny stjärna i början av 30-<br />
talet. ”Tjuren från Pampas”, Sune Malmström,<br />
med tunga meriter från tennisen där han bland<br />
annat spelat Davis Cup. Malmström blev raskt<br />
klubbens bäste spelare och när det nationella<br />
svenska mästerskapen avgörs på Djursholms<br />
GK 1932 vinner han finalen över en annan<br />
<strong>SGK</strong>:are, Georg Svensson. Sune blev känd som<br />
en stenhård matchspelare med ett dito psyke<br />
vilket var bra egenskaper då de flesta stora tävlingar<br />
under denna tid spelades i matchformat.<br />
Samma år kommer Ted Roberts 3:a i de tyska<br />
mästerskapen, hans största merit i karriären.<br />
På damsidan var Ellis Janzon och Elly Wahlén<br />
mycket framgångsrika under 1930-talet<br />
med många segrar i klubbens mästerskap för<br />
damer.<br />
Ellis kommer tvåa i de svenska mästerskapen<br />
1932. Året efter skänker den japanske ambas-<br />
Elis och Arne Werkell<br />
Harry Karlsson-Fakt<br />
96
Eliten<br />
sadören Vicomte Mushakoji Chrysantemumbålen<br />
och man beslöt att detta pris skulle vara<br />
ständigt vandrande och uppsättas i en nationell<br />
tävling för manliga spelare. Än idag lever<br />
tävlingen och spelas som en 72-håls slagtävling<br />
på Kevinge. 1935 arrangerar <strong>SGK</strong> internationella<br />
SM på en bana i suverän kondition.<br />
<strong>Golfklubb</strong>ens egen Göran Falk vinner bland<br />
herrarna och Karin Timberg vinner damernas.<br />
Det nationella svenska mästerskapet spelas på<br />
Kevinge året efter och även denna gång vinner<br />
<strong>SGK</strong> dubbelt tack vare segrar av Sune Malmström<br />
och Ellis Janzon.<br />
Svenska mästerskapen hade alltså en nationell<br />
och en internationell del. Det ansågs vara<br />
något svårare att vinna den internationella,<br />
som var öppen även för utländska spelare. Vid<br />
den här tiden brukade ett 30-tal spelare från<br />
utlandet ställa upp, de flesta från USA och England.<br />
1938 vinner Sune Malmström nationella<br />
mästerskapet och slår då Erik Runfelt, som då<br />
representerade Halmstad GK, i finalen. Klubbmästerskapen<br />
för damer vinns ett antal år i rad<br />
av Elly Wahlén.<br />
1939 startade tävlingen ”Alliansen”. Det var<br />
en 36-håls slagtävling foursome för kombinationen<br />
en instruktör och en amatör från samma<br />
klubb. Segrare första året var Ted Roberts och<br />
HKH prins Carl-Johan.<br />
Britt och bröderna Werkell<br />
Trots de hårda vintrarna 1939 – 42 och det<br />
andra världskriget som ledde till ransonering<br />
och andra problem kunde Kevingebanan hålla<br />
relativt hög klass, och tack vare klubbens fina<br />
förbindelser med Amerika kunde vi införskaffa<br />
material för att underhålla banan. Det var<br />
också under denna tuffa period som tre bli-<br />
Edward Brändström<br />
Britt Mattsson<br />
97
Eliten<br />
Gustaf Adolf Bielke<br />
vande storstjärnor från klubben började lära<br />
sig sporten. Som caddies åt klubbens medlemmar<br />
och under översikt av Ted Roberts lärde sig<br />
Britt Mattsson, då Karlsson, samt bröderna Elis<br />
och Arne Werkell hur golfen skulle bemästras,<br />
och denna tid var starten för en mycket lång<br />
och framgångsrik era för vår klubb. Under en<br />
lång tid kunde klubbmästerskapet på <strong>SGK</strong> och<br />
det svenska nationella mästerskapet för damer<br />
döpas om till Britt Mattssons egen tävling. Än<br />
idag är Britt klubbens överlägset mest meriterade<br />
dam med sina tre internationella och<br />
fem nationella SM. Dessutom vann Britt klubbmästerskapet<br />
för damer hela 12 gånger.<br />
Bröderna Werkells golfkarriärer gick åt lite<br />
olika håll.<br />
Arne blev tidigt proffs och kunde således inte<br />
ställa upp i de amatörmästerskap som fanns.<br />
Det tackade broder Elis för och tog hem de<br />
flesta nationella- och klubbmästerskap under<br />
40- och 50-talen. Arne anställdes redan som<br />
tonåring som assistent till Ted Roberts. Samma<br />
sak gällde Britts bror Harry Fakt och tillsammans<br />
var dessa herrar de dominerande prospelarna<br />
i Skandinavien fram till slutet av 1950-<br />
talet. Klubbens bästa spelare var här förutom<br />
de tidigare nämnda även Sune Malmström,<br />
Harry Strand, Göran Falk och Edward Brändström.<br />
När nationella SM avgörs på Lidingö<br />
1941 deltar 28 spelare varav 12 är från <strong>SGK</strong><br />
som alltså vid den här tiden är den klart största<br />
och mest framgångsrika klubben i landet.<br />
Klubben är värd för nationella SM 1943 och<br />
då vinner de unga hemmaspelarna Ann-Marie<br />
Beck-Friis och Edvard Brändström de båda<br />
klasserna. 1944 anordnar klubben tillsammans<br />
med svenska PGA en 72-hålstävling på klubben<br />
där Arne Werkell och Harry Karlsson delade<br />
segern. När <strong>Stockholms</strong> GK och Göteborgs GK<br />
möts i sin årliga match detta år vinner <strong>SGK</strong> alla<br />
12 singlar under ledning av Elis Werkell. Elis<br />
98
Eliten<br />
vinner de internationella svenska mästerskapen<br />
1946 före Harry Strand. Klubbens bästa<br />
amatörherrar under denna tid, Sune Malmström,<br />
Edvard Brändström, Elis Werkell och<br />
Harry Strand, representerar Sverige i en landskamp<br />
mot Danmark.<br />
Samma år får prona Arne Werkell och Harry<br />
Fakt chansen som första svenskar att spela<br />
British Open. Arne är ett slag ifrån att gå vidare<br />
efter 36 hål. 1947 vinner Elis sin första av totalt<br />
6 segrar i det nationella svenska mästerskapen.<br />
1949 på Lidingö börjar Britt Mattsson (Karlsson)<br />
sin rad av 5 raka segrar i samma tävling.<br />
1950-tal – klubben håller ställningarna<br />
Under 1950-talet fortsätter <strong>SGK</strong> att vara en av<br />
landets bästa golfklubbar med många representanter<br />
i olika landslag och med en mängd<br />
titlar i stora mästerskap. Återväxten med elitspelare<br />
är både bred och av god kvalitet. Bröderna<br />
Werkell fortsätter att vinna titlar på både<br />
amatör- och proffsfronten. Elis blir för övrigt<br />
den förste spelaren i Sverige att erhålla +1 i<br />
handicap 1950. Elis var känd för sin träningsflit<br />
och sin noggrannhet och han var obestridlig<br />
kung då det gällde att bemästra golf i dåligt<br />
väder. 1951 vinner han golfförbundets 72-hålstävling<br />
på Falsterbo på 290 slag, 11 före närmaste<br />
konkurrent i uselt väder. Denna tävling<br />
rankade Elis själv som det bästa han presterat.<br />
Britt Mattsson fortsätter att dominera damgolfen<br />
i Sverige som dock är på frammarsch och<br />
konkurrensen hårdnar.<br />
Gustaf Adolf Bielke, oftast kallad GA, vinner<br />
Svensk Golfs 72-håls tävling 1951 på 280<br />
slag. Ett smått fantastiskt resultat på den tiden.<br />
Framförallt med tanke på att tävlingen spelades<br />
under en och samma dag och med endast<br />
sju klubbor! GA passar även på att slå nytt banrekord,<br />
69. GA representerar Sverige i olika<br />
landslagsuppdrag ett antal gånger under 1950-<br />
Slutna SM Herrar<br />
Årtal Segrare<br />
1914 Kurt Lignell<br />
1916 Hans Beck-Friis<br />
1919 Hans Beck-Friis<br />
1922 Carl Rydbeck<br />
1923 Gunnar Edstrand<br />
1924 Gunnar Edstrand<br />
1936 Sune Malmström<br />
1943 Edvard Brändström<br />
1951 Bengt Carlsson<br />
1956 GA Bielke<br />
1979 Björn Svedin<br />
2002 Fredrik Orest<br />
Öppna SM, Herrar<br />
1921 J. Walker<br />
1929 Erik Runfelt<br />
1935 Göran Falk<br />
1949 Hans Thorstensson<br />
1954 Rune Karlfeldt<br />
SKIM (Skandinaviska internationella mästerskapet)<br />
1912-29 samt 1956-79<br />
1920 Erik Runfelt<br />
1963 Lennart Leinborn<br />
SISM med föregångare<br />
1947 Erik Runfelt<br />
bäste pro Arne Werkell<br />
1957 Rune Karlfeldt<br />
bäste pro Harry Fakt<br />
Slutna SM Damer<br />
1914 Viveca Rosencrantz<br />
1922 Karin Bauer<br />
1924 Els-Brita Skjöldebrand<br />
1936 Ellis Janzon<br />
1943 Ann-Marie Beck-Friis<br />
1951 Britt Mattsson<br />
1956 Britt Mattsson<br />
1979 Hillewi Hagström<br />
2002 Riikka Hakkarainen<br />
Öppna SM Damer<br />
1910-1955<br />
1929 Karin Bauer<br />
1935 Karin Timberg<br />
1949 Britt Mattsson<br />
1954 Gertrud Ahlberg<br />
SKIM (Skandinaviska internationella<br />
mästerskapet)<br />
1924 Els-Brita Skjöldebrand<br />
1963 Liv Wollin<br />
SISM (Svenskt Internationellt Slagtävlingsmästerskapet)<br />
1966 Liv Wollin<br />
Junior-SM Herrar<br />
1941 Bengt Einar<br />
1953 Roger Lagarde<br />
Junior-SM Damer<br />
1941 Maud Röhss<br />
Landskamper på Kevinge<br />
(segraren står först)<br />
Herrar<br />
1935 Sverige - Tyskland<br />
1945 Sverige - Danmark<br />
1954 Sverige - Frankrike<br />
1955 Sverige - Danmark<br />
1960 Sverige - Finland<br />
1960 Sverige - Danmark<br />
1960 Sverige - Norge<br />
Damer<br />
1966 Sverige - Holland<br />
Europamästerskap<br />
1987 EM Oldboys<br />
2000 EM Girls<br />
Under årens lopp har många stora mästerskap spelats<br />
på <strong>SGK</strong>:s banor. Traditionen fortlever i och med att<br />
Match-SM avgörs på Kevinge jubileumsåret 2004.<br />
99
Eliten<br />
talet. Så gör även Rune Karlfeldt, Elis Werkell<br />
och givetvis Britt Mattsson. 1952 och -53 vinner<br />
Britt och Elis nationella svenska mästerskapet.<br />
Arne Werkell skördar stora framgångar på olika<br />
tävlingar för proffs runtom i Skandinavien. Att<br />
välja golfen som yrke och bli instruktör eliminerar<br />
landslagsuppdrag och spel i nationella<br />
mästerskap för Arne.<br />
Huruvida han hade vunnit lika många titlar<br />
som sin bror som amatör kan man bara spekulera<br />
i, men helt klart var bröderna Werkell landets<br />
bästa pro respektive amatör under många<br />
år. 1955 anordnar svenska golfförbundet en 72-<br />
håls slagtävling för både proffs och amatörer,<br />
givetvis med Elis och Arne som segrare i respektive<br />
klass. Bredden på vår elit är enorm. 1956<br />
finns det över 5000 golfare i landet och både<br />
de nationella och de internationella svenska<br />
mästerskapen får alltfler deltagare och konkurrensen<br />
hårdnar. Men när <strong>SGK</strong> arrangerar<br />
nationella svenska mästerskapen 1956 erövras<br />
ändå de två första platserna för både herrar<br />
och damer av <strong>SGK</strong>. Britt Mattsson vinner före<br />
Gertrud Ahlberg och GA Bielke slår Lennart<br />
Roos i sin final.<br />
1958 spelades VM för amatörer för första<br />
gången på St Andrews i Skottland. Sverige kommer<br />
på nionde plats och representeras bland<br />
annat av Rune Karlfeldt. 1959 spelas det första<br />
Europamästerskapet med Sverige som segrare<br />
och med Elis Werkell och GA Bielke i laget.<br />
Rune Karlfeldt var en stor naturbegåvning och en<br />
stor golfspelare. Det sägs om honom att han utnyttjade<br />
fairway maximalt till 2 meters bredd.<br />
1960-talet – fortfarande i topp<br />
1960-talet präglades av fortsatta framgångar<br />
för <strong>SGK</strong> i både nationella och internationella<br />
tävlingar. Britt Mattsson vinner sitt 8:e guld i<br />
Match-SM 1960. Rune Karlfeldt vinner även<br />
han Match-SM 1960. För säkerhets skull vinner<br />
Peter Nordwall junior-SM samma år. Ted<br />
Roberts fortsätter sin fantastiska karriär som<br />
klubbens pro, men 1964 lämnar han över för-<br />
<strong>100</strong>
Eliten<br />
ste instruktörsrollen till Arne Werkell. Ted har<br />
då varit förste instruktör på <strong>SGK</strong> i 50 år!<br />
I de vid det här laget relativt nya världs- och<br />
Europamästerskapen har Sverige en eller flera<br />
spelare från <strong>SGK</strong> under många år framöver. I<br />
EM 1963 på Falsterbo blir Rune Karlfeldt bäst<br />
individuellt och under den sista dagens spel<br />
mot Italien delar Rune sin match på det 18:e<br />
med en eagle inför storpublik med dåvarande<br />
kung Gustaf Adolf i spetsen. Sverige är en stark<br />
golfnation i Europa på amatörsidan och är nästan<br />
alltid med i toppen när EM avgörs. När<br />
klubben 1964 fyller 60 år görs vår elittävling,<br />
Chrysantemumbålen, om till en 72-hålstävling<br />
som lockar många av landets elitspelare. Rune<br />
Karlfeldt och Claes Jöhncke slåss om segern<br />
under många år och segerscorerna ligger runt<br />
par, ett resultat man kan vinna tävlingen på<br />
än idag. Claes och Rune representerar klubben<br />
i ”Coupe d’Europe de clubs”, ett Europamästerskap<br />
för golfklubbar, från och med 1966<br />
och några år framåt, och med stor framgång.<br />
Det blir visserligen ingen seger men väl många<br />
framskjutna placeringar.<br />
Den senare hälften av 1960-talet är Claes<br />
Jöhnckes storhetstid. 6 raka SISM (SM i slagspel)<br />
erövrar han mellan åren 1964 och 1969.<br />
Minst lika hårda bataljer upplever Claes i klubbmästerskapen<br />
där Rune Karlfeldt, Sven Tumba<br />
och Gillis Palmi ger hårt motstånd under ett<br />
antal KM denna period. Även våra instruktörsassistenter,<br />
John Cockin och Peter Chamberlain<br />
skördar framgångar på olika tävlingar runtom<br />
i landet. När Penfold Cup avgörs i Falsterbo<br />
1965 blir Cockin 3:a och slår nytt banrekord ett<br />
av varven, 66 slag. Årtiondets varv på Kevinge<br />
Stieg Ragnar och Peter Nordwall<br />
Claes Jöhncke<br />
101
Eliten<br />
står dock Arne Roos för när han slår ett fantastiskt<br />
banrekord, 62, den 23 juli 1967.<br />
1970-talet – generationsväxling<br />
1972 slutförs den stora ombyggnaden av golfbanan<br />
och banan ser efter det ut nästan som<br />
den gör idag. Golfen breder ut sig alltmer i<br />
Sverige och <strong>SGK</strong> upplever ett decennium utan<br />
alltför många framgångar i den allt hårdare<br />
konkurrensen. Sven Tumba vinner dock Skandinaviska<br />
internationella mästerskapen 1970,<br />
Peter Chamberlain det svenska PGA-mästerskapet<br />
samma år och Claes Jöhncke både SM<br />
och SKIM 1972. Claes deltar även i det svenska<br />
VM-laget i Argentina detta år.<br />
Klubbmästerskapet för damer domineras<br />
detta årtionde av Christina Nordström som<br />
nästan varje gång drar det längsta strået mot<br />
Britt Mattsson. 1973 och -74 vinner Staffan<br />
Mannerström klubbmästerskapet för herrar<br />
och 1973 vinner han även SISM och representerar<br />
Sverige i EM. 1973 blir klubbens nya<br />
intruktörsassistent, Abdel Halim, vald till bäste<br />
pro i Skandinavien.<br />
Golfen i allmänhet och <strong>SGK</strong> i synnerhet har<br />
mycket att tacka Sven Tumba för. Denne profil<br />
förde fram golfen i rampljuset i Sverige och var<br />
även en mycket duktig spelare.<br />
I mitten av 1970-talet är <strong>SGK</strong> inne i en stor<br />
generationsväxling på elitsidan och plötsligt<br />
Ralph Nisell, alltid lika säker Sven Tumba i bekymmer på 11:e<br />
102
Eliten<br />
avtar framgångarna både internationellt och<br />
nationellt. Dock ser det bättre ut på juniorsidan<br />
och Ralph Nisell, Jan Lindblad och Helena<br />
Dahlbäck börjar röra sig uppåt i resultatlistorna<br />
i landets elittävlingar. 1977 kommer Ralph tvåa<br />
i SISM. Klubben ligger i den högsta divisionen,<br />
Allsvenskan, när lag-SM spelas för första gången<br />
1977 och <strong>SGK</strong> kommer på en åttonde plats.<br />
1978 når Jan Lindblad kvartsfinal i SM, det gör<br />
även Christina Nordström och Ralph Nisell när<br />
<strong>SGK</strong> står som värd för SM 1979.<br />
1980-talet – golfen växer<br />
1980-talet präglades av en nästan total dominans<br />
i klubbmästerskapen av Joakim Sabel och<br />
Helena Dahlbäck. Dessa två representerade<br />
även Sverige i olika landslagssammanhang.<br />
Under 1980-talet hade golfen växt och utvecklats<br />
så mycket att det nu fanns gott om möjligheter<br />
att tävla runtom i världen. Detta gjorde<br />
att alltfler blev professionella och prövade<br />
lyckan på världens olika tourer. Innan Joakim<br />
tar detta steg blir han 2:a i norska respektive<br />
skandinaviska mästerskapen 1984. Året efter<br />
blir en minigolfvirtous med handicap 5 medlem<br />
i klubben. Han är då 18 år och heter Jarmo<br />
Sandelin och kommer att betyda mycket för<br />
klubben i framtiden.<br />
Jarmo Sandelin, en utsökt puttare<br />
Per Jacobson, också en god puttare<br />
103
Eliten<br />
1990-talet – farten ökar<br />
Efter en relativt trög period börjar nu eliten på<br />
klubben få upp farten igen. Jarmo börjar sin<br />
marsch mot världstoppen och <strong>SGK</strong> etablerar<br />
sig i Elitserien både för damer och herrar. Per<br />
Jacobson och Joakim Sabel turas om att vinna<br />
klubbmästerskapet, något som Jarmo än idag<br />
inte mäktat med. Jarmo representerade dock<br />
klubben i Europa och blir alltmer framgångsrik<br />
på Challengetouren. Under senhösten<br />
1994 vinner han Challenge Novotel i Frankrike<br />
och erövrar då kortet på Europatouren.<br />
Det går inte många tävlingar 1995 innan han<br />
vinner sin första Europatourtävling efter en<br />
stenhård kamp mot självaste Seve Ballesteros.<br />
På den svenska golftouren har Per Jacobson<br />
ett antal framgångar. Per, tillsammans med J:<br />
na, Joakim, Jan och Jarmo samt undertecknad<br />
är riktigt nära att vinna Elitserien 1994 på Ågesta.<br />
Den varma sommaren då fotbollslaget tar<br />
brons i USA vinner klubben SM-silver. 1997<br />
upprepas bedriften i Gävle och samtidigt tar<br />
klubbens tjejer silver i damernas lag-SM i Göteborg.<br />
Resultaten visar på spets och bredd på<br />
både dam- och herrsidan. I damlaget framträder<br />
den unga Kristina Engström som vinner<br />
individuellt och som även skördar framgångar<br />
på den svenska touren. 1999 är Jarmo urstark<br />
på Europatouren med segrar i German Open<br />
och Open de Espana. Under några magiska<br />
nätter i september samma år sitter många av<br />
klubbens medlemmar klistrade framför TV:n<br />
när Jarmo representerar Europa i Ryder Cup.<br />
Joakim Sabel<br />
Helena Brobeck<br />
104
Eliten<br />
Under 1900-talets sista år har vi två spelare på<br />
Europatouren, förutom Jarmo representeras<br />
klubben även av Christopher Hanell. På damsidan<br />
spelar Kristina Engström stor golf på den<br />
skandinaviska touren med en seger i Finnish<br />
Open som främsta merit. Spetsen finns således<br />
och bredden likaså. Från juniorsidan kommer<br />
alltfler unga talanger fram, ett resultat av en<br />
aktiv juniorverksamhet och den s k farmen.<br />
En av dessa juniorer är Caroline Larsson som<br />
2001 skördar stora framgångar på Bankboken<br />
Tour för juniorer och rankas som en av landets<br />
bästa tjejer. 2002 blir Pelle Edberg från Hook<br />
medlem i klubben och tar direkt en plats i klubbens<br />
elitlag. År 2003 vinner Pelle tre segrar på<br />
de svenska och danska tourerna.<br />
<strong>SGK</strong> har varit, är idag och kommer troligen<br />
att förbli en golfklubb med gedigen elit och<br />
med fantastiska utövare av denna ack så kluriga<br />
sport. Vi bär på ett arv av en lång och mycket<br />
framgångsrik historia och jag hoppas att jag i<br />
detta kapitel fått med de flesta och de bästa av<br />
våra elitspelare under våra första hundra år.<br />
Egentligen är det smått fantastiskt att vi kan<br />
ha en så pass duktig elit med tanke på de förutsättningar<br />
vi har på vår klubb. Men med fantasi,<br />
entusiasm och med en enorm stolthet över att<br />
representera <strong>SGK</strong> i vått och torrt kan vi se framtiden<br />
an med tillförsikt och hysa goda förhoppningar<br />
om nya framgångar. <br />
Kristina Engström<br />
Pelle Edberg – framtidslöfte<br />
105
Att skapa ett vinnande lag<br />
Av Jan Liedner, mångårig styrelseledamot och skapare av<br />
Team Kevinge<br />
Som framgått av tidigare kapitel har <strong>SGK</strong> genom åren<br />
varit väl representerat i elitsammanhang. Klubben<br />
upplevde dock en nedgång i början av 1980-talet.<br />
I mitten på 1980-talet fick jag i uppdrag av styrelsen att skapa<br />
ett elitlag för herrarna som skulle föra oss tillbaka till elitserien.<br />
Styrelsen ansåg att klubben skulle finnas där, dessutom<br />
med en framskjuten placering. Genom detta engagemang<br />
från klubbens ledning kom nog också det uppdrag<br />
som genom åren gett mig de roligaste minnena.<br />
Billingeslaget – en väckarklocka<br />
Min första uppgift blev att åka med laget till Billingeslaget.<br />
Det var en stor öppen tävling där de bästa svenska spelarna<br />
deltog. <strong>SGK</strong> var väl representerat med många lovande juniorer<br />
och en del duktiga seniorspelare med erfarenhet av tävlade<br />
runtom i landet. På den tiden fanns inte Telia Tour eller<br />
Minitouren och man spelade öppna nationella tävlingar.<br />
Att ha en Europatourspelare i gänget är en stor sporre för våra juniorer.<br />
Här står några förhoppningsfulla tillsammans med Jarmo Sandelin.<br />
106
Eliten<br />
Billingeslaget blev en väckarklocka för mig. Vad<br />
hade jag tagit på mig? En av våra spelare bröt<br />
tävlingen sedan han slagit av puttern, andra för<br />
att puttningen inte stämde. I detta ögonblick<br />
föddes tanken på att skapa ett lag som man<br />
måste kämpa sig till en plats i. Detta resulterade<br />
i Team Kevinge som genom åren skördat<br />
framgångar och blivit ett föredöme för många<br />
av Sveriges övriga elitklubbar.<br />
Avtal med morötter<br />
Jag började med att upprätta ett avtal mellan<br />
spelarna och klubben som innehöll såväl rättigheter<br />
som skyldigheter. Spelarna var under<br />
alla förhållanden tvungna att ställa upp för<br />
laget när lagledningen så krävde. Enda undantaget<br />
var om man t ex kvalificerat sig för British<br />
Open som ofta gick samtidigt<br />
med Chrysantemumbålen.<br />
Vi hade också ett<br />
bidragssystem som baserade<br />
sig på vad spelarna<br />
presterade på tävlingarna.<br />
Den som höll sig framme<br />
kunde på så sätt avancera.<br />
Samtidigt med Team<br />
Kevinge föddes tanken<br />
på Farmen för juniorer<br />
där unga flickor och pojkar<br />
kunde lära sig spelet.<br />
Farmenverksamheten<br />
utgjorde själva basen. Det<br />
bästa för en klubb är om<br />
elitspelarna kan växa fram<br />
ur klubbgemenskapen.<br />
Då skapar man lättare<br />
en klubbkänsla och hög<br />
laganda.<br />
I avtalet med Team<br />
Kevinge ingick att alla i<br />
laget, då de var hemma i Stockholm, var tvungna<br />
att ställa upp gratis för att träna våra juniorer.<br />
Team Kevinges framgångar gav juniorerna<br />
förebilder och ett mål att sträva mot.<br />
Laget växer<br />
Efter ett tag insåg jag att vi behövde nya spelare<br />
i laget, och 1984 kom Peter Carsbo, som<br />
tidigare spelat i Ågesta GK:s elitlag, in i bilden.<br />
På Alec Golf hade jag sett en lång, tunn och<br />
lite egen kille som stod och slog golfbollar<br />
hela dagarna. Hans slag var de bästa jag sett<br />
på många år och jag frågade Alec vem han var.<br />
“Jag vet inte, han är lite butter och finländare<br />
och säger inte så mycket.” Men so what tänkte<br />
jag, tågade fram till honom och frågade om<br />
han tillhörde eller spelade för någon klubb i<br />
Team Kevinge var under många år ett slagkraftigt representationslag. Här är<br />
1992 års upplaga. Överst fr v:-Jan Lindblad, Jarmo Sandelin, Joakim Sabel.<br />
Undre raden fr v: Fredrik Richter, Per Jacobson, Henrik Sandgren.<br />
107
Eliten<br />
Stockholm. Svaret blev lite förbryllande: “Nä,<br />
har inte råd, men jag är duktig på att putta och<br />
har varit svensk mästare i minigolf.” Den jag<br />
talar om var förstås Jarmo Sandelin som 1986<br />
blev medlem i <strong>SGK</strong> och nästa spelare i Team<br />
Kevinge.<br />
Nio år senare vann Jarmo sin första Europatourtävling,<br />
och blev därmed <strong>SGK</strong>:s förste<br />
vinnare på Europatouren. För den blyge och<br />
buttre pojken har det sedan dess blivit bara<br />
fler vinster.<br />
Peter Carsbo och Jarmo Sandelin tillsammans<br />
med våra egna duktiga spelare som Joakim<br />
Sabel, Jan Lindblad, Per Franzén, Karl Johansson,<br />
Per Jacobson, Per Andersson och Fredrik<br />
Richter blev ett slagkraftigt lag.<br />
God laganda ett måste<br />
Golf är en i hög grad individuell sport. Den<br />
enskildes förmåga att fokusera och prestera<br />
när det gäller är avgörande. Varför är då lagandan<br />
så viktig?<br />
I den tävlingsform som elitserien bygger på är<br />
det lagets sammanlagda antal slag som räknas.<br />
Exempelvis kan det vara så att det räcker med<br />
att siste man gör bogey på de sista två hålen för<br />
att säkra en seger. Att göra det är helt emot en<br />
normal spelares instinkter som helst vill göra<br />
birdie på alla hål. Risken är dock stor att det<br />
blir dubbelbogey på den första chansningen<br />
och ett ännu sämre resultat på nästa när man<br />
vill revanschera sig och så är segern plötsligt<br />
borta. Bara en riktig lagspelare lyder bogeyrådet<br />
från sin coach.<br />
En annan viktig egenskap hos en bra lagspelare<br />
är att alltid berätta om sin dagsform för<br />
lagledaren.<br />
Hur skapar man laganda?<br />
När man åker till en tävling är det tävlingsspel<br />
halva dagen. Men under den andra halvan ska<br />
man också må bra och man kommer ofta till en<br />
miljö man inte är van vid.<br />
Vi åkte ofta till tävlingen dagen innan, ibland<br />
två dagar innan. Vi bodde och umgicks på<br />
samma ställe. Första dagen inspel och träning.<br />
Här hjälps alla åt, diskuterar banan, hur olika<br />
hål ska spelas etc. På rangen utbyts goda råd<br />
om svingen mm. Andra dagen kopplade vi,<br />
till många andra klubbars förvåning, ofta av<br />
med helt andra saker än golf. Allt för att rensa<br />
hjärnan och bygga upp lagandan. Under tävlingen<br />
är ingen för fin för att gå caddie åt sin<br />
kanske yngre spelkamrat. Det är laget som ska<br />
vinna, inte individen. Individen ska bara växa i<br />
laggemenskapen.<br />
Byxpressen<br />
Tiden med elitlaget har givit mig många oförglömliga<br />
minnen, som när vi fick nya speldressar<br />
av en sponsor. Rutiga byxor i polyester som<br />
vi själva skulle lägga upp. Som coach fixar man<br />
naturligtvis detta. Jag köpte pressband med<br />
klister som skulle strykas på för att lägga upp<br />
byxorna. Lätt trodde jag, men hu så fel det blev<br />
när killarna pressade fast byxorna med strykjärnet<br />
i heltäckningsmattan på hotellet. Vi vann i<br />
alla fall tävlingen, om än i andra byxor…<br />
Slog alla, men förlorade<br />
Laget vid lag-SM i Linköping var nog det bästa<br />
jag coachat, Jarmo Sandelin, Peter Carsbo,<br />
Johan Tumba, Joakim Sabel, Per Jacobson och<br />
Jan Lindblad. Vi dominerade från start till mål<br />
och slog ettan med 12 slag och tvåan med 21<br />
slag. Trots detta blev vi bara 3:a på grund av<br />
konstiga strykningsregler som förbundet efter<br />
detta tvingades ändra. Att i det läget stötta killarna<br />
var tungt. Det värmde dock när Vasatorps<br />
coach vid prisutdelningen sa att han inte borde<br />
få priset, utan att det borde gå till Stockholm.<br />
Trots hans protest gick priset till Vasatorp.<br />
108
Eliten<br />
Låste in driver<br />
Vid ett annat tillfälle skulle vi spela på Roslagens<br />
GK, kanske en av regionens svåraste banor,<br />
med bl a knepiga dogleg hål, där verkligt prickskytte<br />
är nödvändigt, både i sid- och längdled.<br />
En bana där man måste hålla bollen i spel kort<br />
sagt. I gänget fanns två långtslående herrar,<br />
Jarmo Sandelin och Peter Carsbo. I det läge vi<br />
befann oss i fanns det bara en sak att göra. Att<br />
ta bort deras drivers. I ett obevakat ögonblick<br />
”stal” jag dem och låste in dem i bagageluckan.<br />
Väl framme på 1:a tee fanns bara långa järn<br />
och spoon att slå ut med. Peter Carsbo förstod<br />
direkt och Jarmo efter en stunds tvekan. Utan<br />
en god laganda hade det varit omöjligt att göra<br />
detta. Tilläggas kan att vi vann den omgången<br />
i seriespelet.<br />
Tjejlaget<br />
Som coach hade jag bara en dröm som inte riktigt<br />
gick i uppfyllelse, att skapa ett Team Kevinge<br />
för våra tjejer. Att vara coach för ett tjejlag kräver<br />
helt andra egenskaper än för ett killag. Killar<br />
accepterar lättare enligt min uppfattning,<br />
ett auktoritärt (hierarkiskt) ledarskap, medan<br />
tjejerna vanligtvis vill ha en mer platt organisation.<br />
Det vände dock när Anna Oxenstierna,<br />
duktig Europatourspelare, med stor pondus<br />
kom med i klubben. Hon drog med sig många<br />
duktiga tjejer och deras satsning på golfen har<br />
gett resultat, minst lika bra som killarnas.<br />
Många nya spelare kommer och går i Team<br />
Kevinge, men grundidéerna står sig. <br />
Lag-SM-laget, överst fr v: Johan Orrgård, Josephine Stålvant, Livia Jakobsson, Elisabet Johansson. Nedre<br />
raden, fr v: Ulrika Ljungman, Carolina Larsson, Kristina Lavén, Kristina Engström.<br />
109
Fortfarande obesegrad i pingis<br />
– om lagmatcherna mellan <strong>SGK</strong> och GGK<br />
Av Sven-Inge Höglund – Göteborgs GK<br />
Av redaktören för Er jubileumsskrift har<br />
jag fått ett av de finaste erbjudanden jag<br />
någonsin fått – att skriva något om klubbmatchen<br />
mellan de två äldsta klubbarna<br />
i Sverige – GGK från 1902 och <strong>SGK</strong> från<br />
1904.<br />
Under ett antal år på 1960, -70 och -80-talen,<br />
och minsann också på 90-talet, fick jag spela för<br />
GGK mot <strong>SGK</strong>. Under några år dessutom som<br />
kapten. För oss i Göteborg var det den stora<br />
händelsen att få vara med i laget. På något sätt<br />
var det höjdpunkten på årets säsong. Frågorna<br />
var alltid mycket klara. Varför i h-e kom inte jag<br />
med i laget?<br />
Vilka minnen som poppar upp när man<br />
tänker tillbaka. Klassiska namn som bröderna<br />
Lorichs ( på något sätt har vi i Göteborg nu kunnat<br />
kontra med bröderna Pernheden ), bröderna<br />
Roos, Gillis ( Gullis ) Palmi, Rune Karlfeldt,<br />
Raffe Nisell, Bosse Hamlin, Niklas Levy,<br />
Sune Werkell, Lasse ”Tengan” Tengstrand, Jan<br />
Lindblad, Jan ”Säcken” Sandström och Jarmos<br />
debut. Och på damsidan. Britt Mattsson, Helena<br />
Dahlbäck och Christina Nordström. Man<br />
undrar bara en sak;<br />
Har Calle Johansson alltid varit medlem i <strong>SGK</strong>?<br />
Minns Ni dom som spelade för bägge<br />
klubbarna? t ex Carina Lindblad-Forsberg och<br />
Staffan Mannerström?<br />
Frågan är om ni stockholmare minns följande<br />
Göteborgsnamn: Ola Bergqvist, Eric Röhs,<br />
Bengt Möller, Finn Sörvik, Göran Lindeblad,<br />
Roy Syle, Bertil Colliander, Claes Olsson, Jan<br />
Engström, Klas Ingelsson, Thomas Lindholm,<br />
Anders Ramstedt, Peter Blomquist och så vår<br />
motsvarighet ( nästan) till Calle Johansson<br />
– Sulle Hersle?<br />
GGK och <strong>SGK</strong> har mötts åtskilliga gånger. Här<br />
på Kevinge 1999. Per Jacobson passar flagg och<br />
Jarmo Sandelin puttar.<br />
110
Klubbmatcherna<br />
Några damer som Ni nog minns är Patsy<br />
Odqvist, Bea Davoust, Maggan Warberg och<br />
Lolo Dahl.<br />
När man sitter och minns tillbaka så är det så<br />
många namn och så många minnen som kommer<br />
tillbaka. MEN. En sak minns jag. JAG ÄR<br />
FORTFARANDE OBESEGRAD I PINGIS !!!<br />
Från tidigt sjuttiotal är det speciellt en händelse<br />
som jag minns. Vi hade då ett ganska<br />
ungt lag på gång medan ni hade hela det gamla<br />
gänget. Min morsa offrade sig helt för laget<br />
och satt och spelade bridge i köket hemma hos<br />
mig med ert gamla gäng hela natten... Inte f-n<br />
hjälpte det. Dagen efter visade det sig att hon<br />
var ensam om poäng mot bröderna Lorichs.<br />
Gillis Palmi tror jag också var med.<br />
Det var alltid något speciellt med andan i våra<br />
matcher. Visst kände vi blodsmak på var sitt<br />
håll. Man skulle bara vinna sina matcher. Men<br />
det var alltid i en härligt positiv anda som matcherna<br />
utspelades. Inte som dagens fotbollsmatcher<br />
inte.<br />
Lite (för att inte säga mycket) stolta är vi<br />
Götebörgare på Sveriges Framsida allt över att<br />
få hälsa LILLEBROR <strong>SGK</strong> välkomna in i <strong>100</strong><br />
– årsklubben.<br />
Vad är väl en Göteborgare utan en liten<br />
historia ?!<br />
" Do You know why the British people always<br />
wear two pairs of trousers when they play golf?<br />
The answer is. THEY MIGHT GET A HOLE-<br />
IN- ONE ! "<br />
Hälsningar och stort GRATTIS till er i <strong>SGK</strong><br />
från lille Svinge. <br />
1999 spelades matchen på Kevinge och <strong>SGK</strong> vann övertygande. Fr v: Hans Ivarsson, Per Jacobson,<br />
Jesper Pernheden, Jarmo Sandelin.<br />
111
Världens äldsta klubbmatch<br />
Johan Schauman, tidigare klubbordförande och ständig ledargestalt i Helsingfors GK:s lag<br />
Den främsta exponenten för ett långvarigt<br />
trivsamt umgänge med andra klubbar<br />
är den årliga ”finnkampen” mot Helsingfors<br />
<strong>Golfklubb</strong>. Den är troligen den<br />
äldsta fortgående klubbmatchen inom<br />
golfvärlden.<br />
Matchen spelades första gången i juni 1935<br />
då ett lag från HGK reste över till Stockholm<br />
och förlorade, icke oväntat, med 13-2. Vid tillfället<br />
hade HGK och finsk golf endast tre aktiva<br />
år på nacken. Initiativet lär ha kommit från<br />
HGK, vilken såsom enda golfklubb i Finland<br />
ville pröva sina medlemmars färdigheter mot<br />
utomstående. Detta första möte gav mersmak<br />
och frånsett ett avbrott, 1939-1949, förorsakat<br />
av kriget går spelet vidare.<br />
Segrar och förluster har fördelats demokratiskt<br />
vanligen med hemmalagets triumf. Detta<br />
kan inte enbart bero på en hemmabanefavör<br />
eftersom de flesta spelarna i båda lagen återkommer<br />
år efter år och väl känner varandras<br />
banor. En viss artighet mot de generösa värdarna<br />
är möjligen inblandad. Detta att spelare<br />
återkommer är karakteristiskt för kampen.<br />
Nära vänskapsband har knutits. En varm och<br />
hjärtlig samvaro har uppstått, vilken har blivit<br />
tongivande för träffen och viktigare än själva<br />
segern. Redan tidigt under säsongen känner<br />
HGK:s medlemmar en stark och glad förvän-<br />
Lars Söderblom, kapten för det svenska laget<br />
1997, överlämnar pokalen till Silja Johansson,<br />
HGK.<br />
112
Klubbmatcherna<br />
1938 – Klubbmatch mot Helsingfors. Tom Lindberg,<br />
Göran Falk, Käthe och Axel Fahleson, Ebba och Nils<br />
Sievert, Ivar och Ellis Jansson, Greta Winbergh och<br />
Hugo Törnblad vid hamnen i Helsingfors.<br />
tan inför den kommande kampen oavsett om<br />
den skall spelas på Tali eller Kevinge.<br />
Det mångåriga utbytet har haft till följd att<br />
inte endast banorna blivit välbekanta utan likaså<br />
motståndarna. Klubbarnas ordföranden och<br />
andra styrelsemedlemmar har deltagit flitigt<br />
och därvid utbytt erfarenheter vilket varit båda<br />
klubbarna till nytta. Som ett gott exempel kan<br />
nämnas att 1991 på Kevinge överenskom de<br />
båda dåvarande ordförandena om fri spelrätt<br />
på varandras banor. Styrelserna undertecknade<br />
en överenskommelse, som fortfarande gäller,<br />
att besökande medlem av den ena klubben<br />
betraktas som medlem av den andra klubben<br />
med en medlems alla rättigheter.<br />
Klubbkampen är i dag mycket livskraftig.<br />
30-mannalag ställer upp från båda klubbarna.<br />
Sedan 1975 har också yngre lovande juniorer<br />
medverkat med ett lag. Inom båda klubbarna<br />
pågår en nyrekrytering med sikte att inte<br />
hamna i samma situation som 1971 då det finska<br />
lag, som anlände till Stockholm bestod av<br />
endast två herrar och sex damer. Kampen är<br />
för dyrbar för att fuskas bort!<br />
Lagmatchen fyller 70 år 2005, ett lämpligt tillfälle<br />
att med all kraft verka för ”finnkampens”<br />
framtid. <br />
Deltagarna i Sisupastillen, avslutningsdagens förbrödringstävling, på Kevinge 2002<br />
113
År 2000 spelades huvudstadsmatchen på Kevinge och det svenska laget vann den omgången. Deltog<br />
gjorde fr v: Yasuro Harasaki, Jan Liedner, Bernt Heikel, Christina Nordström, John Kjær, Claus Bloch<br />
Thomsen, Katja Laaksonen, Christian Dubin, Karin Birch, Ken Chapman, Mikael Tuulio, Thomas<br />
Behring, Anders Hellsten.<br />
114
Huvudstadsmatchen<br />
Av Jan Liedner, lagkapten<br />
under många år för <strong>SGK</strong>:s lag.<br />
Huvudstadsmatchen är en tradition som<br />
måste bevaras och vårdas för att kommande<br />
generationer golfare i våra klubbar<br />
ska ha möjlighet att spela denna tävling.<br />
Jag tog därför på mig att försöka<br />
sammanställa resultat från 1938 och<br />
samtidigt återge lite av historien om<br />
tävlingen.<br />
Eftersom namnet Royal inte finns i någon av<br />
våra golfklubbars namn, som i engelska och<br />
andra klubbar världen över, får vi nöja oss med<br />
att ändå ha en ”royal” status över vår anrika<br />
tävling, då det är våra kungligheter och presidenter<br />
som bidrar med att sätta upp pokalerna<br />
vi tävlat om.<br />
Tävlingen har pågått i över 60 år och fick<br />
ett mycket fint utrymme i den amerikanska<br />
golftidningen Golf Journals septembernummer<br />
1997.<br />
Prins Gustav Adolfs Cup<br />
Det hela startade 1938 när Sveriges kronprins<br />
Gustav Adolf, som då var en mycket aktiv medlem<br />
i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>, satte upp en pokal<br />
för en matchtävling mellan <strong>Stockholms</strong>, Oslos,<br />
Köpenhamns och Helsingfors golfklubbar.<br />
Tävlingen fick det ståtliga namnet prins Gustav<br />
Adolfs Cup. Den första tävlingen spelades<br />
i Stockholm. <strong>SGK</strong> vann matchen och fick den<br />
första inteckningen i pokalen.<br />
115
Klubbmatcherna<br />
Någon ytterligare match spelades inte före<br />
andra världskriget. Kommande matcher spelades<br />
först 1946,1948 och 1949. Under dessa tävlingar<br />
vann <strong>SGK</strong> ytterligare 2 gånger och vann<br />
pokalen för alltid. Från år 1953 har tävlingen<br />
spelats oavbrutet varje år .<br />
H M Konung Gustav VI Adolfs<br />
Vandringspris<br />
Efter det att <strong>SGK</strong> vunnit den första pokalen<br />
satte Gustav Adolf, som då blivit kung av Sverige,<br />
upp en ny pokal, H M Konung Gustav VI<br />
Adolfs Vandringspris. De övriga huvudstäderna<br />
blev åter inbjudna till <strong>SGK</strong> för att tävla om den<br />
nya pokalen. Under åren 1953 till 1962 spelades<br />
det om denna pokal. 1962 fick Oslo GK på<br />
hemmabanan sin 4:e inteckning i pokalen och<br />
vann den för alltid.<br />
H M Kong Olov V:s Pokal<br />
År 1963 satte Oslo GK och det norska kungahuset<br />
upp H.M. Kong Olov V:s Pokal. Om denna<br />
pokal spelades det fram till 1972, då Helsingfors<br />
GK fick sin 4:e inteckning och vann pokalen<br />
för alltid.<br />
President Urho Kekkonen Cup<br />
Helsingfors GK och president Urho Kekkonen<br />
satte 1973 upp en ny pokal - President Urho<br />
Kekkonen Cup. Om denna pokal spelades det<br />
bara 7 år, eftersom Helsingfors GK år 1979<br />
vann pokalen för 4:e gången. Med Helsingfors<br />
GK:s vinst av pokalen uppstod en ny situation<br />
för tävlingen. President Urho Kekkonen var då<br />
fortfarande president. I denna situation föreslog<br />
Helsingfors GK att Köpenhamns GK skulle<br />
få sätta upp nästa pokal eftersom de troligtvis<br />
aldrig skulle vinna en cup av egen kraft och få<br />
möjlighet att sätta upp ett pris.<br />
Köpenhamns <strong>Golfklubb</strong> tog detta förslag från<br />
den humoristiska sidan och föreslog samtidigt<br />
en viktig förändring i tävlingsbestämmelserna.<br />
Den innebar att från år 1980 ersattes en manlig<br />
deltagare av en kvinna i den högsta handicapgruppen.<br />
Dronning Ingrids Pokal<br />
Kung Fredrik IX gick ur tiden 1972 och hans<br />
dotter, drottning Margrethe II blev då regent i<br />
Danmark. Köpenhamns GK tyckte dock att det<br />
skulle passa bra att drottning Ingrid satte upp<br />
den första danska pokalen eftersom hon var<br />
en mycket aktiv medlem i klubben och möjligen<br />
ännu viktigare – hon var dotter till kung<br />
Gustav Adolf från Sverige som 1938 startade<br />
denna tradition. Den nya pokalen sattes alltså<br />
upp av drottning Ingrid av Danmark och fick<br />
bära namnet ”Dronning Ingrids Pokal”.<br />
Drottning Sonjas Cup<br />
År 1991 vann Oslo GK Drottning Ingrids Pokal.<br />
Oslo GK beslutade att fortsätta traditionen<br />
genom att sätta upp Drottning Sonjas Cup,<br />
trots att kung Harald regerade i Norge. Möjligen<br />
var det så att eftersom Oslo GK då hade en<br />
kvinnlig president hade hon påverkat beslutet<br />
om denna pokal.<br />
Vid detta tillfälle såg det också ut som om<br />
den kvinnliga prägeln på den pokal som det<br />
spelades om skulle fortsätta. Köpenhamns GK<br />
hade redan vunnit 3 inteckningar i pokalen år<br />
1992,1995 och 1996. En vinst till för Köpenhamns<br />
GK skulle med all säkerhet ge oss en<br />
Drottning Margrethes Cup. Det skulle vara<br />
mycket roligt för tävlingen att nästa pokal sattes<br />
upp av ett barnbarn till grundaren av tävlingen.<br />
Det skulle också för alltid tysta dem som<br />
tidigare sagt att Köpenhamns GK aldrig skulle<br />
vinna en pokal på egen hand. Till tävlingen,<br />
116
Klubbmatcherna<br />
som 1997 spelades i Helsingfors, kom Köpenhamns<br />
GK med ett mycket starkt lag, väl förberett<br />
och med målsättningen att vinna Drottning<br />
Sonjas Pokal. Tävlingen blev mycket jämn<br />
och spännande och Köpenhamns GK:s starka<br />
lag lyckades vinna matchen och tog därmed<br />
hem Drottning Sonjas Pokal för alltid.<br />
De övriga nordiska golfklubbarna förväntade<br />
sig nog att drottning Margrethe av Danmark<br />
skulle sätta upp nästa pokal. Detta med tanke<br />
på att det skulle ha blivit en mycket speciell<br />
pokal, uppsatt av ett barnbarn till kung Gustav<br />
Adolf av Sverige som startade det hela 1938.<br />
Kronprins Frederiks Jubileumspokal<br />
Nu blev det inte så. Det danska kungahuset<br />
valde istället att sätta upp en ny pokal, Kronprins<br />
Frederiks Jubileumspokal, som det fortfarande<br />
spelas om.<br />
Det var också lyckat att Köpenhamns GK fick<br />
sätta upp den nya pokalen år 1998. För att hedra<br />
Skandinaviens äldsta golfklubb, Köpenhamns<br />
GK som firade <strong>100</strong>-årsjubileum, spelades tävlingen<br />
detta år i Köpenhamn. Samtidigt firades<br />
tävlingens 60-årsjubileum samtidigt som<br />
tävlingen spelades för 50:e gången.<br />
År 1999 spelades tävlingen i Oslo för att<br />
fira Oslo GK:s 75-årsjubileum. Oslo GK vann<br />
tävlingen på hemmabanan.<br />
År 2002 spelades tävlingen i Helsingfors för<br />
att hedra Helsingfors GK på dess 70-årsjubileum.<br />
År 2004 kommer tävlingen att spelas i<br />
Stockholm för att fira <strong>SGK</strong>:s <strong>100</strong>-årsjubileum.<br />
Under de sista åren har den 25-åriga spelordningen<br />
ändrats. Från 2006 kommer tävlingen<br />
att återgå till normal ordning, vilket innebär att<br />
den det året spelas i Helsingfors, 2007 i Stockholm,<br />
2008 i Oslo och 2009 i Köpenhamn.<br />
Eftersom denna kungliga, gamla, fina och<br />
traditionstyngda tävling alltjämt är en mycket<br />
uppskattad tävling på våra klubbar, bl a med<br />
tanke på alla de fina golfspelare som representerat<br />
klubbarna genom åren, är det viktigt att<br />
vi tillsammans för traditionen framåt och att<br />
klubbarnas styrelser känner detta ansvar.<br />
Ett stort tack ska här riktas till Kenneth G.<br />
Chapman från Helsingfors GK som varit<br />
behjälplig vid framtagandet av historiken<br />
bakom huvudstadsmatchen. <br />
1957 spelades det om H M Konung Gustav VI Adolfs Vandringspris på Kevinge och Stockholm tog sin andra<br />
inteckning. Här det svenska laget: fr v: G. Jacobson, A. Nilson, Rune Karlfeldt, Fritz Dahlborn.<br />
117
Sett från ovan<br />
– en bildkavalkad<br />
Yasuro Harasaki har inte ett dugg med denna bildkavalkad<br />
att göra, han tycks dock ha en god överblick<br />
från balkongen på klubbhuset.<br />
Denna bildkavalkad gör inte anspråk på att<br />
vara heltäckande eller välbalanserad. Den<br />
får ses som en samling ögonblicksbilder som<br />
redaktionen ansett vara värda att bevara för<br />
eftervärlden. Saknas någon viktig person så<br />
är det naturligtvis inte avsiktligt.<br />
Tre spelare från olika tider och åldrar visar det viktigaste i golfspelet – puttningen. Charlie Eriksson tränar<br />
inomhus efter en bättre middag i samband med krögargolfen (2003), Markus Sparflo sätter en putt<br />
på nian (1999) och CJ Karlsson, här 90 år gammal , visar god teknik (1974).<br />
118
Bildkavalkad<br />
Sigvard Bernadotte diskuterar svingteknik med Axel<br />
Fahleson, ordförande i klubben. Året är 1971.<br />
Rolf Björling, mest känd för sin vackra tenorstämma,<br />
kopplade då och då av med en rond på Kevinge. Här<br />
tillsammans med Hilla Jilert 1972.<br />
Loffe Carlsson, trivselspridare, också på vår klubb då<br />
och då. Bilden från 1997.<br />
119
Bildkavalkad<br />
Tre profiler: Sven Widaeus, Jan Sjövall och Rolf Christensen, den senare revisor i klubben under många år.<br />
Sonny Bruce, en riktig hustomte<br />
Stig Lorichs spred mycket glädje<br />
omkring sig<br />
Hans Franzén har många<br />
pokaler i sitt prisskåp<br />
120
Bildkavalkad<br />
Erik Sand, en sann naturvän, planterade blommor,<br />
satte upp fågelholkar mm<br />
Herbert Olivecrona och Karl-Erik Mattsson<br />
Torgny Anderberg, filmskapare och entusiastisk<br />
golfare<br />
121
Bildkavalkad<br />
”Hatten på ”, säger Anna Oxenstierna till Sune Werkell (1993). Därunder samtalar Viktor Johansson<br />
– ännu inte världsmästare i long driving – med Daniel Fornstam (1997). Tindra Kappen visar Tage<br />
Svedestig korrekt fingersättning (2003).<br />
Jarmo Sandelin, vår förste Europatourspelare och Lars Rehn, mångårig styrelsemedlem, initiativtagare<br />
till Sjöslaget mm möts på golfbanan år 1999<br />
122
Bildkavalkad<br />
Joakim Haeggman på besök i samband med Chrysantemumbålen 1999. Vid samma tävling deltog också<br />
Adam Mednick. Lotta Sörenstam, syster till Annika, hjälpte till att samla in pengar vid cancergolfen<br />
Jarmo Sandelin och Mats Sundin, golf- respektive hockeyproffs, skålar av två helt olika anledningar,<br />
den ene för att ha fått Linda vigd vid sin sida, den andre för att ha gjort HIO på 16:e.<br />
123
Tävlingsspel<br />
Vårsäsongen startade alltid med en propagandatävling. Den har på senare tid bytt namn till Startskottet.<br />
Här är pristagarna från 2001 års upplaga. Bakre raden och radvis framåt, fr v: Björn Almér, Sten Köhler,<br />
Erik Tellås, Ingvar Gustafsson, Fredrik Larsson, Bernhard Johansson, Eric Telander, Kent Larsson, Barbro<br />
Köhler, Carl-Olof Davidsson.<br />
124
Tävlingsspel – en betraktelse<br />
Av Björn Anderstam, ordförande i tävlingskommittén<br />
Att jag började spela golf var mycket<br />
oväntat. Som tjugoåring i början på 70-<br />
talet tillbringade jag ett par somrar som<br />
traktorkörande bonddräng på ägorna i<br />
anslutning till Drottningholms GK och<br />
kunde från förarhytten se ut över de första<br />
hålen. Jag påverkades av min arbetsgivares<br />
starkt nedsättande inställning<br />
till golfen som bl a gick ut över damernas<br />
löjeväckande klädsel (läs tofsar på<br />
strumporna).<br />
Golf ansågs ännu i vissa kretsar vara en överklassport,<br />
medelåldern var hög och det man utövade<br />
var snarare sällskapsnöje än idrott, kunde<br />
det tyckas. Ett par år senare i en laboratoriesal<br />
på universitetet erbjöds jag att besöka en driving<br />
range. Tiden från detta tillfälle då jag för<br />
första gången slog (nåja...) en järnsjua tills jag<br />
spelade (nåja igen...) med egna Dunlop klubbor<br />
var kort för jag fäste mig direkt vid sporten.<br />
Att jag inte tyckte det såg så svårt ut fick jag<br />
snart äta upp. Det skall inte gå för lätt att lära sig<br />
spela golf. Och man kan inte förutbestämma<br />
vem som skall bli bra i golf skrev professorn i<br />
nationalekonomi vid Handelshögskolan Sven<br />
Brisman redan 1929 i 25-årsskriften; ”stora<br />
starka kärnkarlar kan få ge sig för små kobenta<br />
räkor”. Med den insikten känns det ibland tillfredsställande<br />
att framstående idrottsmän inte<br />
alltid har en omedelbar framgång i vår sport.<br />
Få Single Figures<br />
De första enkla klubbtävlingarna hölls 1908 på<br />
Fältrittklubben och segraren inbringade en<br />
silverbägare, en övermaga prisnivå kan tyckas.<br />
När man för att spara pengar vid klubbtävlingar<br />
tiotalet år senare ville byta ut dessa mot medaljer<br />
i silver och brons vann detta ”föga anklang”<br />
hos de tävlande. Då banan på 1910-talet låg i<br />
Råsunda var officiellt spelhandicap 60, det som<br />
idag är 36. Trots vetskapen om sämre kvalitet på<br />
dåtidens klubbor och bollar (stålskaftade klubbor<br />
och moderna bollar kom först i slutet på<br />
20-talet) överraskar banans mycket korta hål.<br />
Banan hade par 4-hål på 120 m, par 5-hål på<br />
170 m och banans längsta hål på 290 m var ett<br />
par 6-hål. Antalet banor i Sverige var få och <strong>SGK</strong><br />
fick länge ensamt ståta med den enda banan<br />
i distriktet. För så var det fram till åren efter<br />
1930 då Saltsjöbaden, Djursholm och Lidingö<br />
kom till och då distriktsmästerskap var liktydigt<br />
med klubbmästerskap. År 1927 skapade <strong>SGK</strong><br />
(på Lidingö) golfhistoria genom att som första<br />
klubb i landet bygga en 18-hålsbana. I Sverige<br />
fanns då bara totalt 60 hål att tillgå. Det första<br />
distriktsmästerskapet hölls 1910 och värdet av<br />
priset till vinnaren fick ej överstiga 20 kr, vilket<br />
var lika mycket som årsavgiften (700 kronor i<br />
dagens penningvärde).<br />
125
Tävlingsspel<br />
Lågt deltagande i början<br />
Deltagarantalet vid tävling var ofta skralt ända<br />
fram mot slutet av 1910-talet och vid ett tillfälle<br />
berättas om en spelare som slutade på en<br />
hedrande (?) fjärdeplats i distriktet efter en<br />
WO och en förlust, alltså utan att ha vunnit en<br />
enda match. Distriktsmästerskapen var också<br />
den enda tävling som lottades. Matcherna mot<br />
Hovås (Göteborgs GK) började 1923 men blev<br />
ibland en pinsam erinran om att <strong>SGK</strong> ännu<br />
saknade förstklassiga spelare. Ted Roberts<br />
enträgna arbete som professionell gav emellertid<br />
frukt och i slutet av 1920-talet kunde vi<br />
börja mäta oss med Falsterbos och Göteborgs<br />
elitspelare. Vid den sista månadstävlingen i<br />
Sticklinge år 1928 var tävlingsdeltagandet hela<br />
56 personer. Av klubbens 115 medlemmar med<br />
officiellt handicap 1929 var sex spelare single<br />
figure (singelhandicapare). Sex år senare på<br />
Kevinge var denna siffra åtta.<br />
När tävlingen är slut bjuder seden att ett litet segertal hålls. I den årliga matchen (2001) mellan juniorer<br />
mot seniorer vinner de unga och Andreas Wahlberg får hålla segertalet. Hans Franzén (t h) vinner<br />
Henry Lindbergs Minnespris (2000) och får hålla den vackra brickan innan den återförs till prisskåpet.<br />
126
Tävlingsspel<br />
Hur intresserade är våra medlemmar av att<br />
tävla? Frågan är berättigad eftersom flertalet<br />
medlemmar i alla tider föredragit sällskapsspel.<br />
Hur som helst handlar detta kapitel om tävling<br />
och i det följande tänker jag mig en golfspelares<br />
utveckling, inte helt olik min egen, från<br />
att varken tävla eller slita på klubbhuset till att<br />
aktivt tävla. Tidigare, då seklet var ungt, fanns<br />
ytterligare en kategori medlemmar knappast<br />
värda epitetet golfare. Det berättas att av klubbens<br />
75 medlemmar år 1910 tog högst en tredjedel<br />
någonsin en golfklubba i sin hand. Och<br />
tro inte att de övriga 50 medlemmarna, som<br />
sågs vara diplomater och societet, satt i klubbhuset<br />
och drack punsch – det fanns nämligen<br />
inget klubbhus att tillgå på Fältrittklubben.<br />
Bakluckegolfarna<br />
Man måste inte tävla mot obekanta personer<br />
– för oss vanliga är golf i första hand en lek,<br />
en naturupplevelse och avkoppling med nära<br />
och kära, och poängbogey befrämjar denna<br />
lek. Och vad gör det om regelboken förblir<br />
otummad på nattduksbordet och man tullar<br />
lite på reglerna? Likväl är systemet sådant att<br />
alla medlemmar ska ha handicap, som ju sätts<br />
under ordnade former, d v s tävling. Men för att<br />
tävla efter golfens regler behövs utbildning –<br />
det är otvivelaktigt – och den fås enklast genom<br />
tävling, ett moment 22 scenario kan tyckas.<br />
Genom att själv lära sig bemästra de vanligaste<br />
reglerna och inte hela tiden vara beroende av<br />
andras, inte alltid med sanningen överensstämmande,<br />
påståenden ger man det egna spelet<br />
ett större innehåll. Förslagsvis kan poängbogey<br />
ibland brytas av med matchspel, som var den<br />
dominerande spelformen fram till mitten av<br />
seklet. Någon har sagt att detta är som att byta<br />
monotoni mot friska satsningar. Under 90-talet<br />
infördes slaggolfen som tävlingsform i ett försök<br />
att stävja poängbogey-hysterin.<br />
Jag kom till <strong>SGK</strong> för drygt 20 år sedan från<br />
en tillvaro som non-resident och började som<br />
bakluckegolfare på den lilla parkeringsplatsen<br />
där förbundets ståtliga hus nu står. Det hade<br />
inte tagit lång tid att bli medlem, högst ett par<br />
år – annat är det nu. <strong>Golfklubb</strong>orna och skorna<br />
låg i bilen och på några sekunder var förvandlingen<br />
till sällskapsspelare gjord. Någon<br />
av oss hade ringt Jane Erikson i receptionen, så<br />
onödig tid ödslades inte med ett besök i klubbhuset.<br />
Vi kände oss nämligen aldrig riktigt<br />
hemma i omklädningsrummen, än mindre i<br />
salongerna en trappa upp i klubbhuset och det<br />
tog sin tid att ändra på det. Vi sökte heller inte<br />
klubbkontakt – vi hade ju varandra. Så kan det<br />
vara att komma in i klubben som vuxen med<br />
ett färdigt kontaktnät. Inspirerade av Sveriges<br />
stortävling på 1970-talet, Scandinavian Enterprise<br />
Open (SEO), skapade vi vår egen tävling,<br />
Kicki Larsson håller segertalet efter segern i<br />
Invernesspokalen 2000<br />
127
Tävlingsspel<br />
Scandal Surprise Open (SSO), och golfsäsongen<br />
delades in i perioderna pre- och post-SSO.<br />
Tävlingen lever i högsta grad alltjämt, men har<br />
aldrig spelats på vår hemmabana trots att 26<br />
år har förflutit sedan starten. Tilläggas kan att<br />
SSO-gubbarna idag är ideellt aktiva i flera av<br />
<strong>SGK</strong>:s kommittéer.<br />
För sällskapsspelaren<br />
är skickligheten<br />
inte lika viktig som<br />
trevnaden och strävan<br />
att hitta sin nivå i<br />
spelet. Man kan glädjas<br />
åt de hål som spelades<br />
bra, åt att man<br />
för ovanlighetens<br />
skull inte slog bort<br />
en enda boll på rundan<br />
eller åt ett perfekt<br />
slag som gav fyra<br />
poäng på hålet. Då<br />
blir heller inte frustrationen<br />
lika stor när<br />
man misslyckas. Golf<br />
blottar folks karaktär<br />
och är uppfostrande.<br />
Innan vi lärde oss<br />
självbehärskning (läs<br />
blev äldre) kunde det<br />
hända att samtliga i<br />
bollen tvingades ut i långgräset vid sidan av tee<br />
för att leta efter en bortslängd klubba. Vrede<br />
kan driva klubbor mycket långt!<br />
De flesta gläds åt och har ingenting att invända<br />
mot att andra tävlar men alla vill spela golf på<br />
helgen. Från de icke tävlingsinriktade medlemmarnas<br />
skara, som ju självklart har samma rätt<br />
till banan som de tävlingsaktiva, framförs ofta<br />
kritik att tävlingarna förhindrar dem att nyttja<br />
banan. Men är denna kritik berättigad? Under<br />
maj – september 2003 räknar jag till 44 lör- och<br />
söndagar. Tretton av dessa var helt tävlingsfria<br />
och under ytterligare elva förekom startförbud<br />
under högst tre timmar. Detta besannar vad<br />
alla redan visste, nämligen att det är ganska lätt<br />
att komma ut på vår bana. Tillgänglighet och<br />
trängsel är relativa begrepp och kära samtalsämnen<br />
som omnämndes<br />
första gången 1905.<br />
Man måste alltså inte<br />
tävla för att ha tillgång<br />
till banan på helgerna.<br />
Å andra sidan vore<br />
det roligt att få lägga<br />
ytterligare några nya<br />
bekantskaper till listan<br />
över tävlingsintresserade<br />
medlemmar.<br />
Herr Proppén,<br />
Stressén och<br />
Rytmén<br />
Ett närbesläktat, aldrig<br />
sinande samtalsämne<br />
och irritationsmoment,<br />
är spelrytmen<br />
på banan. Under<br />
en period för något<br />
år sedan hade scorekorten<br />
vid tävling behängts med en tidtabell<br />
där varje boll, likt ett tåg i linjetrafik, på minuten<br />
när kunde se att dom höll tidtabellen. Många<br />
kommer säkert också ihåg hur TK:s kampanj<br />
under 1960-talet för bättre rytm gestaltade<br />
genom de tecknade figurerna ”herr Proppén”,<br />
som med långsamt spel proppar igen banan;<br />
”herr Stressén”, som är irriterad på allt och<br />
alla; och ”herr Rytmén”, som anpassar sitt speltempo<br />
efter omständigheterna – idealkillen för<br />
dagens Club Captain’s.<br />
Tack för god match! I golf ser man sällan några sura miner efter<br />
en match. Här Dan Rydberg (t v) som vann en jämn och spännande<br />
final över Christer Jansson i Karl Bergstens vpr 2002.<br />
128
Tävlingsspel<br />
Onsdagstävling<br />
Det ligger mycket prestige i att spela med sina<br />
kompisar. I yngre år kom vi ofta stressade till<br />
första tee från arbete eller skola där det fanns<br />
liten förståelse för vårt nyvunna fritidsintresse.<br />
På utstakad tid hördes någon mumla 10-10-20,<br />
vilket var vad det kostade att förlora första nio,<br />
andra nio och totalt, och utan minsta antydan<br />
till provsving hade ”the master eye” (d v s vänster<br />
öga) fixerat en boll av märket GAPO, som<br />
med ett ”smack” drevs i riktning mot ettans<br />
backe. Ofta kombinerades dessa våra inbördes<br />
kamper med Onsdagstävlingarna. Jag jobbade<br />
på ett laboratorium i Lilla Frescati vid den tiden<br />
och det var aldrig tal om att berätta allt om sina<br />
fritidsaktiviteter för sina handledare. Utom<br />
vid ett tillfälle då jag med överdriven artighet<br />
anhöll om en ledig eftermiddag. Något sådant<br />
hade aldrig yppats av en doktorand vid denna<br />
institution tidigare, varpå det beviljades som en<br />
engångsföreteelse.<br />
Onsdagstävlingar på 1980-talet var för oss, vill<br />
jag hävda, början till att våga ta steget mot ett<br />
större golfumgänge. Dessa tävlingar är enkla<br />
och anspråkslösa – man gör sin runda med en<br />
kompis som medtävlare eller markör när som<br />
helst under dagen. Många är dom med mig som<br />
hemma har ett graverat whiskyglas till minne av<br />
en lyckad onsdagsrond. När detta skrivs finns<br />
inte längre något intresse för onsdagstävlingar<br />
Tävlingar finns för både unga och gamla. För herrar över 60 år finns Henry Lindbergs Minne. Fr v Lasse<br />
Melto, C-Christeriernin, Christer Nylund, Thorsten Magnusson (stolt vinnare 2001), Sven-Åke Käck, Hans<br />
Lindqvist och Sten Höglund.<br />
129
Tävlingsspel<br />
Två Generationer är en av våra mest populära tävlingar. Här är de flesta pristagarna från 2002: vinnarna<br />
Ralph och Samuel Nisell överst. Sedan följer (från höger till vänster), Sune och Anna Werkell, Claes och<br />
Jacob Werkell, Björn och Mark Anderstam, Mikaela och Gunilla Edfeldt, Björn Landén (+Jesper), Cecilia<br />
och Johanna Tillström, Robert och Sebastian Brinkenfeldt samt Britt Engström (+Cecilia).<br />
130
Tävlingsspel<br />
eller det vi idag kallar veckotävling. En sådan<br />
verksamhet verkar blomstra under en tid för<br />
att sedan försvinna under decennier. På Råsundabanan<br />
hade man 9-hålstävlingar varje onsdag<br />
1916. Några år senare, 1925, hade dessa<br />
tävlingar överlevt sig själva då knappast någon<br />
brydde sig om att deltaga. Månadstävlingarna<br />
med hamrade silvertallrikar som pris blev då<br />
istället populära under en tid.<br />
Det har sagts att klubbhuset är ojämförligt<br />
viktigare i golf än i någon annan sport och<br />
att det påverkar medlemmarnas intresse för<br />
tävlingsspel. Men klubblivet tar tid att utveckla.<br />
I Råsunda fick medlemmarna för första gången<br />
ett klubbhus värt namnet och i mitten på 1920-<br />
talet började man anordna allmänna klubbmiddagar.<br />
Däremot hade man ännu inte börjat<br />
lotta vid tävling så den vägen skapades inga nya<br />
bekantskaper. Man kan ur golfdataprogrammet<br />
GK96 bland dagens alla medlemmar, de<br />
äldsta med medlemskap från 1940-talet, utläsa<br />
att hälften var 25 år och äldre när de antogs till<br />
föreningen och saknade kanske vid inträdet<br />
kontakter att omedelbart komma igång med<br />
ett aktivt klubbliv. Medlemskommittén anordnar<br />
i maj varje år tävlingen Startskottet (tidigare<br />
Vårpropagandan och Höstpropagandan) för<br />
att slussa in nya medlemmar, aktivera passiva<br />
Det tävlas i sol…<br />
…och i regn<br />
131
medlemmar och öka klubbsamvaron. Propagandatävlingarna<br />
började redan på 1930-talet.<br />
Tävlingsspel<br />
Bilderna visar de flitigaste tävlingsspelarna mellan 1996 och 2003<br />
Damerna och tävlandet<br />
Att klubbens seniora damer (22+) så lite deltar<br />
i klubbens tävlingsverksamhet är en paradox.<br />
På klubben finns nämligen sedan många år en<br />
damkommitté som, förutom golf förstås, välkomnar<br />
damer till olika aktiviteter, som klubbaftnar,<br />
spel på ”hemlig golfbana” med mera.<br />
Män behöver däremot uppnå femtiofem år<br />
för att ha tillgång till ett liknande nätverk, den<br />
mycket aktiva H55 Oldboys-verksamheten. Det<br />
är också i denna grupp man finner de mest<br />
tävlingsintresserade medlemmarna. Ur dataprogrammet<br />
GK96 kan man ta fram information<br />
om antalet tävlingar som medlemmarna<br />
spelat under den senaste åttaårsperioden. I<br />
klar dominans är H55 Oldboys, som belägger<br />
de första arton (!) platserna på listan. I denna<br />
dokumentation visas också svart på vitt att tävling<br />
inte bara förekommer inom en liten klick<br />
för inbördes beundran. Drygt en tredjedel av<br />
våra medlemmar ställer nämligen upp i minst<br />
en tävling varje år. Av de 50 mest tävlingsaktiva<br />
medlemmarna under åren 1996 till 2003 var<br />
däremot bara sju damer. Kom igen tjejer! Av de<br />
<strong>100</strong> mest flitiga spelarna, som var och en tävlade<br />
minst 6 gånger per år, finner man 20 damer<br />
och 80 herrar. Att könsfördelningen i <strong>SGK</strong> är<br />
70 % herrar och 30 % damer kan förklara en<br />
stor del av snedfördelningen vid tävlandet. Att<br />
manligt kön anges som ”true” och kvinnligt<br />
som ”false” i GK96 är inget jag närmare fördjupar<br />
mig i.<br />
Att få nya medlemmar att intressera sig för<br />
att tävla är en grannlaga uppgift. Varje tävlingskommitté<br />
söker nya lösningar och prövar nya<br />
grepp men frågar sig alltid om fler skulle kunna<br />
intressera sig om programmen såg annorlunda<br />
ut. Det är för den presumtiva onsdagsgolfaren<br />
som tävlingskommittén har chansen att göra<br />
Den meste manlige seniorgolfaren<br />
och golfaren alla<br />
kategorier, Peter Korn<br />
De mesta damgolfarna,<br />
Britt Mattsson och<br />
Maud Lindström (se<br />
bild till höger)<br />
Den meste H45-golfaren,<br />
Yasuro Harasaki<br />
Den meste H35-golfaren,<br />
Carl Johansson<br />
132
sig till lite extra när programmet planeras på<br />
vårvintern. Viktigt att påpeka är emellertid att<br />
tävlingskommittén i sina ambitioner att göra<br />
ett omtyckt tävlingsprogram inte överskrider<br />
en nivå som kommande tävlingskommittéer<br />
mäktar med.<br />
Tävlingsspel<br />
Bilderna visar de flitigaste tävlingsspelarna mellan 1996 och 2003<br />
Mesta tävlarna<br />
De verkligt intresserade spelar allt; helgtävlingar,<br />
matchstegar eller partävlingar. Lock och<br />
pock från arrangörernas sida är överflödigt.<br />
Golf är att tävla och när det blir helg skall det<br />
tävlas, vad annars. När man inte tävlar förbereder<br />
man sig genom att träna för tävling. En<br />
förklaring till detta stora intresse är förmodligen<br />
att man genom tävlande flyttar fram<br />
målen i spelet och blir en bättre golfare. Men<br />
varför vara så analyserande, om orsaken helt<br />
enkelt bottnar i nöjet att få tävla? I gruppen<br />
sporrar man varandra att tävla och ringer den<br />
vars namn saknas på anmälningslistan. På speldagen<br />
betalar man sin anmälningsavgift och,<br />
som om det inte räckte, dessutom ”sidebets”<br />
om lunchen.<br />
Även om tävlingen i princip sker mot andra<br />
spelare är det banan som är den verkliga motståndaren.<br />
Detta skiljer golf från nästan alla<br />
andra sporter jag kan tänka mig och somliga<br />
tävlingsintresserade från sällskapsspelaren. I<br />
sin strävan att bemästra banan bokför nämligen<br />
vissa sina ronder i sin hemdator och har på<br />
så sätt fullständig statistik över sina förehavanden<br />
på varje hål. När man närmar sig ett nytt<br />
hål på banan i sällskap med en sådan spelare är<br />
det inte ovanligt att efter amerikanskt mönster<br />
få höra: ”de senaste sju ronderna har jag inte<br />
lyckats göra par på det här hålet en enda gång”,<br />
eller ”på 16:e korthålet är mitt genomsnittsresultat<br />
3,48”.<br />
Att tävla är trots allt billigt. Anmälningsavgiften<br />
för en 18-hålare är idag 80 kronor och den<br />
kunde vara dyrare förr. Engelska Vandringspo-<br />
Mest golfande junior<br />
(upp till 21 år), Jesper<br />
Landén<br />
Mest golfande par, Maud<br />
och Sune Lindström<br />
Mest golfande far och son,<br />
Björn och Jesper Landén<br />
(se bild till vänster)<br />
Mest golfande mor och<br />
son, Eina och Andreas<br />
Wahlberg<br />
133
Tävlingsspel<br />
kalen 1927 kostade 10 kronor att spela, vilket<br />
motsvarar 238 kronor i dagens penningvärde. I<br />
medlemsmatrikeln från den tiden fann jag i en<br />
annons att ett enkelrum inklusive middag på<br />
Grand Hotel i Stockholm kostade lika mycket.<br />
Jämförelsen är passande då ju firandet av våra<br />
<strong>100</strong> år som förening kommer att äga rum där,<br />
men till helt andra priser.<br />
Handicapkommitté<br />
<strong>SGK</strong> har haft en handicapkommitté i 90 år. Dess<br />
syfte är att ge medlemmarna rättvisande handicap,<br />
en näst intill omöjlig uppgift för spelare i<br />
utveckling eller regression. Förr accepterades<br />
banan som den var och spelarna tog för givet<br />
att tur och otur jämnade ut sig i längden. Den<br />
moderna golfaren har emellertid ett nära nog<br />
absolut krav på millimeterrättvisa. Metoderna<br />
att beräkna handicap förfinas regelbundet men<br />
hur mycket detta än görs gynnas spelare under<br />
snabb utveckling, medan spelare som försämrar<br />
sin spelstandard missgynnas. Ett exempel på<br />
detta från 1920-talet utgör t ex Tom Lindberg.<br />
Han förbättrade sin spelstandard alltför snabbt<br />
och vann många tävlingar, till handicap-kommitténs<br />
stora förtrytelse. Samtidigt hörs sällan<br />
någon särskilt ömma för de spelare som sällan<br />
spelar på den nivå handicapet utvisar. Slopesystemet<br />
är ett påfund från 1990-talet som<br />
differentierar mellan olika klasser av spelare<br />
och som ersatte SSS (Standard Scratch Score)<br />
och TSS (temporary scratch score), ett system<br />
som särskilt vissa låg-handicapare lovordar och<br />
gärna behållit.<br />
Golf är väldigt demokratiskt. Somliga ställer<br />
alltid upp trots dåliga odds att vinna för egen<br />
Sjöslaget instiftades 1976 av försäkringsbolaget Hansa-Sjöö med primus motor Lars Rehn. Sjöslaget är<br />
en av våra festligaste tävlingar där de tre bästa från varje klass går vidare till en gemensam final där den<br />
eller de med sämst poängresultat på hålet får lämna fältet. Här från 2002 års tävling, fr v: Kjell Clegarp,<br />
134
Tävlingsspel<br />
del. Hur skall man annars förklara att spelare<br />
med lågt handicap låter sig bli bortspelade ur<br />
turneringar av betydligt sämre spelare? Som<br />
rättmätig kompensation och för att uppmuntra<br />
goda spelare att ställa upp i handicaptävlingar<br />
rekommenderas att scratchpris ges till<br />
bästa spelaren, helt i linje med förbundets<br />
rekommendationer.<br />
På 1910-talet hade man utomlands börjat<br />
bedöma damernas spelskicklighet genom årliga<br />
så kallade ”sex test match” mot herrarna<br />
och ett slag på vartannat hål till damernas fördel<br />
ansågs mest rättvist. Klassindelning började<br />
1917, då med den första och den andra klassens<br />
spelare och så sent som 1929 låg skiljelinjen<br />
mellan dessa två klasser vid handicap 25. Idag<br />
delas spelare in i tre klasser, A, B och C, som för<br />
vår klubb ser ut som i tabellen. För damernas<br />
del har andelen spelare i klass A stadigt ökat.<br />
År 1920 ansåg man att klubbens golfspelerskor<br />
tedde sig som ”tämligen tama husdjur vid sidan<br />
av de blodtörstiga och människoätande tigrinnor<br />
som härjade på Englands, Amerikas och<br />
Frankrikes golfbanor”. Så sent som 1959 fanns<br />
bara 19 damer i riket med single handicap.<br />
Under flera år nu har det varit svenskornas tur<br />
att vara bäst i Europa.<br />
Medlemmarnas handicap 2003<br />
Klass- Handicap- Antal Uppdelat på<br />
indelning gräns* totalt herrar damer<br />
A1 ≤ 4,4 70 61 9<br />
A2 ≤ 9,4 225 207 18<br />
B 9,5-19,4 342 291 51<br />
C 19,5-36,0 396 169 227<br />
* Handicapgränserna gäller i herrtävlingar och då<br />
herrar och damer spelar tillsammans. I damtävlingar<br />
varierar handicapgränserna.<br />
Våra klassiker<br />
Vår gemensamma tävlingshistoria finns bevarad<br />
i våra vandringspriser. Golfförbundet rekommenderar<br />
klubbarna att inte göra vandringspristävlingar<br />
ständigt vandrande. Tanken är god då<br />
man med detta förfarande gör tävlingsprogrammet<br />
statiskt. Jag kan emellertid med glädje och<br />
tacksamhet konstatera att <strong>SGK</strong>:s tävlingskommittéer,<br />
genom att under gångna sekel inte fullt<br />
ut lyda dessa råd, insett värdet av att några av<br />
klubbens ursprungliga profiler bildar stomme<br />
i tävlingsprogrammet år efter år.<br />
1923 Engelska Vandringspokalen: Denna silverskål<br />
härstammar från 1922 då en brittisk flotteskader<br />
som besökte Stockholm erbjöds att ta ut<br />
ett 16-mannalag som skulle möta <strong>SGK</strong> i en<br />
lagmatch på Råsunda. Golfen var långt mer<br />
utbredd i England på den tiden och engelsmännen<br />
kunde utan förberedelser ställa upp<br />
ett vinnande lag mot ”vårt elitlag” på vår hemmabana.<br />
Vandringspokalen skänktes av engelsmännen<br />
som tack för inbjudan. Tävlingen har<br />
vunnits tre gånger var av Elis Werkell (1944, -45<br />
och -46) och Lennart Roos (1959, -65 och -67).<br />
Ulf Redestad vann den med 23 års mellanrum,<br />
1971 och 1994.<br />
135
Ett typiskt tävlingsår<br />
Ett typiskt tävlingsår 1928 på Sticklinge kunde<br />
programmet se ut så här: Engelska Vandringspokalen<br />
spelades för sjätte året. Generalkonsul<br />
Bergsten hade två vandringspriser och Holmerska<br />
pokalen hade ännu inte vunnits för<br />
gott. Vid samtliga dessa tävlingar var tävlingsformen<br />
match. Programmet dominerades i<br />
övrigt av månadstävlingar som varvades mellan<br />
spelformerna bogey-, slag- och flaggtävling.<br />
Tävlingsspel<br />
1929 Karl Bergstens Vandringspris. Generalkonsul<br />
Bergsten var vice ordförande åren 1925 – 1927<br />
på Sticklingetiden (Lidingö), och ordförande<br />
1938. Vandringspriset skänktes till klubben på<br />
Bergstens 60-årsdag av hans vänner.<br />
1929 Ida Sagers Minne. Förste hovstallmästare<br />
Edward Sager (make till Ida) var troligen den<br />
förste i vårt land att ägna sig åt ”the noble and<br />
ancient game”, vilket skedde på Ryfors egendom<br />
i Västergötland i slutet av 1800-talet. Han<br />
var en av idémakarna bakom bildandet av <strong>SGK</strong><br />
och har inofficiellt nominerats ”the Grandfather<br />
of Swedish Golf”. Sager var ordförande<br />
och styrelseledamot under klubbens första<br />
kvartssekel och höll klubben vid liv under 10-<br />
talet tillsammans med baron C.G. von Platen<br />
och Karl Bergsten, då inkomsterna var små och<br />
intresset för golfspel ringa. Ida Sagers vandringspris<br />
skänktes av Edward efter Idas bortgång.<br />
Tävlingen spelades för första gången<br />
då klubben firade 25-årsjubileum på Lidingö.<br />
Meste vinnaren är Per Lidström med 5 inteckningar;<br />
1980, -81, -91, -93 och -95.<br />
1933 Chrysantemumbålen. Öppen elittävling. Priset<br />
skänktes av den japanske ministern Vicomte<br />
Mushakoji. Tävlingen var från början en utslagstävling<br />
(d v s match) men ändrades under 1960-<br />
talet till en 72-håls slagtävling.<br />
136
Tävlingsspel<br />
1935 Mrs George Pierce-Butlers Cup. Poängbogey<br />
tävling 18 hål C-klass för herrar och damer.<br />
1934 Mårten Gåskannan. Tävling för herrar 50+<br />
med efterföljande gåsamiddag där den yngsta<br />
deltagaren skall hålla tal och tacka för maten.<br />
Gåsakannan skänktes av Raoul le Mat, samma<br />
person som introducerade ishockeyn i Sverige.<br />
Till traditionen hör att det bjuds på buljong<br />
efter 9 hål<br />
1935 Sigurd Hallagers Vandringspris. Hallager var<br />
en mycket aktiv medlem med amerikanskt<br />
ursprung och skänkte priset till klubben.<br />
Tävlingen har under de 69 gånger den spelats<br />
aldrig vunnits mer än en gång av samma<br />
spelare.<br />
1935 Kevingekannan. Bogeytävling för herrar som<br />
under säsongen placerat sig i vandringspristävlingar.<br />
Priset skänktes av kapten Thorsten<br />
Ax:son Johnson med fru, vilka sålde Kevinge<br />
Gård till <strong>SGK</strong> 1930. Meste vinnare genom åren<br />
är Yasuro Harasaki som vunnit tävlingen fem<br />
gånger: 1984, 1993, 1995, 2000 och 2003.<br />
137
Tävlingsspel<br />
1935 Invernesspokalen.<br />
(AB Inverness<br />
Brunns Vandringspris<br />
för damer). Bogeytävling<br />
för damer som<br />
under säsongen placerat<br />
sig i vandringspristävlingar.<br />
Priset skänktes<br />
av kapten Thorsten<br />
Ax:son Johnson med<br />
fru 1935. (Detta pris<br />
vanns för alltid av Britt<br />
Mattsson 1971, varpå<br />
ett nytt pris sattes upp<br />
av klubben.)<br />
rekommenderade Ted Roberts, som anställdes<br />
från 1914. På sin 60-årsdag fick Lindberg av<br />
medlemmar en silverbricka, som efter hans<br />
död sattes upp som pris i en inbjudningstävling<br />
för herrar 60+.<br />
Ett aktivt år<br />
Augusti 1935 återkommer ofta i berättelserna<br />
som en mycket aktiv tävlingsperiod med elittävlingar<br />
under sju på varandra följande dagar.<br />
Efter landskamp mot Tyskland följde i tur och<br />
ordning: svenska mästerskapen för damer, lagmatch<br />
mot British Army Golfing Society samt<br />
svenska mästerskapen för herrar. Samma år<br />
spelades den första matchen mot Helsingfors<br />
<strong>Golfklubb</strong> på Kevinge.<br />
1945 Henry Lindbergs Minne: Amiral Lindberg hade<br />
klubbens uppdrag att skaffa en “professionist”<br />
för att höja medlemmarnas spelskicklighet och<br />
1955 Karin och Ragnar Sachs vandringspris. Priset<br />
sattes upp 1954 i samband med klubbens 50-<br />
årsjubileum som pris i en eclectictävling men<br />
har sedan många år varit en slagtävling över 36<br />
hål vid midsommartid. Direktör Ragnar Sachs<br />
var ordförande åren 1962 till 1970.<br />
1961 Konfektkorgen: (Elsa Ramstedts Vandringspris)<br />
Poängbogey 18 hål med handicap för<br />
damer 60+. Inbjudningstävling för damer tillhörande<br />
<strong>Stockholms</strong> Golfdistrikt. Priset, en silverskål<br />
med sked, sattes upp av Elsa Ramstedt<br />
och vanns tre gånger av Britt Mattsson, som<br />
återuppsatte priset 1998.<br />
1980 Ted Roberts Minne: Ted kom som 20-åring till<br />
klubben 1914 som “professionist” från Hoylake,<br />
Royal Liverpool GC i England. Tack vare<br />
sitt goda humör och sin skicklighet blev han en<br />
mycket omtyckt person. Många var de medlemmar<br />
som bar Teds egentillverkade och signerade<br />
klubbor. Ted Roberts gav sin sista lektion<br />
1977 och året därpå gick han bort efter att ha<br />
varit verksam på klubben i 64 år.<br />
138
Tävlingsspel<br />
Att se framåt<br />
För att tävlandet ska vara meningsfullt behövs<br />
en god bana och goda spelare. Att vår bana i<br />
Kevinge är en bra produkt med god kvalitet<br />
behöver inte ytterligare poängteras, och under<br />
jubileumsåret 2004 spelas återigen svenska<br />
mästerskapet i match för herrar och damer.<br />
Men tiden har hunnit ifatt oss vad gäller att förlägga<br />
större internationella tävlingar här. Nu<br />
finns ett otal banor mer lämpade för dagens<br />
långtslående herrar och som har bättre<br />
möjligheter att ta hand om bilar<br />
och publik.<br />
Förr var många av våra<br />
bästa spelare sprungna ur<br />
andra idrotter än golf,<br />
som Rafael Sundblom,<br />
segling; Sune Malmström,<br />
tennis; Sune<br />
Almkvist, bandy; Olle<br />
Wänlund, cykel och<br />
Sven Tumba Johansson,<br />
ishockey. Då sa vi<br />
att golf krävde erfarenhet<br />
och därför tog lång<br />
tid att lära. På 1920-talet<br />
sades det om en av våra elitspelare,<br />
Hans Beck-Friis, att han<br />
instinktivt spelade med känslan och<br />
inte med förståndet, och han visste knappast<br />
hur innovativt detta var. Idag är specialiseringen<br />
stor redan i unga åldrar och utvecklingen går<br />
rasande fort. Med moderna träningsmetoder<br />
klarar juniorerna på några år det som många<br />
äldre aldrig lyckats uppnå. Vi brukar säga att<br />
juniorerna inte har förstånd nog att inse hur<br />
svårt golf är. Hoppas bara att deras golf- och<br />
tävlingsintresse består upp i senioråldern efter<br />
att föräldrarna slutat att skjutsa till banan.<br />
En relativt ny företeelse i tävlingssammanhang<br />
är distriktets seriespel för spelare i olika<br />
åldrar. <strong>SGK</strong> kan formera goda lag i många<br />
ålderskategorier, vilket indirekt framgår i tabellen<br />
över medlemmarnas handicap – det är hög<br />
klass på amatörgolfen. I serierna ingår fyra lag<br />
och varje lag har hemmabana vid ett tillfälle.<br />
Tävlingsformen är matchspel och intresset är<br />
stort bland spelarna vilket medfört att det blivit<br />
hård konkurrens om platserna.<br />
I <strong>SGK</strong>:s stadgar från 1915 skrevs ”medlem som<br />
tillhör annan registrerad golfklubb må äfven<br />
inbjudas att spela under täflingar”.<br />
Detta, att ha öppen tävlingsverksamhet,<br />
förekommer knappt<br />
i vårt distrikt längre. I<br />
många golfdistrikt fäster<br />
man dock mindre vikt<br />
vid klubbtillhörighet<br />
och tillåter gäster att<br />
delta i interna tävlingar.<br />
Detta borde<br />
återigen kunna praktiseras<br />
mer frekvent<br />
även i Stockholm,<br />
bara det görs ömsesidigt<br />
och samtidigt på<br />
klubbarna. Genom att<br />
fler klubbar på detta sätt<br />
delar på de tävlingssugna skulle<br />
antalet tävlingar kunna minskas,<br />
vilket skulle gagna de icke tävlingsintresserade<br />
genom större tillgänglighet till banan<br />
på helgerna.<br />
I tävlingskommitténs uppgifter ligger att följa<br />
upp tävlingsintresset, generellt och i enskilda<br />
tävlingar och att handla därefter. Ett nytt samarbete<br />
har initierats med Täby och Ullna, som<br />
vi hoppas blir fruktbart under många år. Att<br />
öka i synnerhet damernas intresse för att tävla<br />
är ett stående mål. Likaså att få fler medlemmar<br />
intresserade av tävlingsledning och regler. <br />
139
Els-Brita Skjöldebrand visar stolt upp sin prissamling på sin 90-årsdag<br />
140
Damverksamheten inom <strong>SGK</strong><br />
Av Lottie Neumüller, aktiv inom<br />
damverksamheten och ordförande<br />
i damkommittén 1984-85.<br />
Många färgstarka damer har på olika sätt<br />
präglat golfklubbens utveckling. Redan<br />
1934 utsågs den första damkommittén i<br />
<strong>SGK</strong>. Av stadgarna framgår att ”Damkommittén<br />
ska representera de kvinnliga<br />
klubbmedlemmarnas intressen, föreslå<br />
handicap för damerna, omhändertaga<br />
nya medlemmar, utse värdinnor vid klubbens<br />
fester och samkväm samt anordna<br />
särskilda tävlingar för damer.”<br />
Under årens gång har de olika damkommittéerna<br />
genom att följa stadgarna starkt bidragit<br />
till att skapa den mycket goda klubbanda som<br />
många äldre medlemmar vittnar om. Damkommitténs<br />
uppgifter har också omfattat att<br />
arrangera de mer socialt inriktade tävlingarna<br />
på klubben. Under slutet av 1990-talet gjordes<br />
en omorganisation av de olika kommittéerna<br />
på klubben och då förlades de sociala mixedtävlingarna<br />
till klubbkommittén, där de<br />
organisationsmässigt bör ligga.<br />
Varför behöver damerna en egen kommitté<br />
och varför kan inte damerna inordna sig i tävlingskommitténs<br />
eller klubbkommitténs verksamheter?<br />
Ett skäl är att många damer vill ha<br />
en mer uttalad social kontakt i samband med<br />
golfspelet och ett annat är att tävlingsmomentet<br />
ofta är av underordnad betydelse. Många<br />
damer är inte heller så intresserade av att<br />
under pågående spel diskutera svingar, spelteknik<br />
och utrustningsfrågor, som herrar tenderar<br />
Damsektionen 2004, övre raden fr v Majbritt Wijkström,<br />
Christina Nordström, Maud Lindström, Ann Pontell.<br />
Nedre raden: Birgitta Lindborg och Kicki Larsson.<br />
141
Damverksamheten<br />
att vara. För många damer har det säkert också<br />
varit en möjlighet att få spela golf utan att ha<br />
sin personliga instruktör – d v s mannen – med<br />
på banan. Att själv få välja klubba eller spelstrategi<br />
bör ha gjort golfen roligare. Idag är man<br />
också mycket medveten om att flickor/damer<br />
har andra sätt än män att närma sig golfen.<br />
Det har lett till att man från Svenska Golfförbundet<br />
satsar stora resurser på att få flickor att<br />
börja spela golf – men under andra förutsättningar<br />
än den träningsverksamhet som ägnas<br />
pojkar. ”Golf är en bra sport för flickor. Den<br />
premierar social kontakt, vilket värderas högt<br />
hos flickorna själva.” Trots detta bör nog en<br />
framtida organisation inte vara genusbaserad,<br />
utan mer inriktad på golfen som övergripande<br />
faktor och där herrars, damers, flickors och<br />
pojkars olika intressen tillgodoses under den<br />
aktuella kommitténs övergripande ansvar. I t<br />
ex en tävlingskommitté eller seniorkommitté<br />
bör det ingå damer som ser till att deras speciella<br />
önskemål förs fram.<br />
Målet är ökad trivsel<br />
Gökottan, Kavaljersgolfen, Ostjakten: det finns<br />
många exempel på mer socialt inriktade tävlingar<br />
som damkommittéerna har ansvarat för<br />
och där målet har varit att bibehålla den fina<br />
klubbkänsla som finns på Kevinge och där nya<br />
och gamla medlemmar har haft möjlighet att<br />
umgås och knyta kontakter före och efter golfen<br />
under mycket angenäma former.<br />
Ett roligt minne för många klubbmedlemmar<br />
är avslutningen på Gökottan i mitten av 90-<br />
talet, när damkommittén ledd av Sonja Söderberg<br />
och hennes ”kycklingdamer” (och herre,<br />
Sonny Bruce) iklädda kycklinggula kavaljer,<br />
hälsade in våren med ett fyrfaldigt koko i backen<br />
upp till 1:ans tee i samband med sillfrukost<br />
och prisutdelning. Den grupp gästande japaner<br />
som, denna vackra vårmorgon, i samma<br />
En tidig morgon i mitten på maj samlades alla i backen upp mot 17:e backtee, en gökotta<br />
142
Damverksamheten<br />
ögonblick, tog sig upp till ettans tee fick nog ett<br />
oförglömligt minne.<br />
Tävlandet<br />
I damkommitténs verksamhet ingår bl a att<br />
arrangera de veckovis återkommande damtävlingarna.<br />
Som på många andra äldre klubbar<br />
har den verksamheten haft en nedåtgående<br />
trend, eftersom den tiden är förbi när kvinnorna<br />
inte förvärvsarbetar och därmed kan ta<br />
sig tid att spela golf på vardagar. Försök från<br />
damkommitténs sida att arrangera damdagar<br />
med spel på kvällar och eftermiddagar har inte<br />
varit framgångsrika. Istället har det under slutet<br />
av 1990-talet bildats mer eller mindre informella<br />
grupper bland damerna som spelar på<br />
vardagkvällar. Några sådana grupper är t ex de<br />
s k Birdies, Vipporna, Bag Ladies m fl.<br />
Ett tidigt minne som speglar den förändring<br />
golfen genomgått, från ett sätt att leva till<br />
att vara en sport/aktivitet som alla andra, är<br />
den klädkodex som funnits på klubben. Första<br />
besöket på damernas höst- eller vårmiddag<br />
på tidigt 1980-tal blev en chock för oss nykomlingar.<br />
Här strömmade det in en armada av eleganta<br />
damer, uppsnofsade, inte till oigenkännlighet,<br />
men som till en finare högtidsmiddag.<br />
Vi nykomlingar lärde oss snabbt att klä upp oss<br />
till dammötena. Idag har den allmänna nivelleringen<br />
bidragit till att alla är mer moderat ”vardagsfina”.<br />
Utbyte med andra klubbar<br />
Med stöd från <strong>Stockholms</strong> Golfförbund sker<br />
ett kontinuerligt utbyte med andra klubbar<br />
inom distriktet, och Kevinges damer deltar i<br />
seriespelet i klassen D50. Även olika matchtävlingar<br />
genomförs mellan damsektioner i olika<br />
<strong>Stockholms</strong>klubbar.<br />
Även mer seriösa uppdrag har lagts på damerna, och ett exempel är då klubben stod som värd för EM för<br />
oldboys 1987, då damkommittén fungerade som EM-värdinnor. Från vänster ser vi Christina Nordström,<br />
Christina Almrot, Inga-Brita Nisseus, Britt Mattsson, Lilian Björklund. Nedre raden: Margaretha Hultin<br />
och Sonja Söderberg.<br />
143
Damverksamheten<br />
Nationella damtävlingar<br />
Nationella damdagar är tävlingar som arrangeras<br />
på klubbnivå inom de olika golfdistrikten.<br />
De ger en möjlighet att mot en begränsad avgift<br />
tävla på andra klubbar främst inom distriktet<br />
men även på andra banor över hela Sverige. I<br />
<strong>Stockholms</strong>distriktet finns det alltså möjlighet<br />
att besöka flertalet av <strong>Stockholms</strong>klubbarna en<br />
gång per säsong för att tillsammans med likasinnade<br />
damer spela tävling. De senaste åren har<br />
det skett en förändring av tävlingsformen för<br />
de nationella damdagarna. Från att ha spelats<br />
som individuellt slagspel har många klubbar<br />
övergått till någon form av partävling. Orsaken<br />
sägs vara att många damer inte ville höja sitt<br />
handicap, och det är svårt att undvika på en ny<br />
bana. De nationella damdagarna är ett mycket<br />
trevligt sätt att komma ut på andra klubbar och<br />
är en spelform som inte erbjuds herrarna.<br />
<strong>SGK</strong> står som värd för två nationella damdagar.<br />
Den ena spelas traditionellt i början av juni<br />
och omfattar A- och B-klass. B-klassen spelar<br />
om vandringspriset Stakarna som sattes upp av<br />
Greta Odelberg redan 1949.<br />
Den andra nationella damdagen som genomförs<br />
på Kevinge är den s k Konfektkorgen, som<br />
vänder sig till damer som fyllt 60 år. Priset skänktes<br />
av Elsa Ramstedt 1961. Vandringspriset är<br />
KM Senior Ladies 2002: fr v Christina<br />
Nordström, Britt Mattsson och Elisabeth Heijmer<br />
KM Damer 2002: fr v Kristina Engström och<br />
Josefin Stålvant<br />
144
Damverksamheten<br />
en liten silverkorg, som vid tävlingen ska fyllas<br />
med violpastiller. För drygt 15 år sedan var Konfektkorgen<br />
en tävling för ”äldre damer”, men<br />
dagens 60-åringar är betydligt mer alerta och<br />
det innebär stora startfält med många mycket<br />
duktiga spelare. 1998 vanns Konfektkorgen<br />
av Britt Mattsson för tredje gången, men Britt<br />
valde att sätta upp vandringspriset igen.<br />
Alla vandringspriser<br />
Det finns en mängd vandringspriser som figurerat<br />
genom tiderna på Kevinge. Ett anrikt pris<br />
som bör nämnas är Indiska Pokalen. Det skänktes<br />
i början av 70-talet av fru Dehni Chichgar,<br />
som kommit till Sverige under 1960-talet. Fru<br />
Chichgar spelade inte golf, men trivdes så bra<br />
att hon var passiv medlem och intog många<br />
måltider på klubben. Indiska Pokalen innehas<br />
nu av Britt Mattsson, som vann silverskålen för<br />
tredje gången år 1996. Hilla Widaeus, dotter till<br />
fru Chichgar, kommer att år 2004 återuppsätta<br />
priset, denna gång i form av en silverbricka<br />
från Indien.<br />
Det är kvinnan bakom allt…<br />
Det finns många kvinnor som haft stor betydelse<br />
för klubben och dess trivsel. Under det<br />
senaste decenniet har klubben haft kvinnliga<br />
intendenter med Anna Oxenstierna i spetsen,<br />
följd av Elisabet Johanson och Annika Thunström.<br />
Två kvinnor som bör nämnas i sammanhanget<br />
är Stina Levy och Hilla Widaeus. Stina<br />
Levy var från 1956 intendent under 15 år och<br />
skötte klubben på ett mycket förtjänstfullt och<br />
älskvärt sätt. För att uttrycka sig modernt lär<br />
Stina haft ”björnkoll” på allt som försiggick<br />
på klubben. Samtida med Stina Levy var Hilla<br />
Widaeus som i sitt arbete i klubbkommittén<br />
arrangerade många roliga fester och andra<br />
aktiviteter under de 13 år hon medverkade i<br />
klubbkommittén.<br />
Damelit<br />
<strong>SGK</strong> har under alla år haft mycket framgångsrika<br />
representanter inom damgolfen. En av<br />
klubbens medlemmar, den då endast 18-åriga<br />
Els-Brita Skjöldebrand (född Hammar), vann<br />
1924 SM som spelades på Råsundabanan. Els-<br />
Brita fortsatte att spela ända fram till sin 90-årsdag.<br />
Då oftast med barn och barnbarn, då hon<br />
införde regeln att endast vissa hidden holes<br />
skulle räknas, vilket medförde att hon fortsatte<br />
att vara framgångsrik även på sin ålders höst.<br />
Els-Brita var i alla avseenden en mycket färgstark<br />
person som vid varje dammiddag gladde<br />
sällskapet genom att berätta roliga, ibland<br />
något skabrösa historier.<br />
1935 anordnade klubben Internationella<br />
SM samt en landskamp mot Tyskland. Karin<br />
Timberg såg till att även damernas mästerskap<br />
Hilla Widaeus i glada vänners lag 1996. I bakgrunden<br />
Peter Lyth.<br />
145
Damverksamheten<br />
vanns av en <strong>SGK</strong>-medlem genom att i finalen<br />
besegra miss A. Ramsden.<br />
1936 blev Ellis Janzon svensk mästarinna<br />
genom att i finalen slå klubbkamraten Greta<br />
Winbergh. Ellis Jansson dominerade även<br />
klubbmästerskapen under ett flertal år i början<br />
på 1930-talet. 1971 hade Ellis varit aktiv i<br />
klubben i 50 år och hon bidrog till klubbens<br />
utveckling bl a som styrelseledamot och genom<br />
att ingå i olika dam- och tävlingskommittéer.<br />
Slutet av 1940-talet och början av 1950-talet<br />
dominerades av en av klubbens kanske mest<br />
framgångsrika damer – Britt Mattsson (född<br />
Karlsson) – rikets första dam på golfsidan.<br />
Redan som caddie utpekades hon av Rafael<br />
Sundblom som en blivande stjärna och företrädare<br />
för en ny ”ras” bland golfspelerskor. Britt<br />
Mattsson har representerat Sverige i många<br />
internationella tävlingar och varit mycket<br />
framgångsrik även som representant i seniorgolfen.<br />
Andra framgångsrika damer och juniorer<br />
inom klubben som bör nämnas är Ingrid<br />
”Kylle” Fredriksson, Gertrud Ahlberg, Christina<br />
Nordström, Nailil Skoog, Carina Lindblad,<br />
Helena Brobäck och Cecilia Tillström. De har<br />
tävlat både inom Sverige och internationellt,<br />
individuellt och i lag.<br />
Elitlaget 2001. Laget kom det året på delad åttonde plats på Lag-SM, här med lagledarna Sten Jacobson och<br />
Kaj-Åke Sparflo. Liggande Elisabet Johanson, övriga fr v: Kristina Engström, Josefin Stålvant, Gabriella<br />
Jakobsson, Caroline Larsson, Kristina Lavén och Livia Jakobsson.<br />
146
1990 började Anna Oxenstierna som intendent<br />
på klubben. Med sin erfarenhet från elitspel<br />
i Europa förstärkte hon det framgångsrika<br />
lag vi haft sedan 1986, då damlaget gick upp<br />
i högsta divisionen. Dameliten har med ett<br />
undantag (1992) bibehållit sin fina position i<br />
svensk golf. Vi får hoppas att det i framtiden<br />
inom klubben ska finnas ett så bra eget underlag<br />
för fortsatta framgångar att klubben inte<br />
ska behöva värva allt för många ”elitspelare” för<br />
att förstärka laget, utan att de ungdomar som<br />
växer upp i klubben får en möjlighet att axla<br />
ansvaret att föra den fina traditionen vidare.<br />
Det damelitlag som framgångsrikt representerade<br />
Kevinge under lag SM i Sverige år 2003<br />
bestod av Kristina Engström, Livia Jacobson,<br />
Elisabet Johanson, Caroline Larsson, Kristina<br />
Lavén, Josefin Stålvant och Sophie Zetterberg.<br />
Framtidens damer<br />
Åldersfördelningen på klubben är vid ingången<br />
till 2004 följande: Vi har en knatteflicka, 30<br />
juniortjejer i åldern 13-21 år, 117 damer 22-49<br />
Damverksamheten<br />
år och 208 seniordamer. Av dessa har 73 handicap<br />
på 18 eller lägre. Merparten, 219 har hcp<br />
36 eller lägre och endast 63 har s k grönt klubbkort,<br />
d v s hcp 37-54. I den ungdomssatsning<br />
klubben gör genom olika junioraktiviteter och<br />
inom Farmen finns det många flickor med fin<br />
golftalang. Ett drygt 30-tal yngre tjejer tränas<br />
kontinuerligt och då inte bara i golf utan även<br />
i fys-träning, t ex aerobics eller innebandy. Det<br />
är glädjande att klubben satsar på ungdomar<br />
och har hörsammat SGF:s önskemål om att fler<br />
flickor involveras i dam-tjejgolfen, så att klubben<br />
får en kontinuitet inom damverksamheten<br />
och förhoppningsvis kan ha starka dam- och<br />
flicklag på flera nivåer i framtiden, men även<br />
duktiga individuella spelare. <br />
Damordföranden genom åren<br />
Damkommittén har under årens lopp haft många starka ordföranden.<br />
Klubbens första kvinna på denna post var Elsa Ramstedt<br />
som tillhörde styrelsen i 9 år och under denna tid gjorde<br />
klubben stora tjänster. (Årtalen är i vissa fall antagna).<br />
Elsa Ramstedt 1943-44<br />
Hillevi Lovén 1945-50<br />
Inga Bjurner 1951-55<br />
Elsa Ramstedt 1956-61<br />
Karin Gustaf-Janson 1962-63<br />
Margaretha Murray 1964-69<br />
Ulla-Britta Söör 1970-73<br />
Ingrid Lorentzon 1974-79<br />
Birgitta Köhler 1980-81<br />
Inga-Britta Nisseus 1982<br />
Margaretha Hultin 1983<br />
Lottie Neumüller 1984-85<br />
Inga-Brita Nisseus 1986-88<br />
Sonja Söderberg 1989-90<br />
Gunilla Edfeldt 1992-93<br />
Sonja Söderberg 1994-95<br />
Christina Nordström 1996-<br />
Från juniorträningen i februari 2004. Är det här måhända tjejerna som ska ta över i<br />
elitlaget så småningom? Övre raden fr v: Vanessa Personne, Gabriella Riber, Michelle<br />
Riber, Mikaela Lindblad, Kristine Hedlund, Matilda Lindblad, Nedre raden fr v: Lottie<br />
Hedlund, Amanda Rosengren, Claudia Riber, Johanna Tillström, Anna Beck.<br />
147
Kevingefarmen samlad framför klubbhuset 1995.<br />
148
Juniorerna<br />
– tradition och nytänkande<br />
Av Jan Lindblad, ordförande i<br />
juniorkommittén vid upprepade<br />
tillfällen, tidigare elitspelare.<br />
Allt är annorlunda men inget är nytt. Junior<br />
är du idag till och med det år du fyllt 21!<br />
Och visst är dagens tjugoettåringar fortfarande<br />
juniorer på många sätt. De bor<br />
hemma, jobbar inte, glufsar i sig kilovis<br />
med entrecôte och lånar ogenerat pappas<br />
bil så ofta de kan. De släpar sig fram<br />
med tom blick och byxorna hängande i<br />
knävecken, till synes utan mening eller<br />
mål.<br />
Annat var det på min pappas tid, eller farfars.<br />
Då var tjugoettåringarna små farbröder i kostym<br />
eller damer i dräkt som arbetade var dag<br />
och var i stånd att skaffa barn per omgående -<br />
tror jag. Tidiga morgnar sågs de köa till bussen<br />
på väg till jobbet iklädda prydlig överrock med<br />
morgontidningen under armen, portföljen i<br />
handen och med arbetsplikt i blick. Visserligen<br />
höjdes juniorgränsen 1957 från 18 år till nuvarande<br />
21 år, men ändå.<br />
Talar vi om juniorer, om samma ras? Har<br />
evolutionen hoppat över några <strong>100</strong> 000 år och<br />
med raketfart ändrat den genetiska koden?<br />
Sällan Stellan, som vi säger precis i början<br />
på 2000-talet. Samhället har förändrats, attityder<br />
har förändrats och t o m levnadsvillkor<br />
har förändrats, men knappast människorna.<br />
De anpassar sig bara till nya omständigheter.<br />
<strong>SGK</strong> har funnits i <strong>100</strong> år. Klubben grundades<br />
av prominenta herrar, grevar och baroner i en<br />
149
Juniorerna<br />
helt annan tid. <strong>SGK</strong> var en klubb som fyllde<br />
en social och statusmässig funktion baserad på<br />
det märkvärdiga spelet golf! Det fanns ingen<br />
uttalad idrottsambition och heller ingen officiell<br />
juniorverksamhet. Idag är den idrottsliga<br />
delen självklar och hand i hand med detta går<br />
juniorverksamheten. Trots detta lever mycket<br />
av den gamla andan kvar och gör <strong>SGK</strong> till mer<br />
än bara en idrottsklubb, ett arv som jag tror alla<br />
är stolta över.<br />
Juniorer talades det inte om<br />
– men de fanns!<br />
På ett styrelsemöte 1912 i närvaro av H K H<br />
kronprinsen, kommendörkapten Lindberg,<br />
kansliråd Björnström, grefve C.G. Hamilton,<br />
herr V. Wallenberg och hofstallmästare Sager<br />
tas för första gången upp ett förslag att reducera<br />
avgiften för yngre spelare. 1914 konstateras<br />
att barn till medlem får bli tillfällig medlem till<br />
halv avgift. 1915 betalar medlemmar 25:- i årsavgift<br />
och medlemsbarn under 15 år 10:-. Dessa<br />
små steg är de första tecknen på juniorverksamhet.<br />
I en tidningsartikel från <strong>Stockholms</strong>tidningen<br />
1925 kan man läsa att <strong>SGK</strong> satsade på<br />
juniorverksamhet. 1926 har junioråldern ändrats<br />
till det år man fyller 18 och 1927 begränsas<br />
antalet juniormedlemmar för första gången.<br />
1931 spelas den första riktiga juniortävlingen.<br />
Under denna tid finns ingen annan dokumenterad<br />
junioraktivitet.<br />
F-n tro’t, sa Relingen! Alla föräldrar vet att<br />
barn närmast är en organisk del av tillvaron.<br />
Finns de, märks de, så även i början på 1900-<br />
talet. Men ledarengagemanget kom säkert<br />
spontant och utan något stöd från klubben.<br />
Intresserade personer gjorde insatser som inte<br />
dokumenterades. Och varför skulle man det?<br />
Man dokumenterar bara det man förväntas<br />
dokumentera.<br />
En smygande start<br />
1914 anställdes tränaren Edwin Roberts, en duktig<br />
spelare och tränare som kom att forma den<br />
golfmässiga utvecklingen i <strong>SGK</strong> under i stort<br />
sett hela 1900-talet. De som mött Ted, denne<br />
energiske yrkesman som älskade golf, förstår att<br />
han brydde sig om golfintresserade ungdomar.<br />
Ted var till och med extra engagerad i unga<br />
spelare. Han gjorde det inte bara på arbetstid i<br />
början. Juniorer är juniorer och ungdomar är<br />
ungdomar. Jag antar att de i princip alltid gjort<br />
samma saker och haft samma intressen med<br />
den lilla skillnaden att det inte alltid varit läge<br />
att berätta om det! Juniorverksamheten smög<br />
igång lite på samma sätt som många juniorer<br />
Tidig juniorverksamhet anno 1942!<br />
150
Juniorerna<br />
börjat spela, d v s man smög över staketet och<br />
tjuvspelade när ingen såg. Detta är för övrigt ett<br />
svunnet nöje då dagens höga banbeläggning<br />
omöjliggör tjuvspel utan upptäckt.<br />
Juniorernas resa under <strong>100</strong> år med <strong>SGK</strong> började<br />
med andra ord med enstaka eldsjälars tidiga<br />
engagemang för att i dag ligga i fas med övriga<br />
Idrotts-Sverige. Verksamheten har numera en<br />
egen organisation och de flesta föräldrar får dra<br />
sitt strå till stacken – d v s den svenska modellen!<br />
Allt är annorlunda men ändå är allt sig likt.<br />
Officiella juniorer!<br />
1938 bildas den första officiella juniorkommittén<br />
med ingenjör Tor Roxendorff som ordförande.<br />
<strong>SGK</strong> skulle också ägna sig åt juniorverksamhet!<br />
Uppdraget är ”att väcka och vidmakthålla<br />
intresse för golfspelet bland skolungdom<br />
och juniorer samt anordna instruktionskurser,<br />
övningsspel och tävlingar för dessa”. Tor Roxendorff<br />
hade länge varit en entusiastisk förespråkare<br />
av juniorgolf och var aktiv från sitt<br />
inträde i styrelsen 1934 till sin bortgång 1940.<br />
Hans minne hedrades med ett vandringspris i<br />
en juniortävling.<br />
Bara Ted och caddies<br />
Under 40-talet minskade antalet juniorer och<br />
aktiviteten gick ned. Ändå fostrades duktiga<br />
spelare som Britt Mattsson (Karlsson på den<br />
Juniorutbyte med Djursholms <strong>Golfklubb</strong> 1953. Från <strong>SGK</strong> deltog bl a Stig Å Ragnar, tvåa fr v nedre<br />
raden, till höger om honom Peter Nordwall. I mittenraden Astrid Harenburg.<br />
151
Juniorerna<br />
tiden), Lennart Roos och Rune Karlfeldt. Förklaringen<br />
var framför allt Ted Roberts. Ted<br />
drog ensam ett stort lass och någon organiserad<br />
juniorträning var det inte tal om. Ted utbildade<br />
caddies till golfare och talade om fysisk träning<br />
och svingteknik. Dessa caddies utgjorde den<br />
största rekryteringsbasen och var grunden till<br />
den tidens juniorverksamhet. Med facit i hand<br />
kan man konstatera att många framträdande<br />
personer började sin golfkarriär på detta sätt<br />
trots att verksamheten utåt sett var liten.<br />
Verksamheten växer.<br />
Under senare delen av 50-talet började juniorverksamheten<br />
ta en fastare form. Man anordnade<br />
under flera år en tre-dagarskurs på vårkanten<br />
där mellan 20 och 50 juniorer uppdelade<br />
på 2- till 3 grupper fick instruktioner både<br />
praktiskt och teoretiskt. Träningarna sköttes<br />
av klubbens professionals tillsammans med<br />
duktiga golfare som Peter Nordwall, Karl-Erik<br />
Mattsson och Lennart Roos. Juniorerna bestod<br />
av medlemmar, caddies och närboende.<br />
Tisdagstävlingar för juniorer spelades, där<br />
priset var att spela med klubbens pro på nästföljande<br />
torsdag, alternativt få en lektion. Man<br />
spelade juniorernas lagmatchpokal mot övriga<br />
stockholmsklubbar. Rya-matchen startades<br />
1961. Med tiden började ett antal fria lektioner<br />
delas ut till de mest lovande spelarna. De största<br />
framstegen kunde belönas med ett presentkort<br />
i shopen och juniorerna fick 50 % rabatt på<br />
lektionspriset. Tävlingsbidrag i samband med<br />
större tävlingar började betalas ut.<br />
Peter Nordwall<br />
1963 blev Peter Nordwall juniorkommitténs<br />
ordförande. Peter innehade den posten ända<br />
till 1971 då han fick avlösning. Peter, som själv<br />
är en mycket duktig spelare, satte sin prägel på<br />
verksamheten. Tävlingsverksamheten utvecklades<br />
och träningsläger började dyka upp. 1970<br />
åkte några juniorer under Peters ledning till<br />
Skottland. Med sitt redan på den tiden gedigna<br />
golfkunnande var Peter en stor tillgång för<br />
klubben. Tidigt anade man Peters intresse för<br />
banarkitektur när han passade på att förevisa<br />
om olika kända banor på juniorträffar och<br />
möten. Peter var dessutom den självklare reseledaren<br />
när klubbens juniorer var ute och reste.<br />
Trots sin ringa ålder tillförde Peter Nordwall en<br />
naturligt anglosaxisk, närmast aristokratisk stil<br />
som inspirerat många personer runt omkring<br />
honom. Peter visste vad han ville och drev<br />
igenom det med sin vänliga charm.<br />
Axel och Käthe Fahleson var juniorernas<br />
skyddspatroner under många år. De donerade<br />
pengar till en stipendiefond för juniorer, som<br />
Peter Nordwall, ledare för junior- och elitspelarna. Här på<br />
väg till träningsläger med Bo Hamlin, Ralph Nisell och<br />
152
Juniorerna<br />
sedan 60-talet delat ut resestipendier. Åtskilliga<br />
är de juniorer som bl a rest till England på kombinerade<br />
golf- och språkresor tack vare detta.<br />
Dessa resor har sedan givit upphov till de mest<br />
hisnande reseskildringar som både inspirerat<br />
och fascinerat yngre juniorer. Vad som är sant<br />
och vad som är påhittat står skrivet i stjärnorna.<br />
Men kul är det att lyssna till!<br />
Eliten hjälper<br />
<strong>SGK</strong> har alltid haft det välbeställt på elitsidan.<br />
Vi har genom åren haft stora golfnamn som<br />
Elis och Arne Werkell, Rune Karlfeldt, Britt<br />
Karlsson (sedermera Mattsson), Claes Jöhncke<br />
och på senare år Jarmo Sandelin. Det är naturligt<br />
att använda dessa profiler i juniorverksamheten.<br />
1970 satsar klubben på ”Elit-driven” initierad<br />
av Peter Nordwall. Britt Mattsson, Elis<br />
Werkell, Arne Werkell och Ted Roberts delar<br />
med sig av sitt golfkunnande för att hjälpa och<br />
inspirera juniorerna att nå toppen. Denna typ<br />
av kontakt över åldersgränserna är kanske den<br />
allra bästa ledning en ung junior kan få.<br />
Golfen växer och juniorerna med<br />
1970 händer något märkvärdigt. Tumbatältet<br />
öppnar och ger plötsligt möjlighet till vinterträning.<br />
Tidigare hade vinterträningen enbart<br />
bedrivits enligt Arne Werkells gamla devis, d v s<br />
”spring i snö”. Tumbatältet används till att tidigarelägga<br />
säsongsstarten. Elitgruppen tränade<br />
i mars och april för att förbereda säsongen på<br />
bästa sätt.<br />
Fortfarande ges duktiga caddies tillåtelse att<br />
spela på banan under lågsäsong genom att<br />
säsongskort utdelas till vissa utvalda. Att rekrytera<br />
caddies är dessutom ett uttalat mål. Fram<br />
till början av 1970-talet har en naturlig inkörsport<br />
till golfen varit caddiesysslan. Genom<br />
denna har ungdomar kunnat lära sig spelet<br />
och knutit livsviktiga kontakter. Intagningen<br />
av medlemmar skedde nämligen på basis av<br />
rekommendationer som man kunde få t.ex.<br />
genom att vara en duktig caddie. Det var en<br />
ständig kamp att få gå caddie till inflytelserika<br />
medlemmar och i bästa fall få dem att signera<br />
medlemsansökan. Systemet slopades på gott<br />
och ont 1974 och ersattes av en kö. Runt denna<br />
Stipendieutdelning i Kungliga matsalen. Sune<br />
Werkell, Ulf Redestad, Axel och Käthe Fahleson,<br />
Barbro Lorentzon, Kristi Rasmussen, Ragnar<br />
Lorentzon, Tony Jilert.<br />
En ung Ralph Nisell, en svår motståndare för<br />
både jämnåriga och äldre<br />
153
Juniorerna<br />
tid försvann de flesta caddies. Många är dock<br />
de caddies som fortfarande kommer ihåg känslan<br />
av en blytung Burton-bag av läder i trettondes<br />
backe.<br />
Aktiviteterna fortsatte att öka. Regelbundna<br />
gruppträningar införs. Man åker på läger<br />
till England och Skottland. Juniorerna får en<br />
matchstege där man kan utmana de närmaste<br />
personerna ovanför. De 6 bästa pojkarna och de<br />
3 bästa flickorna fick fria bollar till driving laken<br />
(vår flytande drivingrange). 1976 undertecknar<br />
man ett avtal som ger Danderyds Knattegolf rätt<br />
att spela på Kevingebanan under helger efter<br />
15.00 till kraftigt reducerad greenfee.<br />
Med Rolf Wedefelt som skojfrisk ledare reser<br />
<strong>SGK</strong>:s juniorer till Skottland 1977 och spelar<br />
bl-a St. Andrews där Jan Sandström gör hole in<br />
one. Så går det till när vikingar invaderar England!<br />
Som alltid talas det fortfarande om händelser<br />
och minnen från resor och läger. Vissa<br />
händelser måste fortfarande viskas fram. Först<br />
efteråt märker man att man gång efter gång<br />
återkommer till vissa händelser och man förstår<br />
hur mycket de betyder. Det är sådant som<br />
svetsar samman och tillför ytterligare en dimension.<br />
Ni vet – när man kan säga; Skottland 1977<br />
och nicka i tyst samförstånd – jojo, så gick det<br />
till. Ska man vara lite filosofisk kanske detta är<br />
verksamhetens kärna. Gemensamma upplevelser<br />
som dröjer sig kvar, vare sig det gäller<br />
Skottland, en Slampenhistoria från 1930-talet,<br />
Västervikslägret, vårfesten eller något annat.<br />
Farmen<br />
1986 startades Farmen av undertecknad. Bakgrunden<br />
var enkel. Eftersom golfklubbar har<br />
ett begränsat antal medlemmar, och juniorer<br />
så småningom blir seniorer kämpar samtliga<br />
äldre klubbar med ett underskott av aktiva<br />
juniorer. När dessutom medlemsintaget styrs<br />
av kötid blir risken att nya juniormedlemmar<br />
inte nödvändigtvis är golfintresserade utan<br />
bara har golfintresserade föräldrar som satt<br />
dem i kö i tid. För att få fart på verksamheten<br />
behövdes helt enkelt en vitamininjektion. Vi<br />
rekryterade icke-medlemmar bl a ur medlem-<br />
Ett bra sätt att skapa laganda: här gällde det för en lagrepresentant att få på sig så många plagg som<br />
möjligt. Det smartaste laget valde ut sin minste spelare. Under stort jubel kläddes spelarna av plagg<br />
för plagg tills bara ett återstod. Fr v: Caroline Larsson, Vivianne Lee, Henrik Möller, Philip Zetterberg,<br />
154
Juniorerna<br />
skön. Inom några månader bestod Farmen av<br />
185 golfintresserade ungdomar. Farmen var<br />
helt enkelt en träningsverksamhet för medlemmar<br />
såväl som icke-medlemmar. De första<br />
träningarna var lätt kaotiska då några få ledare<br />
skulle ta hand om denna mängd juniorer. Tidigare<br />
bestod träningarna av max ett 10-tal juniorer.<br />
Klubbens dåvarande tränare var dessutom<br />
inte alls engagerad i juniorverksamheten. Allt<br />
skedde på ideell basis. Och inte hade vi tänkt<br />
igenom saker så noggrant heller. Men det var<br />
lätt att se de positiva effekterna av denna stora<br />
grupp. Ungdomarna hade kul. Det blev bättre<br />
drag i verksamheten och alla blev gladare. T o<br />
m ledarna blev nöjdare. Det finns nämligen få<br />
saker som är så trista som att försöka övertala<br />
juniorer att komma på aktiviteter när de inte är<br />
intresserade. Nu bad de om att få komma!<br />
Farmen var banbrytande vid just denna tid.<br />
Den dåvarande styrelsen under ledning av<br />
Göran Asplund upplät t o m banan på söndagseftermiddagar<br />
för en 9-hålstävling med bara farmare.<br />
Möjlighet att spela på banan gjorde Farmen<br />
unik. Tyvärr föll aktiviteter för icke-medlemmar<br />
inte alltid i god jord. Påhittet ansågs<br />
inte ligga i linje med klubbens allmänna inställning.<br />
Efter en säsong lades Farmen ned när<br />
undertecknad avgick som juniorkommitténs<br />
ordförande.<br />
Men som man så ofta kan konstatera; inget är<br />
nytt under solen. Redan 1955 ordnades kurser<br />
i klubbens regi för juniormedlemmar, caddies<br />
och närboende ungdomar (d v s icke-medlemmar).<br />
Syftet var att locka ungdomar till klubben.<br />
Rekryteringen har funnits på agendan i<br />
alla tider. Läs nedanstående utdrag från ”PM<br />
angående vissa spörsmål beträffande juniorverksamhet<br />
och juniorrekrytering” daterad 8<br />
februari 1959 och författad av Johan Curman,<br />
JK:s dåvarande ordförande.<br />
”Så som kommittén ser på sin uppgift är själva<br />
rekryteringsverksamheten av väsentlig vikt.<br />
Vad klubben idag tillföres av ungdom torde<br />
normalt om ett antal år vara den mest betydelsefulla<br />
faktorn i fråga om att föra golfspelets<br />
och klubbens traditioner vidare.”<br />
Inte bara lek. Här visar Per Jacobson på ett träningsläger i Landskrona 1995 (på samma läger som bilden<br />
till vänster) hur man slår en drive i en motvind på 16 m/s och ändå kommer någonstans.<br />
155
Juniorerna<br />
Vidare konstateras att kommittén avser att<br />
bredda rekryteringsbasen genom en intensifierad<br />
propaganda bland skolungdomar.<br />
Som sagt, inget nytt under solen!<br />
Farmen – igen<br />
Gunnar Richter tillträdde som juniorkommitténs<br />
ordförande 1988. Under hans ledning<br />
återupptogs Farmen i början på nittiotalet.<br />
Enligt de ursprungliga idéerna skapades ett<br />
poängsystem som grund för medlemsrekryteringen.<br />
Poängsystemet skulle framför allt prioritera<br />
intresse men även spelskicklighet i förhållande<br />
till ålder. Urvalet skulle bereda plats<br />
för de mest intresserade juniorerna och i förlängningen<br />
även producera duktigare spelare.<br />
Med smidig diplomati lyckades Gunnar på<br />
nytt förankra Farmens idéer hos klubbens<br />
övriga styrelsemedlemmar. Den kanske viktigaste<br />
delen i hela Farmen-konceptet var som<br />
tidigare spelet på banan varje söndag. Genom<br />
tillgången till banan fick farmare som inte var<br />
medlemmar närkontakt med själva spelet i<br />
motsats till att bara övningsslå på en driving<br />
range. På den gamla goda tiden kunde man<br />
ju förlita sig på tjuvspel. Gunnar stod för en<br />
bedrift när han lotsade igenom dessa idéer i<br />
en tid när banans beläggning nått sin kritiska<br />
gräns, och han fick sedermera ett förtjänsttecken<br />
av klubben. Och här ska <strong>SGK</strong> högaktas<br />
för sin framsynthet gentemot juniorerna. Vilken<br />
klubb med motsvarande beläggning skulle<br />
ställa upp på samma sätt!<br />
In brakar den svenska modellen!<br />
Juniorverksamheten hade fram till 1994 bedrivits<br />
på traditionellt golfmaner, trots allt nytänkande.<br />
Engagerade och duktiga golfare hade<br />
lett verksamheten med hjälp av tränare och ett<br />
fåtal utvalda som dragit ett stort lass. Föräldrar<br />
hade sällan besvärats och den snabbt växande<br />
Bengt Sylvan anför sina trupper med sedvanlig pondus<br />
156
Juniorerna<br />
verksamheten hade hållit en låg profil gentemot<br />
övriga klubben.<br />
Bengt Sylvan, som är sprungen ur den svenska<br />
idrottsrörelsen, hade stor erfarenhet från<br />
ishockey och fotboll. Och plötsligt förändras<br />
allt! Han formerar omgående styrkorna som<br />
vilken idrott som helst, vilken tanke! Bengt<br />
besväras inte heller av för mycket golftradition.<br />
Organisationen växer, föräldrar dras in, hjälptränare<br />
utbildas. Det trycks tränartröjor, lägertröjor<br />
och spelartröjor. Juniorkommittén ordnar<br />
utbildningskonferenser och ledare utifrån<br />
engageras. Juniorträningarna börjar ändra<br />
form. Hänsyn tas till själva formen på lektionerna<br />
med samlingar, innehåll, inledningar och<br />
avslutningar. Verksamheten sjuder av livskraft.<br />
Allt detta har naturligtvis framsynta ledare i alla<br />
tider tänkt på. Den stora skillnaden är att nu<br />
byggs det in i systemet. Juniorkommittén får<br />
plötsligt en inre motor som inte enbart bygger<br />
på enstaka eldsjälar. Ingenting av det Bengt<br />
gjorde var egentligen helt nytt. Allting var redan<br />
gjort eller tänkt. Ändå blev allting nytt. Bengt<br />
själv personifierar denna framåtanda; alltid på<br />
språng, tusen prylar i bilen, nya idéer och ett<br />
genuint ideellt engagemang. Allas vår Bengan<br />
är dessutom en riktig kraftkarl, stor och stark,<br />
men med den lustiga egenheten att han slår<br />
orkeslösa slicar! Så kan det gå.<br />
Sverige vs England<br />
Knole Park Golf & Country Club är en engelsk<br />
slotts- och parkbana av toppklass. Genom en<br />
tillfällighet fick vi kontakt med Mark Timlett.<br />
Mark var juniorledare på Knole Park och en<br />
riktig visionär. En lagmatch startades med spel<br />
vart annat år i Sverige respektive England. Knole<br />
Park hade Sam King som hedersmedlem. Sam<br />
var den äldste nu levande Ryder Cup-spelaren<br />
med otaliga minnen från möten med t.ex. Sam<br />
Snead och Ben Hogan. Vandringspriset döptes<br />
till Sam King Trophy.<br />
Den gamle storspelaren Sam King i sin rostiga Vauxhall under 1995 års lagmatch tillsammans med Mark<br />
Timlett . Den förväntansfulla junioren heter Chris Cornwall och blev sedermera en spelare i Knole Parks<br />
lag.<br />
157
Viktor Johansson inviger EM-Girls 2000 med en<br />
monsterdrive<br />
Juniorerna<br />
Den första matchen spelades i Sverige 1995.<br />
Den blev något att minnas. Lagen bestod av<br />
åtta juniorer under 18 år. När engelsmännen<br />
dök upp på Arlanda möttes vi av åtta proffsliknande<br />
små män i gabardinbyxor och klubbkavajer.<br />
Vårt eget lag liknade mest ett gäng surfare.<br />
Brunbrända, med runda kinder och blommiga<br />
kortbyxor, sprang de runt och lekte. Våra<br />
juniorer vann faktiskt matchen men fick sig en<br />
rejäl lektion i ”professional appearance”.<br />
Året efter reste vi till England och fick träffa<br />
Sam King. Sam, som då var 90 år, följde matchen<br />
från sin gamla Vauxhall. Han puttrade<br />
runt på tvåans växel (den satt fast sedan flera<br />
år) överallt på banan. Hans bil dök upp på de<br />
mest osannolika ställen, på tees eller bakom<br />
greener. Nyfiket stack han ut huvudet och frågade<br />
vad det stod i matchen. Han deltog även<br />
på banketten. Vårt lag rönte viss uppståndelse<br />
och vi blev intervjuade i radio och tidningar om<br />
det ”Svenska Golfundret”. Matchen har fortsatt<br />
sedan dess och varit en given höjdpunkt för de<br />
som kvalificerat sig till spel. Ett lustigt sammanträffande<br />
var att Sam hade spelat en uppvisningsmatch<br />
tillsammans med Alf Padgham på<br />
Kevinge 1946. De mötte då bröderna Werkell<br />
samt Harry Strand och Harry Fakt. Sam kom<br />
ihåg matchen väl!<br />
Världens längsta drive<br />
En extra krydda är att <strong>SGK</strong> fostrat en världsmästare<br />
i longdriving, Viktor Johansson. Denna<br />
vänliga jätte började i vår juniorverksamhet<br />
som en smal och tanig junior. Vid 24 års ålder<br />
vann Viktor världsfinalen i longdriving i Las<br />
Vegas år 2000. Han kommer med jämna mellanrum<br />
hem till Kevinge och demonstrerar sitt<br />
fruktansvärda tillslag. Viktor lyckades sprida en<br />
våg av styrketräning hos jämnåriga klubbkamrater<br />
men ingen kom naturligtvis i närheten<br />
158
Juniorerna<br />
av hans längder. Viktor personifierar Conanbarbaren,<br />
fast med golfklubbor. Med bra sving<br />
och imponerande fysik dundrar han iväg drives<br />
uppåt 400 meter. Gissa om dessa uppvisningar<br />
är uppskattade. Sedan får man använda dagar<br />
för att för juniorerna förklara vikten av närspelsträning<br />
och att inte fokusera på långa drives.<br />
Men det är det värt!<br />
Fortfarande i topp – inget nytt under<br />
solen<br />
På samma sätt som <strong>SGK</strong> genom åren producerat<br />
några av Sveriges bästa juniorer tack vare<br />
skickliga och engagerade ledare har man idag<br />
en verksamhet som klubbar över hela landet<br />
försöker kopiera. Vi har ca 200 juniorer i träning<br />
och ett 30-tal aktiva ledare. 2003 hade<br />
juniorerna ca 500 tränarledda aktivitetstimmar<br />
utan att spel på banan och tävlingsspel räknats<br />
med. Det senaste träningsinslaget är avancerad<br />
smidighets- och styrketräning under ledning av<br />
en välmeriterad fystränare. Det hörs numera<br />
pust och stånk i vårt anrika gamla klubbhus när<br />
elitjuniorerna tränar i vårt nyinredda gym!<br />
Vi är stolta att en trad itionsbunden klubb<br />
som <strong>SGK</strong> är så öppen för utveckling. Klubben<br />
försöker kombinera det bästa av två världar,<br />
d v s tradition och nytänkande. Golfen och<br />
golfklubbarna är i ständig utveckling och vem<br />
vet hur verksamheten ser ut i framtiden. Men<br />
säkert är att <strong>SGK</strong>:s juniorverksamhet ska fortsätta<br />
ligga i frontlinjen och att juniorer kommer<br />
att fortsätta vara juniorer.<br />
Ni vet – allting är annorlunda men ändå är<br />
allt sig likt… <br />
Juniorkommitténs ordföranden<br />
genom tiderna<br />
1938 Tor Roxendorff<br />
1939 Sune Malmström<br />
1944 Georg Svensson<br />
1945 Henning Müller<br />
1948 JK-O saknas<br />
1955 Gösta Arfwedson<br />
1957 Karl-Erik Mattsson<br />
1959 Johan Curman<br />
1961 Lennart Roos<br />
1963 Peter Nordwall<br />
1971 Ragnar Lorentzon<br />
1973 Bo Hamlin<br />
1974 Kai Wollin<br />
1975 Rolf Wedefelt<br />
1978 Sten Köhler<br />
1980 Göran Matsgård<br />
1981 Dan Rydberg<br />
1982 Jan Liedner<br />
1984 Jan Lindblad<br />
1987 Sten Köhler<br />
1988 Gunnar Richter<br />
1995 Bengt Sylvan<br />
2001 Henrik Jarpner<br />
2003 Jan Lindblad<br />
Markus Sparflo representerar framåtandan hos<br />
juniorerna. Stenhård och nytänkande golf- och<br />
fysträning ska öppna porten till världens tourer…<br />
159
Lennart Hamlin var klubbens greenkeeper i 22 år och blev så småningom kallad ledamot för sina insatser<br />
160
Klubbens<br />
anställda<br />
Av Bo Hamlin, uppvuxen på <strong>SGK</strong><br />
och medlem sedan slutet av 1950-<br />
talet. Tidigare styrelseledamot.<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> har genom åren<br />
haft ett stort antal anställda som genom<br />
sitt arbete i hög grad bidragit till att verksamheten<br />
fungerat på ett bra sätt. Några<br />
har genom mångårig tjänstgöring blivit<br />
verkliga trotjänare som särskilt ihågkommes<br />
av medlemmarna. Den beskrivning<br />
som här följer ger inte anspråk på att<br />
vara heltäckande utan syftar mera till att<br />
nämna några av de mest bekanta namnen<br />
och insatserna och samtidigt ge en liten<br />
återblick när det gäller en del av arbetsuppgifterna<br />
i klubben.<br />
Banans personal<br />
Banan intar naturligtvis en central plats på en<br />
golfklubb och personalen där har en mycket<br />
viktig roll för att medlemmarna ska kunna få ut<br />
det mesta av sitt golfspel. Klubben har i detta<br />
sammanhang haft förmånen att ha en stabil<br />
stab medarbetare med låg personalomsättning<br />
både när det gäller banföreståndare och<br />
personal.<br />
Kevingebanans första banföreståndare eller,<br />
som det också heter, green-keeper, var George<br />
Maywood. Han kom från England och var en<br />
av de experter från fröfirman Carter & Co som<br />
engagerades när Kevingebanan skulle anläggas<br />
år 1930. Maywood trivdes så bra på Kevinge att<br />
han stannade kvar som banföreståndare under<br />
161
Anställda<br />
nästan hela 1930-talet. Han efterträddes 1938<br />
av trädgårdsmästare Erik Jansson, som troget<br />
tjänstgjorde i befattningen ända fram till mitten<br />
av 1950-talet. När Erik Jansson sedan flyttade till<br />
grannklubben Lidingö kom Bengt Björklund<br />
att anställas som ny banföreståndare. Bengt<br />
var en trygg gotlänning som också var utbildad<br />
inom området gräs- och trädgårdsskötsel. Han<br />
ledde arbetet på banan fram till 1962.<br />
Lennart Hamlin<br />
Under en 20-årsperiod från början av 1960-talet<br />
hette banföreståndaren Lennart Hamlin. Han<br />
fick uppleva en spännande tid i klubbens historia<br />
när det gäller både förändringar i banans<br />
utseende samt teknisk utveckling när det gäller<br />
de maskinella hjälpmedlen.<br />
Lennart kom ursprungligen från Strängnäs<br />
och Eskilstuna och det var faktiskt Raymond<br />
Lidholm, caddiemaster vid klubben under<br />
många år, som tipsade om jobbet på Kevingebanan.<br />
Från 1953 tjänstgjorde Lennart som<br />
banarbetare, och blev den naturlige efterträdaren<br />
när Bengt Björklund sedermera lämnade<br />
klubben.<br />
Då var banans sträckning i stort den ursprungliga,<br />
men ganska snart vidtog stora ombyggnationer,<br />
framför allt till följd av att Mörby<br />
Centrum skulle byggas ut. Området närmast<br />
centrumet blev till vägar och parkeringar, och<br />
klubben ”förtätade” områdena där nuvarande<br />
9:an, 10:an, 11:an och 13:e går, så att vi kunde<br />
behålla våra 18 hål. Lennart fick också vara<br />
med om att ta allt modernare maskiner i bruk<br />
. Nämnas kan att klippning av greenerna i början<br />
av 1960-talet skedde med klippare som bara<br />
hade ett klippaggregat och det tog två man ca<br />
en halv dag vardera att klippa greenerna. Införskaffandet<br />
av en klippare med tre aggregat möjliggjorde<br />
både att klippningen gick snabbare<br />
och att man kunde klippa betydligt oftare.<br />
Ett annat problem som fanns när Lennart<br />
började sitt banföreståndarjobb var att klubben<br />
saknade en effektiv bevattningsanlägg-<br />
Bernard Eichinger, Tomas Boström och Lennart Hamlin 1972. Bernard var greenkeeper 1983 – 1990<br />
och Lennart 1961 – 83.<br />
162
Anställda<br />
ning. Bevattning skedde med hjälp av flyttbara<br />
slangar och spridare och vattnet togs direkt<br />
från den då ganska förorenade Edsviken. Klubben<br />
beslöt dock att investera i en automatisk<br />
bevattning som täckte såväl tees, fairways som<br />
greener och Lennart hade nöjet att få vara med<br />
och trimma in denna anläggning. Så småningom<br />
övergick man även till att använda sig av det<br />
kommunala vattennätets vatten och kvaliteten<br />
på banans gräs kunde därmed förbättras ytterligare.<br />
Samtidigt ökade spelfrekvensen på banan<br />
och det blev ofta mycket tidiga morgnar och<br />
sena kvällar för att banpersonalen skulle hinna<br />
med skötseln.<br />
Jobbet som banföreståndare innebar för<br />
Lennarts del även att han svarade för delar<br />
av fastighetsskötseln och uppvärmningen av<br />
personalbostäder och klubbhus. Han var också<br />
vintertid ansvarig för att spola is på dåvarande<br />
parkeringsplatsen nedanför klubbhuset, där<br />
Kevinge Curlingklubb bedrev sitt spel de dagar<br />
vädret så tillät.<br />
Det gällde att passa på när temperaturen sjönk<br />
under nollstrecket eller att snabbt skotta bort<br />
nyfallen blötsnö så att isen hölls i gott skick!<br />
Lennart blev aldrig någon framgångsrik<br />
golfare själv men när han fick tillfälle att spela<br />
tog han sitt halv-set och gick nio hål på kvällen<br />
för att testa av banan ur ett spelarperspektiv.<br />
Han var också en väldigt intresserad åskådare<br />
när klubben hade stortävlingar. Som den naturälskare<br />
han var trivdes han utmärkt med sitt<br />
utomhusarbete trots att dagarna ibland både<br />
kunde vara långa och slitsamma.<br />
Bernhard Eichinger<br />
När Lennart Hamlin pensionerades efterträddes<br />
han av Bernhard Eichinger. Bernhard<br />
hade kommit till Sverige från Österrike i början<br />
av 1960-talet och började på banan 1965.<br />
Han skaffade sig en gedigen kunskap om banskötsel<br />
och Kevingebanans egenskaper och så<br />
Tomas Boström, banarbetare, började på klubben<br />
1965 och är fortfarande hos oss<br />
Per Gräns, greenkeeper från 1990<br />
163
småningom blev han också biträdande banföreståndare<br />
ett antal år innan ha tog över efter<br />
Lennart. Han hade även god hjälp av Christer<br />
Jarebro, och även Tomas Boström, som fortfarande<br />
finns kvar som banarbetare.<br />
Under 1980-talet fortsatte Bernhard att<br />
tillsammans med sin personal utveckla<br />
banans kondition ytterligare. En allt modernare<br />
maskinpark gjorde det möjligt att klara<br />
av skötseln trots att spelfrekvensen på banan<br />
ökade alltmer. Kraven på<br />
smidighet och snabbhet<br />
klarades av med hjälp av<br />
anpassning av arbetstiderna<br />
till tidiga morgnar och<br />
gott samarbete med klubbens<br />
medlemmar.<br />
Bernard stannade på banföreståndararbetet<br />
under<br />
hela 1980-talet, varefter<br />
han flyttade till Sydsverige<br />
och sedan tillbaka till sitt<br />
hemland.<br />
Per Gräns<br />
Den nye banföreståndaren<br />
från och med 1990 hette<br />
Per Gräns. Per hade jobbat på Kevinge sedan<br />
1979 och var naturligtvis redan en välkänd profil<br />
på klubben. Under hela 1990-talet drev han<br />
ett målinriktat och omfattande jobb med att<br />
åstadkomma den bana som numera tillhör de<br />
konditionsmässigt absolut bästa i Sverige. Vi<br />
har fortfarande glädjen att ha Per som banföreståndare<br />
och han har idag vid sin sida en<br />
synnerligen väl inarbetad personal.<br />
Personalomsättningen på banan har<br />
genomgående varit låg, såväl när det gäller banföreståndare<br />
som övrig banpersonal. Ett antal<br />
medarbetare har dock under åren gått vidare<br />
Anställda<br />
till andra klubbar och några har efter sin lärotid<br />
på Kevinge tagit steget till att bli banföreståndare.<br />
Stina Levy<br />
Under en lång tid i klubbens tidigare historia<br />
bedrevs största delen av verksamheten inom<br />
klubbens kansli helt ideellt, och styrelsemedlemmar<br />
samt kommittéledamöter fick själva<br />
uträtta det mesta på sin fritid.<br />
<strong>SGK</strong> utvecklades dock<br />
med tiden till en allt större<br />
klubb och därmed växte<br />
behovet av att ha en person<br />
anställd med ansvar<br />
för den löpande verksamheten<br />
såväl i klubbhuset<br />
som på banan. Därför<br />
beslöt styrelsen i mitten av<br />
1950-talet att anställa en<br />
intendent. År 1956 anställdes<br />
så Stina Levy som klubbens<br />
första heltidsanställda<br />
intendent och därmed<br />
inleddes en ny epok rörande<br />
den löpande driften av<br />
klubben. Liksom Lennart<br />
Hamlin kom Stina från<br />
Eskilstuna och tillsammans med sina två söner<br />
flyttade hon in i dåvarande östra villan strax<br />
bakom klubbhuset. I norra villan bodde för<br />
övrigt Lennart Hamlin med familj och i den<br />
västra villan bodde klubbens krögare, vilket<br />
naturligtvis bidrog till samhörighetskänslan<br />
bland de anställda.<br />
Stinas arbete var väldigt mångsidigt och det<br />
innehöll dagliga kontakter med styrelsemedlemmar<br />
och kommittéledamöter, skötsel av all<br />
bokföring samt ansvar för all anställd personal<br />
inklusive löneutbetalningar. Hon gjorde också<br />
samtliga utskick av medlemsinformation via<br />
Stina Levy var under många år den som ensam skötte klubben,<br />
med viss assistans dock av klubbens sekreterare<br />
164
Anställda<br />
brev, utfärdade medlemskort och genomförde<br />
lottning av tävlingar samt ordnade med priser.<br />
Hon såg även till att bordsplaceringarna inför<br />
klubbens festmiddagar blev de rätta och att placeringskorten<br />
blev skrivna. Några höjdpunkter<br />
att nämna i detta sammanhang var propagandatävlingarna<br />
med efterföljande middag och<br />
prisutdelning, samt klubbens årsmöten.<br />
Stina hann även med många kontakter med<br />
klubbens medlemmar och genom att hennes<br />
tjänsterum var placerat<br />
längst västerut i den långa<br />
gången i klubbhuset hade<br />
hon möjlighet att växla<br />
några vänliga ord med förväntansfulla<br />
spelare på väg<br />
ut till sin golfrunda. Det var<br />
heller inte ovanligt att hon<br />
sedan fick rapporter om<br />
både med- och motgångar<br />
direkt efter avslutat spel.<br />
Sitt eget golfspel hann<br />
Stina emellertid aldrig<br />
utöva, det kom att stanna<br />
vid några få lektioner av<br />
Ted Roberts. Som intendent<br />
blev Stina så småningom<br />
även VD i bolaget <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s Intressenter AB.<br />
Stina kom snabbt att bli en mycket uppskattad<br />
person som med sin stora samarbetsförmåga<br />
och sitt ordningssinne såg till att klubbens verksamhet<br />
utvecklades positivt i enlighet med alla<br />
de krav som ställdes. Detta blev också en stor<br />
avlastning för de styrelse- och kommittéledamöter<br />
som tidigare skött sysslorna på sin fritid.<br />
Stina tjänstgjorde som klubbens intendent<br />
under en 15-årsperiod, varefter hon övergick<br />
till en helt annan verksamhet.<br />
Arne Angdin<br />
Klubbens nye intendent 1971 hette Arne Angdin,<br />
som själv var en duktig golfspelare och hade<br />
ett långt förflutet som Kevinge-medlem. Arne<br />
hade också varit styrelseledamot i klubben.<br />
Under Arnes intendent-period på 1970-talet<br />
fortsatte klubben att växa allt mer vilket förstås<br />
satte sin prägel även på intendent-jobbet.<br />
Fram till mitten av 1970-talet drevs också restaurangen<br />
i klubbens egen<br />
regi. Detta innebar bland<br />
annat att intendenten<br />
även skötte all ekonomisk<br />
administration inklusive<br />
löne- och personalredovisning<br />
för restaurangen.<br />
Eftersom personalomsättningen<br />
där var väldigt<br />
hög kunde det årligen<br />
handla om över <strong>100</strong>-talet<br />
korttidsanställningar att<br />
hålla reda på. Naturligtvis<br />
sköttes allt detta helt<br />
manuellt, några datatekniska<br />
hjälpmedel fanns<br />
ju inte då! Det kan också<br />
nämnas att utskänkningsrättigheterna<br />
innehades<br />
av intendenten, som alltså officiellt svarade för<br />
att spritserveringen skedde på ett lagligt sätt.<br />
När restaurangen senare arrenderades ut försvann<br />
dessa tungrodda sysslor från kansliet.<br />
Arne fortsatte i hög grad arbetet med att<br />
utveckla klubben till en modern idrottsförening.<br />
Så småningom fick han även hjälp på<br />
kansliet av Ulla Svedestig, som kunde avlasta<br />
honom när det gällde en del av det allt mer<br />
omfattande kontorsarbetet.<br />
Bland de mera dramatiska händelserna som<br />
Arne fick vara med om var ett inbrott där bland<br />
Arne Angdin höll i rodret i två decennier<br />
under intensiva perioder med bl a arrendefrågor<br />
165
Anställda<br />
annat klubbens prismonter tömdes på sitt innehåll.<br />
Tursamt nog var många klenoder just då<br />
utlämnade för gravyr men andra priser måste<br />
nytillverkas och fick rekonstrueras med hjälp<br />
av fotografier och teckningar!<br />
En fråga som Arne kom att engagera sig<br />
mycket i var Kevingebanans fortlevnad i o m<br />
att arrendekontraktet med Danderyds kommun<br />
började gå mot sitt slut. Även efter det att<br />
Arne hade slutat som intendent arbetade han<br />
mycket med detta och han var en av de mest<br />
drivande personerna när det gällde anläggandet<br />
av en ny bana på Brollsta, något som vi fick<br />
se förverkligas i slutet av 1990-talet.<br />
Stina Levy och Arne Angdin satte tillsammans<br />
sin prägel på verksamheten i klubben under en<br />
25-års-period. Under 1980- och 1990-talet hade<br />
sedan klubben flera intendenter med ett gediget<br />
idrottsligt och golfmässigt förflutet. Göran<br />
Lorichs var själv låghandicappare med stor<br />
golferfarenhet. Anna Oxenstierna var elitspelare<br />
när hon blev klubbens dittills yngsta intendent,<br />
och Elisabet Johanson tillhör fortfarande<br />
klubbens damelit.<br />
Ray Lidholm<br />
Bland klubbens trotjänare<br />
finns naturligtvis<br />
också klubbens mångårige<br />
caddiemaster<br />
Raymond Lidholm.<br />
Han började som<br />
anställd 1948 och arbetade<br />
först under en 10-<br />
årsperiod. Sedan flyttade<br />
han till Skåne och<br />
Ray Lidholm Rya <strong>Golfklubb</strong>, men<br />
1964 kom han åter till<br />
Kevinge för att stanna till slutet av 1970-talet.<br />
Med sitt något bestämda men alltid vänliga och<br />
korrekta sätt kom Ray att bli väldigt uppskattad<br />
bland klubbens medlemmar. Han höll reda på<br />
starttiderna samtidigt som han dirigerade de<br />
unga caddies som ofta satt och väntade på jobb<br />
på kullen bakom 17:e utslaget. Han hade också<br />
tid för en hälsning och ett vänligt ord med alla<br />
spelare som passerade hans disk. Ray var en<br />
sann serviceman som satte sin prägel på klubbhuset<br />
under många år.<br />
Tre av 1990-talets intendenter: Anna Oxenstierna, Elisabet Johanson och Annika Thunström<br />
166
Anställda<br />
När Ray så småningom<br />
slutade av hälsoskäl<br />
kom hans tjänst att<br />
delas upp på flera personer.<br />
Så småningom<br />
byggdes receptionen<br />
om och verksamheten<br />
blev delvis integrerad<br />
med såväl shop som<br />
kansli. Nuvarande krav<br />
på långa öppettider<br />
gör att det i hög grad<br />
Jane Erikson är ett lagarbete att hålla<br />
receptionen igång,<br />
och klubben kan glädja sig åt att fortfarande<br />
ha mycket goda medarbetare som tar hand om<br />
spelarna när de kommer till Kevinge.<br />
En person som här förtjänar att omnämnas<br />
är Jane Erikson, som under många år gjort en<br />
stor och lojal insats på detta område.<br />
Restaurangen<br />
Sedan gammalt har restaurangen på Kevinge<br />
haft ett gott rykte, där kombinationen av stora,<br />
trevliga lokaler och god mat gjort den väl värd<br />
att besökas av såväl medlemmar som externa<br />
gäster både till vardags och till fest. Restaurangen<br />
har funnits under hela tiden som <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> bedrivit sin verksamhet här<br />
på Kevinge och till att börja med drevs den helt<br />
i klubbens egen regi. Verksamheten har ibland<br />
varit svår att bedriva på ett lönsamt sätt eftersom<br />
den av naturen är säsongsbetonad. Kanske<br />
är det därför som ganska många krögare<br />
har arbetat hos oss genom åren. Ture Ernrup,<br />
Ruth och Olle Asplund, Yngve Karlsson, Ivan<br />
Sporje, Fred och Kerstin Fällström samt Tony<br />
Mc Guire är några av de mest bekanta namnen<br />
under senare delen av 1900-talet. Under de<br />
allra senaste åren har vårt uppskattade krögarpar<br />
hetat Anna och Peter Kappen, men inför<br />
säsongen 2004 stundar ett nytt byte på denna<br />
viktiga post. <br />
Johan Ullman, intendent från<br />
2000<br />
Anna Kappen som med sin make Peter skötte restaurangen från<br />
1995 till 2003<br />
167
Vy över andra hålet från kullen vid 16:e tee den 28 juni 2002.<br />
168
Att vara greenkeeper<br />
på<br />
Kevinge<br />
Per Gräns intervjuad<br />
av Hans Wijkström<br />
Per Gräns är greenkeeper på <strong>SGK</strong> och har<br />
varit det sedan 1990. Per har på bara de<br />
senaste åren sett en stor utveckling, som<br />
accelererat i takt med golfens explosionsartade<br />
ökning och klubbens goda<br />
ekonomi.<br />
Från alla håll och kanter får<br />
klubben beröm för banans<br />
fina kondition. Kräsna Europatourspelare<br />
som är här<br />
säger att de på många banor<br />
har betydligt sämre förhållanden.<br />
Vilka faktorer är det,<br />
enligt din mening, som har<br />
gjort att banan får sådana lovord?<br />
Som nummer ett kommer<br />
nog kommunikationen med<br />
styrelse och funktionärer. Jag,<br />
och jag tror att även mina<br />
föregångare, har alltid haft<br />
styrelsens öra. Mina kollegor<br />
på andra banor har det nog<br />
inte så lätt ibland. Där trycker<br />
kanske medlemmarna på<br />
för att banan ska öppnas på<br />
våren, innan växtligheten<br />
kommit igång. Man kan då<br />
få skador som inte läker förrän<br />
långt fram på sommaren.<br />
Jag har också haft turen att få<br />
Jan Sandström<br />
169
Greenkeepern<br />
jobba med tre bra ordförande i bankommittén,<br />
först Jan Sandström, sedan Stig Lorichs och nu<br />
Elisabet Johanson. Personer som alla förstår<br />
golfbanor och golfspel och vet vad som krävs.<br />
Som nummer två kommer den dagliga skötseln.<br />
I dag sköts fairway nästan som greener. Vi<br />
dressar, gödslar, vattnar, vertikalskär ofta och<br />
klipper 3-4 gånger per vecka under säsong. När<br />
jag började här gjorde vi det två gånger per<br />
vecka. Hålpipeluftade gjorde vi då som nu en<br />
gång per år. Ju oftare man klipper desto tätare<br />
blir det, och desto bättre ligger bollen. Förr tog<br />
det 8 timmar att klippa banan. Med nya effektivare<br />
maskiner gör vi det på 6 timmar och då<br />
dubbelklipper vi dessutom, d v s klipper först<br />
en gång kl 7 och en gång till två timmar senare.<br />
Dels går ju klipparen ner i unduleringarna lite<br />
olika, dels klipper vi sönder små gräshögar som<br />
Ovan. 18:e fairway<br />
kan bli liggande efter första klippningen. Fairway<br />
blir som ett dansgolv.<br />
Dränering av fairway gjordes 1994 och har<br />
betytt att vi fått betydligt snabbare avrinning.<br />
Stora delar av banan är byggd på en grusås<br />
(en förlängning av Brunkebergsåsen) och där<br />
fungerar avrinningen bra ändå, men på andra<br />
ställen blev vattnet stående. Vi lade ut 3 km<br />
dränering det året.<br />
Blir inte banan för fin – för kosmetisk – för<br />
lätt att spela?<br />
Vi har ju smalat av fairway på många ställen,<br />
både för att göra det lite svårare och för att<br />
göra banan vackrare. Dessutom går det fortare<br />
att klippa banan, så vi spar faktiskt lite pengar<br />
på det också, förutom att vi minskar behovet av<br />
sand för fairwaydressning och gödning.<br />
Utan tvekan vore det bra med en svårare<br />
bana. Ur spelsynpunkt vore det mer fostrande<br />
om fairways var smalare, ruffarna högre, och<br />
bunkrarna djupare. Det skulle på sikt göra alla<br />
bättre, alla skulle vara tvungna att slå rakare,<br />
2003 renoverades hål nr 4. Bl a fick dammen en<br />
midja och greenen förlängdes framåt mot tee.<br />
170
Greenkeepern<br />
eller välja andra och säkrare klubbor. Det skulle<br />
också överlag öka säkerheten på banan, både<br />
för oss banarbetare och för närboende som<br />
skulle få färre bollar in i sina trädgårdar eller<br />
fönster. För vår trånga och korta bana vore det<br />
en bra utveckling. Allt förutsätter dock att spelarna<br />
var bättre på att släppa igenom.<br />
Vad betyder bra maskiner?<br />
Maskinerna är naturligtvis viktiga, utan bra<br />
redskap kommer man inte långt. Och, skulle<br />
jag tillägga, välskötta sådana. Slipade knivar ger<br />
fina klipp på greener och fairways. Maskiner<br />
som rullar och går gör att det blir roligt för banarbetarna.<br />
De har sin yrkesstolthet, en prydligt<br />
klippt, jämn green eller fairway är deras belöning.<br />
På somrarna tar vi in extrapersonal som<br />
ofta är golfare och medlemmar i klubben. En<br />
dunk i ryggen från en kompis som är medlem<br />
är förstås en bra belöning.<br />
Det är också en väldig trygghet för mig att<br />
veta att våra maskiner är tipp-topp. Går en klippare<br />
sönder och blir stående dröjer det inte<br />
länge innan banan växer förbi en. Där har jag<br />
ett bra samarbete med Toro. Dels får jag låna<br />
maskiner av dem om någon skulle haverera,<br />
dels kan jag få låna vid större tävlingar då man<br />
har kort tid på sig att klippa alla greener mellan<br />
två ronder t ex.<br />
Är det verkligen nödvändigt med tre heltidsanställda<br />
banarbetare och en mekaniker? För<br />
15 år sedan räckte det med 2 personer.<br />
När vi var två heltidsanställda på klubben fanns<br />
det t ex inte tid att sköta maskinerna – och<br />
resultatet blev därefter. Banan kunde inte klippas,<br />
dressas etc så ofta. Nu är vi fyra heltidsanställda<br />
personer och det bidrar naturligtvis<br />
också till att banan ser så bra ut som den gör.<br />
Vi har en egen verkstad med en heltidsanställd<br />
mekaniker. Att maskinerna är i topptrim är<br />
som vi ser det grundläggande.<br />
Bildkavalkad från banan, ovanifrån: 14:e green,<br />
9 :e green, 15:e green och fairway med diagonalklippning,<br />
17:e fairway.<br />
171
Greenkeepern<br />
Samarbete mellan banarbetare och spelare är<br />
på många klubbar ett stort problem, men inte<br />
hos oss. Hur kan det komma sig?<br />
Vi har väl en öppnare attityd och många av banarbetarna<br />
känner medlemmarna vid namn. Vi<br />
har också via Klubbnytt informerat om rutinerna<br />
när spelaren stöter på en banarbetare. Det<br />
har hjälpt en hel del.<br />
Och omgivningen – grannarna ligger ju så tätt<br />
inpå oss – är inte det ett problem?<br />
Jo, det är det. Ett av dem är ljudnivåerna. Vi<br />
börjar klippningen kl 7.00 (på andra klubbar<br />
kan man börja 5.00) och en skön söndagsmorgon<br />
med fönstren öppna är det nog inte så<br />
trevligt att bli väckt av en slamrande klippare<br />
som åker fram och tillbaka. Senare klippstarter<br />
kan bli en effekt, och då krävs än större hänsyn<br />
mellan oss och spelarna. En fördel annars<br />
med golfbanan är att den är öppen på vintern<br />
för allmänheten. Den utnyttjas också flitigt, av<br />
barn, skidåkare, hundägare m fl.<br />
Några tips inför framtiden?<br />
Det är klart att när golfen utvecklas måste också<br />
banan utvecklas. När banan anlades 1932 såddes<br />
Vitgröe ( Poa Annua). I dag har vi samma<br />
gräs. Det är ett ettårigt gräs som sår sig självt.<br />
Tyvärr har gräset mest dåliga egenskaper. Det<br />
angrips lätt av sjukdomar (t ex svamp och<br />
isbränna) och kommer sent igång. Det är dock<br />
ett bra golfgräs när det väl kommit igång. Nu<br />
finns nya grässorter som är tåligare mot sjukdomar<br />
och som kommer igång betydligt tidigare<br />
på våren, t-ex Penn A4.<br />
Banan är byggd efter gamla principer, t ex<br />
saknar greenerna dränering. För att få dem<br />
fasta och jämna får man föra en ständig kamp<br />
Bra maskiner och bra maskinunderhåll är en förutsättning för att kunna hålla en golfbana i topptrim.<br />
172
Greenkeepern<br />
med vertikalskärning, gödsling, rivning, hålpipeluftning,<br />
stickluftning, vattenluftning, vältning<br />
och dressning. Det vore ingen konst att<br />
klara detta om det inte var så att man ville spela<br />
och tävla på banan samtidigt. Ett av greenkeeperns<br />
största problem är att kunna planlägga<br />
allt detta. Jag tycker att greenerna måste byggas<br />
om från början, efter moderna principer.<br />
Det betyder dock att banan måste hållas stängd<br />
ett år och att vi får nöja oss med provisoriska<br />
greener. En förutsättning är förstås vi får vara<br />
kvar på Kevinge.<br />
Bevattningen är tredje eller fjärde generation<br />
sedan den första installerades. Den nuvarande<br />
är sedan 1990 och har fungerat väl. I dag finnas<br />
dock bättre system, där man t ex kan styra varje<br />
spridare individuellt. Om det på något ställe<br />
är torrt kan man låta spridaren ge lite mer där.<br />
Har man Poa måste man vattna, annars dör<br />
gräset. En eller två torra somrar ger stora fläckar<br />
som inte läker på flera år.<br />
Även bunkrarna behöver renoveras med<br />
jämna mellanrum, kanter hållas efter, ny sand<br />
läggas i osv. Även detta gjorde vi 1995. En god<br />
erfarenhet jag har är att det är bra med spridare<br />
vid bunkrar, framför allt i söderläge, där<br />
kanterna annars lätt bränns. När jag började<br />
här slog vi bunkerkanterna med lie två gånger<br />
per år. Man kan ju tänka sig vilka lägen man<br />
kunde få om man inte kom upp på green. Nu<br />
putsar vi var 14e dag.<br />
Träden på Kevinge är en viktig del i bankaraktären.<br />
Vi har planterat många träd på banan,<br />
både för att gamla träd faller för åldersstrecket<br />
eller sjukdomar och för att nya fullvuxna träd<br />
i deras närhet ska kunna ta över. Så t ex har vi<br />
planterat en björkdunge till vänster på 5:an för<br />
att mota out-bollar. Samma sak på 10:an och<br />
18:e till höger. 12:ans tall har angripits av röta<br />
och vi får se hur länge den står. Den är ju ett<br />
riktigt karaktärsträd.<br />
När jag började här hade vi en uttalad målsättning<br />
och det var att lyfta Kevinge till en tio i<br />
topp-position. Jag skulle idag vilja påstå att när<br />
banan är som bäst, ligger den kvalitetsmässigt i<br />
den allra översta Sverigetoppen. <br />
<strong>SGK</strong>:s maskinpark 2004<br />
En översikt över större maskiner och aggregat<br />
Fairway och ruff<br />
Fairwayklippare<br />
2 st<br />
Ruffklippare<br />
2 st<br />
Semiruffklippare<br />
1 st<br />
Vertikalskärare<br />
2 st<br />
Hålpipeluftare<br />
1 st<br />
Gödselspridare<br />
1 st<br />
Hålpipeluftare (påhängsaggregat) 1 st<br />
Greener och tees<br />
Greenklippare<br />
4 st<br />
Foregreenklippare<br />
2 st<br />
Vattenluftare (hydrojet) 1 st<br />
Hålpipeluftning<br />
1 st<br />
Djupluftare (Vertidrain) 1 st<br />
Dressmaskin<br />
1 st<br />
Dressnät<br />
1 st<br />
Påhängsaggregat för:<br />
Stickluftning<br />
1 st<br />
Vertikalskärning<br />
2 st<br />
Greenvält<br />
1 st<br />
Bunkerkratta<br />
1 st<br />
Allmänt<br />
Traktor<br />
1 st<br />
Gödning<br />
1 st<br />
Dressning<br />
1 st<br />
Traktor med grävaggregat 1 st<br />
Spruttruck<br />
1 st<br />
Såmaskin<br />
1 st<br />
Last- och sevicefordon<br />
Elbilar med flak<br />
2 st<br />
Chusmantruckar<br />
4 st<br />
173
Storspelare<br />
på besök<br />
Av Per Wiklund, sekreterare i<br />
<strong>SGK</strong> med rötter i klubben sedan<br />
1964.<br />
Under årens lopp har framförallt Kevinge<br />
banan alltsedan invigningen 1932 haft<br />
besök av prominenta gäster av olika slag.<br />
Många framstående golfspelare har<br />
besökt vår bana, både för uppvisnings<br />
spel och för att delta i tävlingar eller golf<br />
matcher.<br />
Henry Cotton<br />
1933 spelade Henry Cotton uppvisningsmatch<br />
tillsammans med svenske mästaren Sune Malm<br />
ström mot Ted Roberts och Erik Runfelt. Cot<br />
ton och Malmström vann en knapp seger. 600<br />
Teckning av Rit-Ola i Idrottsbladet, 19 maj 1933 Henry Cotton Alf Padgham och Sam King<br />
174
Storspelare<br />
-<br />
-<br />
-<br />
-<br />
-<br />
åskådare betalade 3 kronor var. Detta var första<br />
gången man tog inträde till ett golfevenemang<br />
i Sverige. Året därpå vann Henry Cotton The<br />
Open Championship på Royal St. George’s.<br />
Alf Padgham och Sam King<br />
1946 besöker Alf Padgham (The Open Champion1936,<br />
Hoylake) och Sam King Kevinge för<br />
en uppvisningsmatch. King sätter nytt banrekord<br />
och engelsmännen slår sedan Harry Fakt/<br />
Arne Werkell i en fyrboll-bästboll med 3/2.<br />
Dai Rees<br />
Dai Rees besöker Kevinge i juli 1952 och spelar<br />
en uppvisningsmatch med Arne Werkell.<br />
Rees går runt på 65 slag och sätter därmed nytt<br />
banrekord.<br />
Bobby Locke – handelsresande i drömgolf<br />
Bobby Locke från Sydafrika, mannen med valspråket<br />
”You Drive for Show and Putt for<br />
Dough” gästade 1953 Kevinge för en uppvisningsmatch<br />
inför 600 åskådare och tangerade<br />
då Dai Rees banrekord från föregående år på<br />
65 slag. Bobby Locke var en av de största på sin<br />
tid och vann bl a The Open 1949, 1950, 1952<br />
och 1957.<br />
Han var också en glad sällskapsmänniska<br />
och då han deltog i banketten som hölls på<br />
Kevinge samma kväll, utförde han sitt berömda<br />
”öltrick”, d v s sög fast ett ölglas med öl mot<br />
hakan och knallade runt med detta till allmän<br />
munterhet!<br />
Jean Donald<br />
Uppvisningsspel i juni 1956 av Jean Donald,<br />
framgångsrik engelsk kvinnlig professional.<br />
Bob Toski<br />
Som förste amerikan besöker Bob Toski<br />
Kevinge i september 1960 för en clinic samt<br />
en uppvisningsmatch tillsammans med Arne<br />
Werkell, Harry Karlsson och George Dewrell<br />
(DGK).<br />
Dai Rees tackar Arne Werkell för god match<br />
Bobby Locke<br />
175
Storspelare<br />
Gene Sarazen – Sandwedgens fader.<br />
I slutet av maj 1962 spelades en ny serie av<br />
”Shell’s Wonderful World of Golf” in på Tylösand,<br />
där Doug Sanders och Arne Werkell<br />
möttes i en match med Gene Sarazen som<br />
expertkommentator. Sarazen var en mycket<br />
framgångsrik spelare under 20- och 30-talen<br />
och vann bl a brittiska, amerikanska och australiska<br />
mästerskapen. Några dagar efter filminspelningarna<br />
på Tylösand gästades Kevinge<br />
av Gene Sarazen, där han spelade en fyrboll<br />
med Ted Roberts samt Elis och Arne Werkell.<br />
Sarazen -mannen som enligt vissa källor uppfann<br />
sandwedgen – visade framför allt upp ett<br />
imponerande närspel och gick 60 år gammal<br />
runt banan på 69 slag.<br />
Peter Aliss<br />
Skandinaviska Allianstävlingen firade 1963 tjugofem<br />
år och återvände detta år till Kevinge, där<br />
man spelat ”Alliansen” för första gången den<br />
4 juni 1939. Tävlingen spelades som foursome<br />
där en professional deltog tillsammans med en<br />
duktig amatör. Jubileumsalliansen genomfördes<br />
den 9 juni och Peter Aliss deltog som inbjuden<br />
spelare tillsammans med 21-årige amatören<br />
och scratchspelaren D. Scott. Lagom till denna<br />
tävling hade Kevinges nya fjärde hål med konstgjord<br />
damm hunnit bli färdigt för spel.<br />
Patty Berg<br />
Patty Berg, amerikansk kvinnlig professional, har<br />
uppvisning 1963 på Kevinge. Patty Berg vann 15<br />
majors under sin karriär och var en av de fyra<br />
första som 1951 valdes in i LPGA Hall of Fame.<br />
Bob Toski Peter Aliss Arnold Palmer<br />
176
Arnold Palmer<br />
1972 besöker en av de verkligt stora vår klubb,<br />
Arnold Palmer. Söndagen den 14 september<br />
spelade Palmer en<br />
uppvisningsmatch<br />
mot Sven Tumba, kalllad<br />
”Toyota Champion<br />
1972”. Tillfrågade<br />
om sina respektive<br />
spelstrategier svarade<br />
Palmer: ”Tänk positivt”,<br />
medan Tumba<br />
sa: ”Piska bollen”.<br />
Tävlingen, som i presssen<br />
gick under namnet<br />
”Paraplymatchen” då det regnade kraftigt<br />
mest hela tiden, utspelades inför närmare 4500<br />
åskådare. Caddies var prins Bertil (Palmer) och<br />
Storspelare<br />
Ur Hagge Geigerts krönika i Svensk Golfs novembernummer<br />
1972: ”Till Tumbas Palmergala på Kevinge kom<br />
inte bara golfare. Dit kom även aningslösa hedningar.<br />
Replikskifte på första utslaget:<br />
– Vem är det som står bredvid Tumba?<br />
– Det är den där amerikanen, Olof Palmer.<br />
– Och titta på prins Bertil, har han det så fattigt att han<br />
måste dra vagnen åt den där yankeen?<br />
– Men har du sett Tore Wretmans byxor, med dom skulle<br />
han inte ens komma in på (restaurang) Diana!<br />
Tore Wretman (Tumba), den senare iförd säckiga<br />
regnbyxor och stadsbudsmössa. Efter imponerande<br />
spel stod Palmer som segrare med scoren<br />
70, för vilket han<br />
inkasserade 10 000<br />
kronor. Vid presskonferensen<br />
uppmärksammade<br />
Palmer sin<br />
förnäme caddie och<br />
fällde kommentaren:<br />
”Jag har spelat med<br />
kungar och presidenter,<br />
men jag har aldrig<br />
haft en prins som<br />
caddie!” Arnold Palmer<br />
var ju vad vi i dag<br />
skulle kalla megastjärna och publiken bestod<br />
för ovanlighetens skull inte bara av golfare.<br />
Sam Snead<br />
Severiano Ballesteros<br />
177
Storspelare<br />
Slammin’ Sam Snead<br />
Söndagen den 18 augusti 1974 arrangerades<br />
en uppvisningsmatch inför tusentalet åskådare<br />
mellan amerikanen Sam Snead och Sven<br />
Tumba. Utan att ens ha sett banan och med alla<br />
avstånd angivna i meter, vann Snead matchen<br />
med 68 slag mot Tumbas 75. Före matchen<br />
höll den 62-årige Snead en clinic, där han med<br />
en lill-spoon från ettans fairway slog boll efter<br />
boll upp mot greenen, alltmedan han undan<br />
för undan trampade ner bollen i fairway med<br />
foten. Det såg så enkelt ut och vi var många som<br />
imponerades av Sneads magiska händer…<br />
Sam Snead använde också med stor framgång<br />
sin speciella ”krocketfattning” då han puttade<br />
under matchen. En alternativ och ganska märklig<br />
putteknik, med vilken Snead förmodligen<br />
var en föregångsman att pröva nya metoder<br />
för att kurera ”yips” – eller ”banjovåffla” som vi<br />
säger på Kevinge.<br />
Paul Hahn - trickspelaren<br />
Spänd av förväntan slöt jag själv, Sune Werkell,<br />
Uffe Lorichs och några andra kompisar upp<br />
nedanför sjuttonde utslaget, där Paul Hahn<br />
skulle hålla sin föreställning i september 1970.<br />
Denna skulle visa sig vara äkta amerikansk show<br />
och något helt annorlunda än den klassiska,<br />
mer brittiska golf vi juniorer strängt fostrats i<br />
under sextiotalet. Detta är mina minnesbilder<br />
från denna väldigt annorlunda tillställning:<br />
Publiken samlas vid en jättelik bag av typen<br />
”elefantben”, i grälla färger och med golfartistens<br />
namn på sidan. Först händer ingenting,<br />
därefter sticker ett par händer upp, till sist hela<br />
Paul Hahn. Han ser sig omkring med ett Colgate-leende,<br />
hoppar upp ur bagen och drar<br />
igång sin show…<br />
Paul Hahn slår bollar i ett högt tempo, på två<br />
ben, på ett ben och på knä! Med jättelånga klubbor,<br />
jättekorta klubbor, klubbor med slokande<br />
Uppvisningsmatch den 30 juni 1980 med Seve<br />
Ballesteros, Sven Tumba (bilden ovan), Stefan Persson<br />
och Ingemar Johansson<br />
Lotta Neuman gästade Kevinge 1992 under<br />
Cancergolfen tillsammans med Helen Alfredsson<br />
178
gummiskaft som rätas ut vid träffen. Hela tiden<br />
snackar han med publiken, drar vitsar, garvar,<br />
med en cigarett nonchalant dinglande i mungipan.<br />
Han är kul, han är cool! Ingenting påminner<br />
alls om den golf som utövades av professor<br />
Olivecrona eller ”Acke” Fahleson och som man<br />
fick sig till livs när man drog caddie åt dom<br />
häromåret…<br />
Paul Hahn har en suverän bollträff, till och<br />
med när han peggar upp med ett tee nästan<br />
lika långt som han själv eller när han lägger bollen<br />
i en papperspåse och klipper till…<br />
Vilken kille, vi älskar honom! Golfen är inte<br />
längre vad den varit. Fastän vi inte förstod det<br />
då, så hade vi sett en glimt av 2000-talet, då<br />
golfspelaren är en högt avlönad artist och den<br />
amerikanska proffstouren har blivit äkta showbusiness!<br />
<br />
Storspelare<br />
Niclas Fasth, känd europatourspelare, på besök på<br />
Kevinge under Lag-SM 1995<br />
Joakim Haeggman 1999 när<br />
Chrysantemumbålen ingick i Telia Tour<br />
179
10<br />
8<br />
11<br />
7<br />
39<br />
38<br />
2<br />
1<br />
16<br />
15<br />
13<br />
2<br />
3<br />
Finnvidsv‰gen<br />
4<br />
7<br />
5<br />
MYRAN 6<br />
5<br />
4<br />
3:42<br />
3<br />
1<br />
3:42<br />
5<br />
7<br />
Edsviksv‰gen<br />
7<br />
6<br />
5<br />
9<br />
7<br />
8<br />
Edsviksv‰gen<br />
SK÷LDEN<br />
6<br />
7<br />
6<br />
14<br />
12<br />
TROLLSLƒNDAN<br />
6<br />
11<br />
5<br />
3<br />
10<br />
7<br />
Ekbacksv‰gen<br />
5<br />
Soltorpsv‰gen<br />
1<br />
2<br />
9<br />
sv<br />
18<br />
Lundblads v‰g<br />
4<br />
6<br />
17<br />
NYCKELPIGAN<br />
1<br />
sv<br />
1<br />
5<br />
3<br />
Granbacksv‰gen<br />
GRANBACKEN<br />
2<br />
1<br />
TORDYVELN<br />
2<br />
3<br />
2:1<br />
Kevingeringen<br />
3<br />
SJ÷ƒNGEN<br />
2<br />
Soltorpsv‰gen<br />
4<br />
5<br />
6<br />
7<br />
4<br />
Ekbacksv‰gen<br />
5<br />
4<br />
3<br />
2<br />
SKORPIONEN<br />
4<br />
6<br />
Kevingeringen<br />
8<br />
OLLONBORREN<br />
1<br />
1<br />
3<br />
2<br />
1<br />
2<br />
3<br />
EKOXEN<br />
Sjˆv‰gen<br />
4<br />
1<br />
STENBOCKEN<br />
1<br />
LEJONET<br />
KEVINGE-<br />
RINGEN<br />
Kevingeringen<br />
2<br />
8<br />
5<br />
11<br />
3:33<br />
MARKBYTE<br />
1966<br />
2<br />
KRƒFTAN<br />
1<br />
3:181<br />
JU<br />
14<br />
15<br />
10<br />
3:162<br />
12<br />
Golfv‰gen<br />
1<br />
3<br />
3:160<br />
Ursprunglig areal,<br />
ca 60 ha<br />
1<br />
2<br />
7<br />
1<br />
2<br />
FOCKEN<br />
3<br />
13<br />
16<br />
1<br />
11<br />
9<br />
11<br />
1<br />
2<br />
2<br />
Kevinge strand<br />
4<br />
17<br />
3<br />
6<br />
5<br />
3:181<br />
3:181<br />
ga:1<br />
12<br />
4<br />
10<br />
11<br />
STORSEGLET<br />
18<br />
Kevinge strand<br />
3:33<br />
Kevinge Strand<br />
5<br />
8<br />
10<br />
3:33<br />
1<br />
3:181<br />
13<br />
BOJEN<br />
6<br />
12<br />
1<br />
7<br />
12<br />
9<br />
FYREN<br />
ga:1<br />
16<br />
17 18<br />
19<br />
2<br />
2<br />
14<br />
FYREN<br />
20<br />
21<br />
22 23<br />
3<br />
9<br />
10<br />
8<br />
8<br />
11<br />
6<br />
15<br />
24<br />
25<br />
26<br />
3<br />
3:179<br />
7<br />
s:1<br />
3:33<br />
5<br />
27<br />
28<br />
29<br />
3:180<br />
3:180<br />
Kevingemarken hade en ganska betydande areal. Ovanstående skiss visar olika intrång och markbyten<br />
som samhällets utveckling medfört. Den areal som idag används för golfspel är obetydligt mindre än den<br />
ursprungliga. Bebyggelsen har dock trängt närmare. Det enda som byggts på den ursprungliga golfbanan<br />
är servicehuset på femman och daghemmet vid åttan samt parkeringsdäcket vid Mörby Centrum.<br />
180
Arbets fix 37.43<br />
Fix punkten<br />
DA10<br />
23<br />
ga:1<br />
19<br />
11<br />
Skogsdalsv‰gen<br />
33<br />
2<br />
Hagv‰gen<br />
18<br />
3:125<br />
SVƒRDET<br />
HJƒLMEN<br />
3<br />
17<br />
SVƒRDET<br />
21<br />
12<br />
36<br />
Sv‰rdv‰gen<br />
Gamla Landsv‰gen<br />
3:187<br />
2<br />
V≈GEN<br />
4<br />
VƒDUREN<br />
1<br />
Klubbv‰gen<br />
KRAFTLEDNING<br />
3<br />
3:181<br />
SERVICE-<br />
HUS<br />
1990<br />
KOPPARHUSEN<br />
16<br />
15<br />
14<br />
3:162<br />
20<br />
(14)<br />
3:128<br />
Golfbanev‰gen<br />
3:121<br />
12<br />
MARKBYTE<br />
1966<br />
7<br />
2:1<br />
Golfv‰gen<br />
Mˆrbyleden<br />
3:115<br />
MÖRBY<br />
5<br />
CENTRUM<br />
1959<br />
POSTILJONEN<br />
4<br />
6<br />
<strong>SGK</strong> – en av<br />
landets rikaste<br />
golfklubbar<br />
Av Jan Kielland, vice ordförande<br />
i <strong>SGK</strong> under 1980-talet, och<br />
Lars Tengstrand, mångårig medlem,<br />
tidigare ordförande i <strong>SGK</strong><br />
och <strong>SGK</strong>I.<br />
2:1<br />
3:162<br />
Norrt‰ljev‰gen<br />
NGFRUN<br />
2<br />
3<br />
2<br />
2<br />
11<br />
10<br />
3<br />
Golfv‰gen<br />
TOMT-<br />
3<br />
9<br />
4<br />
8<br />
3<br />
2<br />
Golfv‰gen<br />
12<br />
13<br />
Bunkerv‰gen<br />
8<br />
BUNKERN<br />
7<br />
8<br />
Golfv‰gen<br />
6<br />
9<br />
10<br />
EXPLOATERING<br />
BRIGGEN<br />
7<br />
5<br />
BRIGGEN<br />
5<br />
6<br />
11<br />
3:162<br />
3:162<br />
3:162<br />
1<br />
2<br />
Golfv‰gen<br />
MÖRBY<br />
BACKE<br />
M÷RBYBACKEN<br />
PUTTERN<br />
Axel Johnsons v‰g<br />
3:186<br />
3:186<br />
3:177<br />
3:181<br />
August Wahlstrˆms v‰g<br />
M÷RBYBACKEN<br />
1<br />
3:177<br />
3:177<br />
1<br />
MˆrbygÂrdsv‰gen<br />
3:177<br />
När man blickar tillbaka ser man ganska<br />
snart att vi inte alltid har varit i så<br />
goda ekonomiska omständigheter som<br />
nu. Vi frågar oss ibland hur man kunde<br />
“sälja ut” vår bana runt 1950. Varför<br />
satte vi inte emot hårdare? Vad var det<br />
för bolag, AB <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s<br />
Intressenter, som var inblandat? I följande<br />
artikel sätter vi in ekonomi, bolag<br />
och relationerna till Danderyds kommun<br />
i ett sammanhang för att visa varför<br />
vi finns kvar på Kevinge och blivit en<br />
av Sveriges rikaste golfklubbar.<br />
4<br />
SKEPPET<br />
5<br />
9<br />
6<br />
1<br />
Kevinge Strand<br />
8<br />
2<br />
3<br />
ANKARET<br />
7<br />
4<br />
6<br />
5<br />
3:178<br />
3:161<br />
1<br />
Kevinge Strand<br />
7<br />
3:188<br />
Den del av Kevinge egendom i Danderyds<br />
landskommun som <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
förvärvade 1930 omfattade ca 60 hektar, varav<br />
golfbanan utgjorde 38 hektar inklusive klubbhus<br />
och övriga byggnader. Återstoden var en<br />
”markreserv” belägen i egendomens nordvästra<br />
och sydöstra delar. Av kommunens yta som<br />
då uppgick till 1 662 hektar utgjorde Kevingeområdet<br />
3,6 procent. Banans läge, endast sex<br />
km från Jarlaplan i Stockholm, var då en fördel<br />
M÷RBYVIKEN<br />
Ej golfbana från början<br />
Markbyte<br />
Ursprunglig golfmark<br />
181
Markaffärer och ekonomi<br />
men har alltsedan slutet av 1940-talet skapat<br />
stora bekymmer för golfklubben.<br />
Kommunens befolkning uppgick 1930 till<br />
drygt 4 200 personer varav omkring 1 340 i Enebybergs<br />
villastads municipalsamhälle vid gränsen<br />
till Täby kommun. Det man inte kunde förutse<br />
var att landskommunen, som blev köping<br />
1946, skulle ha en befolkning på över 15-000<br />
invånare omkring 1960 och att stora delar av<br />
Kevingeområdets östra delar då lämnat plats<br />
för kommunens nya centrum. Ingen anade<br />
heller att grannkommunerna Djursholms stad<br />
och Stocksunds köping år 1971 skulle infogas i<br />
Danderyds köping och bilda nuvarande Danderyds<br />
kommun med omkring 30 000 invånare.<br />
Bakgrunden till denna tillväxt var den sedan<br />
1920-talet ökande inflyttningen från landsbygden<br />
till landets tätorter. År 1935 bodde hälften<br />
av landets befolkning i tätorter och idag är<br />
siffran över 80 procent. Orsaken till urbaniseringen<br />
var industri- och servicenäringarnas<br />
snabba tillväxt som också utgjorde grunden<br />
för ett växande välstånd. Tätortstillväxten medförde<br />
ytkrävande investeringar i bostäder och<br />
lokaler för kommersiell och offentlig verksamhet<br />
samt för kommunikationer.<br />
Om de växande tätorterna skulle fungera väl<br />
krävdes samordning och planering. Med den<br />
nya byggnadslagen 1947 gavs kommunerna den<br />
ledande rollen i planeringsprocessen genom<br />
det s k ”planmonopolet”. För att säkerställa<br />
markåtkomst och genomförande av kommunernas<br />
planer ändrades expropriationslagen<br />
1949 så att kommunerna kunde tvångsköpa<br />
mark som behövdes för tätortsutvecklingen.<br />
Markvärdet skulle fastställas utan hänsyn till<br />
tätortsutvecklingens värdehöjande inverkan,<br />
vilket motverkade markägarnas intresse av att<br />
uppskjuta en försäljning i avvaktan på ett högre<br />
markvärde.<br />
De trettio första åren och<br />
försäljningen av Kevinge 1950<br />
Klubbens kontakter med kommunen under<br />
1930-talet gällde försäljningen av villatomter<br />
utmed Bunkervägen som tog fart när en byggnadsplan<br />
antagits 1938. När kommunen 1944<br />
köpte 9 hektar mark där Kevingeringen nu<br />
ligger fick klubben en välkommen kassaförstärkning.<br />
Köpet vittnade också om att kommunen<br />
planerade en betydande utbyggnad i<br />
golfbanans närhet.<br />
Klubbens företrädare fick 1949-1950 ta del<br />
av kommunens planer. Enligt en dispositionsplan,<br />
utarbetad av kommunens konsult, skulle<br />
Mörby backe (August Wahlströms väg) byggas<br />
först, därefter Kevingeringen och området närmast<br />
centrum (höghusen) samt, något senare,<br />
marken utmed Edsviksvägen (nuvarande hålen<br />
4 – 7) med en park på de norra delarna av<br />
nuvarande 3:e och 8:e hålen. I yttranden från<br />
Byggnadsstyrelsen och länsarkitekten förordades<br />
att den södra delen av golfbanan skulle<br />
lämnas orörd. Kommunen meddelade att den<br />
önskade köpa hela klubbens markinnehav.<br />
Med den skärpta expropriationslagen såg<br />
klubben inga möjligheter att motsätta sig kommunens<br />
önskemål. Tanken att överge Kevinge<br />
diskuterades, men man valde att stanna kvar i<br />
förhoppningen att fortsatt golfspel skulle bli<br />
möjligt, om än på en något kortare 18-hålsbana.<br />
Den 18 december 1950 såldes därför klubbens<br />
hela markinnehav till kommunen med undantag<br />
för ett område som samma år hade sålts<br />
till byggnadsfirman Ohlsson & Skarne (Kopparhusen)<br />
och ett område för villabebyggelse.<br />
Kommunen skulle tillträda de östra delarna av<br />
egendomen omedelbart och återstoden 1960,<br />
då slutlikvid skulle erläggas. Själva golfbanan<br />
lämnades orörd till 1960. I avtalet fick kommu-<br />
182
Markaffärer och ekonomi<br />
nen rätt att göra nödvändiga ändringar i planen<br />
men också skyldighet att förhandla med<br />
klubben om ändringarna medförde intrång<br />
eller ekonomisk förlust för klubben.<br />
Av ett tilläggsavtal (1953) till huvudavtalet<br />
framgår att relationerna mellan klubben och<br />
kommunen undergått en intressant utveckling.<br />
I ingressen till tilläggsavtalet slås fast att kommunen<br />
och klubben ”förenat sig i en strävan<br />
att bevara och bibehålla golfbanan på Kevinge<br />
oinskränkt och av samma standard som hittills”.<br />
Kommunens tillträde till golfbanemarken med<br />
byggnader uppsköts till 1980 med företrädesrätt<br />
för klubben att teckna ett arrendeavtal om<br />
kommunen då beslutade att arrendera ut marken.<br />
Byggrätten för Kopparhusen utvidgades<br />
väsentligt vilket gav klubben extra inkomster.<br />
Kommunens planer började nu realiseras.<br />
Mörby backe påbörjades 1954, Kevingeringen<br />
1956, Kopparhusen 1958 och Mörby Centrum<br />
1959. Klubben planerade investeringar i<br />
klubbhuset men tvekade eftersom detta skulle<br />
övergå till kommunen 1980. Kommunen gick<br />
dock med på att sälja tillbaka klubbhusområdet<br />
till klubben 1960. Även i detta avtal ”förklarar<br />
sig köpingen beredd att jämväl efter det att<br />
köpingen år 1980 tillträtt golfbanans område<br />
verka för att golfbanan kommer att bevaras och<br />
bibehållas i sin nuvarande omfattning”.<br />
Ombyggnad av banan 1966 – 1972<br />
Byggandet av motorvägen till Norrtälje medförde<br />
behov av en ny lokal väg (Golfbanevägen<br />
och Mörbygårdsvägen) till och förbi Mörby<br />
Centrum. Kommunen begärde därför 1964 att<br />
i förtid få tillträde till delar av banområdet alldeles<br />
intill höghusen vid centrum (dåvarande<br />
6:e hålets green, 7:e och 8:e hålens tees). Dessutom<br />
önskade kommunen bygga en gångväg<br />
utmed Edsviken, något som skulle beröra 14:<br />
e hålets green. I utbyte erbjöds klubben mark i<br />
banans västra del vid Klingsta park (dog-legen<br />
på 10:e hålet).<br />
Klubben gick ett steg längre och föreslog att<br />
kommunen skulle tillträda all mark öster om<br />
kraftledningarna, att en gångväg, av säkerhetsskäl,<br />
även borde byggas från Kopparhusen till<br />
Kevingeringen mellan 3:e och 7:e hålen och att<br />
gångvägen vid 14:e hålet skulle anläggas på fyllnadsmassor<br />
i viken. Ombyggnadskostnaderna<br />
skulle betalas av kommunen och ett förmånligt<br />
arrendeavtal tecknas för tiden efter 1980. Ett<br />
avtal tecknades 1966 med detta innehåll. Klubben<br />
fick ett arrendeavtal från 1980 till 2000<br />
med en årsavgift av 1 000 kr. Det nödvändiga<br />
ombyggnadsarbetet, som påverkade ett stort<br />
antal hål, slutfördes 1972.<br />
Gustaf Söderlund tog initiativet till återköp av klubbhustomten,<br />
något som senare skulle göra oss till en<br />
förmögen golfklubb<br />
183
Markaffärer och ekonomi<br />
I efterhand kunde klubbens styrelse konstatera<br />
att utvecklingen efter försäljningen av banan<br />
1950 hade varit gynnsam. Den dåvarande styrelsens<br />
förhoppningar hade infriats och samarbetet<br />
med kommunen bedrevs i en konstruktiv<br />
anda av samförstånd. Några år senare skulle<br />
situationen vara en annan.<br />
Problemfyllda år 1977 – 1987<br />
Åren mellan 1977 och 1987 präglades av växande<br />
oro för banans och klubbens framtid. Orsaken<br />
var att en majoritet i kommunfullmäktige<br />
ville bebygga banans norra del. Både klubbens<br />
styrelse och medlemmarna hade 1987 gett<br />
upp hoppet om att behålla en 18-hålsbana på<br />
Kevinge.<br />
Kommunens ändrade inställning påverkades<br />
av att tunnelbanans förlängning till Täby Centrum<br />
inte blev av. Den planerade utbyggnaden<br />
av Danderydsberg måste skrinläggas och trycket<br />
på Kevinge ökade. Flera nya ledamöter i kommunfullmäktige<br />
saknade dessutom förståelse<br />
för golfsportens värde. Kravet på större medborgarinflytande<br />
i kommunala planeringsfrågor<br />
gjorde golfbanan till en politisk fråga även<br />
hos allmänheten.<br />
Från 1977 pågick en debatt i lokalpressen och<br />
i kommunfullmäktige om golfbanans berättigande<br />
och framtid. Klubben tvingades nu<br />
genom information och andra opinionspåverkande<br />
aktiviteter vinna sympati för sin sak hos<br />
såväl allmänheten som kommunfullmäktiges<br />
ledamöter. Ett antal skrifter utarbetades, politikerträffar<br />
anordnades och debattartiklar infördes<br />
i olika tidskrifter. En särskild kommitté,<br />
”Bevara Kevinge”, bildades 1984. Tre år senare<br />
bildades även föreningen ”Rädda Kevinge” av<br />
enskilda medlemmar och representanter för<br />
villaägareföreningen m-fl.<br />
Ett antal arbetsgrupper analyserade hur klubben<br />
borde agera i det uppkomna läget. De gällande<br />
avtalen analyserades, ekonomin gicks<br />
igenom och olika medlemskategoriers önskemål<br />
studerades. Slutsatsen blev att det främsta<br />
målet måste vara att bevara Kevingebanan<br />
intakt. Om detta inte var möjligt måste annan<br />
mark för en ny bana anskaffas men klubben<br />
saknade pengar till en ny bana. Klubbhusområdets<br />
marknadsvärde var lågt, eftersom det<br />
endast fick användas för idrottsändamål och<br />
klubbhuset dessutom behövde renoveras. Hur<br />
stor ersättning som kunde erhållas från kommunen<br />
i en frivillig överenskommelse eller vid<br />
en tvist var svårt att uppskatta. Juridisk expertis<br />
bedömde dock att ersättningen skulle bli lägre<br />
ju kortare den återstående arrendetiden var.<br />
Ett tidigt tillträde för kommunen skulle<br />
således ge mer pengar till en ny bana och bättre<br />
möjlighet att kompensera medlemmar som<br />
måste gå till en annan klubb. Möjligheten att<br />
bevara en 18-hålsbana byggde på förhoppningen<br />
att den politiska situationen skulle ändras<br />
i valen 1985 eller 1988, men detta krävde att<br />
ärendet kunde fördröjas. En målkonflikt förelåg<br />
således.<br />
Vid höstmötet 1985 meddelades att kommunen<br />
begärt att i förtid få tillträde till marken på<br />
banans norra del för att bygga bostadshus och<br />
ett servicehus samt anlägga en park, ett eko från<br />
1950. Höstmötet uttalade att ett förtida tillträde<br />
kunde accepteras om kommunen betalade<br />
avflyttningsvederlag motsvarande kostnaden<br />
för en ny 18-hålsbana inklusive klubbhus. En<br />
sådan uppgörelse var omöjlig för kommunen<br />
och förhandlingarna avbröts. Kort därefter<br />
stod det klart att kommunen skulle säga upp<br />
arrendeavtalet före 1990.<br />
I ett förslag till ”paketlösning” framförde<br />
klubben 1986 att en förändrad detaljplan för<br />
184
Markaffärer och ekonomi<br />
klubbhusområdet kunde skapa för klubben<br />
realiserbara värden, som kunde finansiera en<br />
ny bana. Mot en begränsad intrångsersättning<br />
kunde klubben då avstå banans norra del om<br />
arrendet för den södra bandelen förlängdes.<br />
Förslaget mottogs positivt av kommunen.<br />
Sökandet efter lämplig golfmark intensifierades.<br />
Ett område på Bogesundslandet befanns<br />
lämpligt och ägaren, Domänverket, var intresserat.<br />
Samtidigt inleddes ett samarbete med<br />
AL-invest AB för att utveckla ett projekt för<br />
klubbhustomten. Förslaget, en hotell- och<br />
konferensanläggning med möjlighet till tennis-<br />
och golfspel, anknöt till områdets pågående<br />
användning vilket bedömdes underlätta<br />
en planändring. Exploateringsrätten skulle<br />
ge klubben sex miljoner kronor, vilket tillsammans<br />
med ett mindre belopp från kommunen<br />
dock inte kunde täcka kostnaderna för en ny<br />
bana.<br />
Vid vårmötet 1987 föreslog styrelsen att kommunen<br />
skulle få tillträda delar av hål 5 och 6<br />
under hösten 1987 och resten av banans norra<br />
del hösten 1991, samt att arrendetiden för<br />
banan i övrigt skulle förlängas till år 2015. Målsättningen<br />
för Bogesundsprojektet var att avtala<br />
om byggstart för en 18-hålsbana i mars 1988<br />
så att golfspel kunde påbörjas 1991. Vårmötet<br />
tillstyrkte förslaget till avtal med kommunen<br />
men beslöt att styrelsen först skulle teckna ett<br />
bindande avtal om en 27-hålsbana på Bogesund<br />
och presentera en finansieringsplan för<br />
projektet samt upprätta investeringsplaner<br />
för Kevingebanan och den nya banan. Trots<br />
intensivt arbete lyckades inte styrelsen uppfylla<br />
vårmötets beslut och kunde därför inte<br />
teckna avtal med kommunen. Strandskyddsbestämmelser<br />
och tidigare arrendeavtal hade<br />
lagt hinder i vägen för Bogesundsprojektet.<br />
Nytt avtal 1988 och förlängt arrende<br />
till 2017<br />
Det som därefter hände var att golfbolaget<br />
1988 sålde klubbhustomten till klubben utan<br />
att kommunen utnyttjade sin förköpsrätt. Med<br />
kommunen avtalades om förtida tillträde till<br />
delar av hål 5 och 6 för byggandet av servicehuset<br />
mot 1 miljon kronor i intrångsersättning.<br />
Resten av banan skulle förbli orörd till år<br />
2000. Kommunledningen redovisade i oktober<br />
ett planförslag för klubbhusområdet med en<br />
byggrätt på 8 000 m 2 för kontor, hotell och<br />
bostäder. Ett år senare sade kommunen upp<br />
arrendeavtalet till år 2000.<br />
På kommunens begäran överlät klubben 1989<br />
ytterligare mark vid hål 5 och 6 så att servicehuset<br />
kunde placeras längre från kraftledningarna.<br />
Kommunledningen föreslog att klubben<br />
skulle kompenseras genom förlängd arrendetid<br />
till år 2010 vilket fullmäktige motsatte sig.<br />
Ett avtal utan förlängt arrende godkändes i<br />
början av 1990.<br />
Kommunens reträtt från kravet att snabbt få<br />
tillträda hela det norra banområdet förklaras<br />
troligen av att huvudfrågan var löst. Klubben<br />
hade förklarat sig villig att släppa detta område<br />
när en ny bana kunde finansieras, ett problem<br />
som skulle få sin lösning med den nya detaljplanen.<br />
Viktigast på kort sikt var att snabbt komma<br />
igång med servicehuset. Uppenbarligen hade<br />
man stöd i kommunfullmäktige eftersom den<br />
nya detaljplanen för klubbhusområdet bifölls.<br />
Motståndet mot en förlängning av arrendetiden<br />
kvarstod dock. Därför var det överraskande att<br />
klubben 1991 fick teckna ett arrendeavtal t o<br />
m 2017. En möjlig förklaring är att kommunen<br />
fick hela arrendet, sex miljoner kronor,<br />
i förskott och att avvecklingen av bostadssubventionerna<br />
gjorde bostadsbyggande mindre<br />
intressant.<br />
185
Markaffärer och ekonomi<br />
Försäljningen av klubbhustomten till<br />
Lodet AB 1988<br />
Kommunens utfästelse om en förändrad<br />
detaljplan lades till grund för en upphandling<br />
bland intresserade bygg- och fastighetsbolag.<br />
Det vinnande förslaget lämnades av AB Lodet<br />
som bjöd 40,5 mkr för exploateringsrätten. En<br />
överenskommelse träffades som löste klubben<br />
från samarbetsavtalet med AL-invest.<br />
I avtalet med Lodet av den 2 november 1988<br />
stipulerades att en detaljplan motsvarande<br />
kommunens planförslag av den 7 oktober 1988<br />
skulle ha vunnit laga kraft inom två år, annars<br />
skulle avtalet i alla delar anses förfallet. Lodet<br />
deponerade 4,5 mkr på ett spärrat konto tillhörande<br />
klubben. Resten av köpeskillingen skulle<br />
överföras när detaljplanen vunnit laga kraft.<br />
Det dröjde till den 24 september 1990 innan<br />
kommunfullmäktige antog den nya detaljplanen.<br />
Beslutet överklagades till länsstyrelsen<br />
och tidsfristen i avtalet kunde inte hållas.<br />
Lodets intresse var emellertid oförändrat och<br />
tidsfristen förlängdes med ett år. Länsstyrelsen<br />
avvisade besvären mot planen den 17 maj 1991.<br />
Detta beslut överklagades därefter till regeringen<br />
(bostadsdepartementet) som fick besvärshandlingarna<br />
först den 17 juli. Eftersom handläggningstiderna<br />
i departementet var mycket<br />
långa vid denna tid, bedömdes möjligheten<br />
att få ett beslut inom respittiden som nästintill<br />
obefintlig. Men så skedde. Den 5 september<br />
1991 avvisade regeringen besvären.<br />
Spänningen och ovissheten fortsatte. Även<br />
regeringens beslut överklagades, nu till Regeringsrätten<br />
för s k rättsprövning med begäran<br />
om inhibition d v s förbud mot att utnyttja detaljplanen<br />
innan rättsprövningen genomförts.<br />
Begäran om inhibition avslogs skyndsamt.<br />
Frågan gällde nu huruvida villkoret i avtalet<br />
mellan <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> och AB Lodet<br />
var uppfyllt, d v s om detaljplanen vunnit laga<br />
kraft. Vissa juridiska experter menade att så<br />
var fallet eftersom endast beslut som vunnit<br />
laga kraft kan överklagas till Regeringsrätten.<br />
Andra experter framhöll att andemeningen i<br />
avtalet kunde uppfattas så att alla hinder skulle<br />
vara undanröjda före den 2 november 1991.<br />
Mot detta kunde anföras att begäran om inhibition<br />
avslagits varför hinder inte längre förelåg.<br />
Något entydigt svar kunde inte erhållas.<br />
AB Lodet och <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> ingick<br />
därför ett tilläggsavtal, enligt vilket Lodet på<br />
klubbens spärrade konto satte in återstoden<br />
av köpeskillingen plus upplupna räntor. Om<br />
rättsprövningen resulterade i ett upphävande<br />
av departementets beslut skulle avtalet anses<br />
förfallet och samtliga spärrade medel inklusive<br />
räntor återbetalas till Lodet. Stod regeringsbeslutet<br />
fast skulle spärren hävas och innestående<br />
medel fritt disponeras av klubben. Allt stod nu<br />
på spel.<br />
Regeringsrättens dom kom den 14 januari<br />
1993. Regeringsbeslutet stod fast! Till klubbens<br />
förfogande stod nu drygt 60 mkr! Ett år senare<br />
fick klubben köpa tillbaka klubbhusområdet av<br />
Lodet för 28 mkr.<br />
Den äventyrliga resan var över. Klubbens alla<br />
önskningar hade infriats till övermått. När vi<br />
njuter av detta bör vi minnas det engagerade<br />
arbete som klubbens tjänstemän, styrelser och<br />
otaliga arbetsgrupper med stor skicklighet och<br />
framgång utfört för <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
under de gångna ett hundra åren.<br />
186
Markaffärer och ekonomi<br />
Aktiebolaget <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s Intressenter<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s tidiga banor var av<br />
mycket enkel karaktär och krävde i sig inga<br />
stora ekonomiska insatser. Marken arrenderades<br />
och klubbens utveckling vilade i stor<br />
grad på hängivna medlemmar som medverkade<br />
med bidrag, lån och garantier. Däribland<br />
bidrog dåvarande kronprinsen Gustaf Adolf<br />
redan1907 till ett enkelt klubbhus att ”förvara<br />
överkläder och golfrekvisita i”.<br />
När man i golfklubben den 26 april 1930 fattar<br />
beslutet att förvärva Kevinge-egendomen<br />
ökar klubbens åtagande och behovet av finansiering<br />
väsentligt. Kreugerkrasch och senare<br />
kristider kom att ställa stora krav på medlemmar<br />
och klubbens funktionärer. Klubben leddes<br />
under denna tid av mycket duktiga och<br />
framsynta medlemmar under ordföranden<br />
Henry Lindberg. Mot bakgrund av finansieringsproblematiken<br />
formulerade årsmötet<br />
i april 1930 beslutet så att antingen klubben<br />
eller ett därför bildat aktiebolag skulle fullfölja<br />
förvärvet och bygga golfbanan. Klubben skulle<br />
därefter arrendera anläggningen.<br />
Kapitalbehovet för förvärv och byggnation<br />
beräknades till ca 600 000 kronor och i december<br />
1930 bildas AB <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s<br />
Intressenter (AB <strong>SGK</strong>I) med ett aktiekapital på<br />
200 000 kronor. Klubben behövde själv endast<br />
teckna aktier för 21 000 kronor. Engagerade<br />
Aktiebrevet för A.-B. <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s Intressenter. Att driva Kevingeetableringen i aktiebolagsform<br />
var framsynt och har på senare tid fått många efterföljare i andra golfbaneprojekt.<br />
187
Markaffärer och ekonomi<br />
medlemmar tecknade själva och skaffade aktietecknare<br />
för resten. För lånefinansieringen,<br />
utöver från säljaren övertaget bottenlån, svarade<br />
generalkonsul Erik Åkerlund mot säkerhet<br />
i egendomen och av medlemmar utställda<br />
garantiförbindelser.<br />
Företeelsen att ett aktiebolag bygger och äger<br />
anläggningen som arrenderas av en ideell förening<br />
har i modern tid blivit vanlig. <strong>SGK</strong>I var<br />
det första golfaktiebolaget.<br />
Bolagets styrelse bestod under de första 40<br />
åren av medlemmar ur golfklubbens styrelse<br />
och hade alltid klubbens ordförande som<br />
ordförande. Styrelsen kompletterades med<br />
ytterligare ledamöter och redan i starten med<br />
advokaterna Henriques och Ohlsén. De skulle<br />
särskilt bevaka garantiställares och andra finansiärers<br />
intressen.<br />
Närheten mellan klubb och bolag understryks<br />
av att styrelserna gjorde en gemensam<br />
befattningsbeskrivning för verkställande direktören.<br />
Det upprättades också konsoliderade<br />
balansräkningar för klubben och bolaget.<br />
De inledande 25 åren kom i hög grad att<br />
präglas av bolagets och klubbens skuldbörda.<br />
Rafael Sundblom som var klubbens sekreterare<br />
blev också verkställande direktör i bolaget och<br />
var en mycket drivande kraft för Kevingebanan<br />
och klubben. Han ansåg att bolagets uppgift<br />
var att gagna klubben. Medlemmar som tecknade<br />
aktier medgavs ursprungligen en rabatt<br />
på årsavgiften om 30 kronor som ersättning<br />
för sin insats. Någon annan utdelning var inte<br />
Ett antal tomter öster om klubbhuset avstyckades och såldes på 1930-talet för att bättra på klubbens<br />
då dåliga finanser<br />
188
Markaffärer och ekonomi<br />
avsedd att ges. Jämför med M.E.A. som gav sina<br />
aktieägare kassarabatt istället för utdelning.<br />
Ansträngd ekonomi<br />
I bolaget drevs det första årtiondet tomtexploatering<br />
på bolagets mark i banans närhet i<br />
syfte att nedbringa skulderna. Bolagets aktieägare<br />
hade förtur till köp av tomter som kostade<br />
mellan 10 000 och 15 000 kronor. Återigen<br />
var Rafael Sundblom en mycket drivande<br />
kraft. Inte minst på grund av dåliga tider gick<br />
försäljningen trögt och bolagets ekonomi var<br />
ansträngd p g a skuldbördan. Mot slutet av trettiotalet<br />
såldes ett antal tomter till medlemmar<br />
som välvilligt betalade in hela köpeskillingen<br />
utan att tomterna var klara att tas i bruk.<br />
Klubben drabbades av manfall bland medlemmarna<br />
under rådande världskrig, vilket<br />
ytterligare försvagade klubbens ekonomi.<br />
Under dessa år svarade emellanåt bolaget för<br />
det underhåll som enligt arrendeavtalet ålåg<br />
klubben.<br />
I en redogörelse 1946 skriver Rafael Sundblom<br />
att det redan i mitten av trettiotalet stått<br />
klart för styrelserna att klubben skulle ha svårt<br />
att leva upp till det ursprungliga arrendeavtalet.<br />
Klubbens och bolagets 1944 nytillträdde<br />
ordförande Axel Wallenberg ansåg då att ekonomin<br />
var hotad av bolagets och klubbens<br />
fortfarande stora skulder och föranstaltade<br />
om en nyemission på 200 000 kronor för att<br />
amortera på dessa skulder. Förslaget var att de<br />
ursprungliga garantitecknarna skulle lösa in<br />
sina garantier mot aktier i bolaget med <strong>100</strong> 000<br />
kronor och ytterligare <strong>100</strong> 000 kronor tecknas<br />
av nya medlemmar. Detta väckte bestörtning<br />
hos garantitecknarna då klubben/bolaget<br />
egentligen skulle ha amorterat mycket mer än<br />
vad som gjorts under de gångna åren. Bolagets<br />
försäljning av mark till Danderyds kommun,<br />
blivande Kevingeringen, 1944 inbringade<br />
270-000 kronor. Detta medförde att emissionen<br />
kunde begränsas till <strong>100</strong> 000 kronor, varav<br />
garantitecknarna svarade för 44-000 kronor.<br />
Vid denna tid bestäms det också att aktieägarnas<br />
rabatt på årsavgiften villkoras av klubbens<br />
ekonomiska möjligheter att medge sådan. En<br />
del aktieägare knorrade.<br />
Vid den ordinarie bolagsstämman 1946 uttalas<br />
och protokolleras det: ” att bolagets verksamhet<br />
förvisso i första hand är av ideell natur<br />
men att, det är ett önskemål, om föremålet för<br />
verksamheten och ekonomin så tillåter aktieägare<br />
som genom aktieteckning visat bolaget<br />
och därigenom klubben intresse borde kunna<br />
få utdelning”. Den sista halvan av uttalandet<br />
togs bort ur jubileumsskriften 1954. Rafael<br />
Sundblom? Man anar att han aldrig tänkt att<br />
aktieägarna skulle ha någon annan ”utdelning”<br />
än en fantastisk golfanläggning.<br />
Mr Kevinge, Rafael Sundblom, bolagets VD under ett<br />
kritiskt skede 1930 – 1958<br />
189
Markaffärer och ekonomi<br />
Många av de ursprungliga aktieägarna skänkte<br />
sina aktier till klubben. Det hände att detta<br />
skedde mot att man erhöll ständigt medlemskap<br />
i klubben. Det framgår också av gamla<br />
protokoll att sådana erbjudanden lämnades av<br />
medlemmar, men inte alltid befanns tillräckligt<br />
attraktiva och därför refuserades av klubbens<br />
styrelse.<br />
Klubben och bolaget skuldfria<br />
1946 övertog bolaget all drift från klubben och<br />
dess maskinpark varigenom klubben blev fri<br />
från externa skulder. Bolaget gjorde i dessa<br />
tider med hjälp av försäljningsintäkter investeringar<br />
i både klubbhus och bostäder.<br />
De stadsplanediskussioner som upptas i slutet<br />
av årtiondet och senare markförsäljning till<br />
Danderyds kommun kom att radikalt ändra<br />
bolagets ekonomi och verksamhet. Bana,<br />
klubbhus och verkstad säljs 1950 till Danderyds<br />
kommun för 1 250 000 kronor varav<br />
400-000 kronor kontant. Under samma period<br />
säljs marken där Kopparhusen uppförs med<br />
en efter ändrad stadsplan väsentligt höjd köpeskilling.<br />
Bolaget blir därmed skuldfritt. I årsberättelsen<br />
för 1957 skriver styrelsen att influtna<br />
medel torde räcka till en återbetalning med<br />
150 000 kronor till aktieägarna. Detta gjordes<br />
dock inte. Vid lägenhetstilldelning i Kopparhusen<br />
tillses att <strong>SGK</strong>:s medlemmar får företräde<br />
till att hyra 120 lägenheter.<br />
1958 övertar ånyo golfklubben all drift och<br />
underhåll.<br />
Bolaget är fortfarande part i avtalet med<br />
Danderyds kommun om markförsäljningen<br />
med tillträde 1980. Klubbhustomten återköps<br />
redan 1960 och den restlikvid kommunen har<br />
att erlägga 1980 reduceras till 350 000 kronor.<br />
Detta återköp visar sig mycket lönsamt. Återköpet<br />
av klubbhuset som utgör egen fastighet<br />
görs bl a mot bakgrund av de reparationer och<br />
ombyggnader av klubbhuset som bedöms nödvändiga.<br />
Bolaget deltar med drygt 90 000 kronor<br />
i denna ombyggnad.<br />
De markbyten som görs i mitten på 1960-talet<br />
ändrar banans sträckning och ger oss en ny<br />
bevattningsanläggning.<br />
Återbäring krävs<br />
Diskussionerna om återbäring till aktieägarna<br />
och frågan om bolagets ideella karaktär tar fart<br />
på nytt. En mångårig styrelseledamot i både<br />
bolag och klubb författar 1974 en PM härom<br />
i samband med att klubbens styrelse begär att<br />
bolaget löser in det av klubben nyuppförda<br />
verkstadshuset vid 8:e hålet.<br />
Här ställs krav på att aktieägarna ska få återbäring<br />
i samband med att kommunen betalar<br />
sin slutlikvid 1980. Bolaget löser ändå in byggnaden<br />
för 90 000 kronor. Det bestäms också att<br />
styrelsen i bolaget inte ska bestå av styrelsemedlemmar<br />
i klubben. I dessa tider inleds också en<br />
intensiv jakt på att skaffa in utestående aktier i<br />
bolaget till klubben.<br />
Bolaget bygger 1975 ett nytt kontorshus på<br />
klubbhustomten för uthyrning till Svenska<br />
Golfförbundet. Det byggs snart ut och bolaget<br />
får ett gynnsamt hyresavtal. Bolagets skattesituation<br />
blir föremål för intern utredning.<br />
I samband med att kommunen formellt tillträder<br />
banan 1980 ger klubbens styrelse bolaget<br />
i uppdrag att undersöka alternativa möjligheter<br />
för fortsatt spel i framtiden. En ny<br />
mycket aktiv period för bolaget påbörjas med<br />
ett intensivt arbete av bolagets VD, Arne Angdin,<br />
som far Stockholm runt och undersöker<br />
olika markområden. Med Danderyds kommun<br />
förs diskussioner då kommunen behöver fler<br />
utbyggnadsmöjligheter i närheten av Mörby<br />
Centrum.<br />
190
Markaffärer och ekonomi<br />
Klubben köper klubbhustomten<br />
Klubbhustomten blir en viktig bricka, inte<br />
minst ekonomiskt, i detta spel. Dessa ekonomiska<br />
frågor och relationen till externa aktieägare,<br />
inte minst okända, var ett tema för styrelsen<br />
inför framtiden. Frågan betraktades<br />
ur formell synpunkt då den ideella grunden<br />
för bolagets verksamhet inte hade förändrats<br />
enligt bedömningarna. Vad som blev tydligt var<br />
att vid övervärden på marken skulle stora summor<br />
gå till bolagsskatt eftersom bolaget inte<br />
var gynnat ur beskattningssynpunkt. Beslut fattas<br />
att klubbhusfastigheten, c a 1,5 ha, ska säljas<br />
till golfklubben som vid en försäljning inte<br />
behöver betala skatt om överskotten återanvänds<br />
i verksamheten. Bolaget fattar på våren<br />
1988 beslutet att sälja fastigheten till klubben<br />
för taxeringsvärdet 1 275 000 kronor.<br />
Två aktieägare lämnar in en stämning mot<br />
bolaget och klubben för otillbörligt gynnande<br />
av en aktieägare, nämligen <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>.<br />
Vid en juridisk granskning visar hembudsklausulen<br />
att värdetillväxt inte ska tillfalla<br />
enskild aktieägare. Det utifrån denna klausul<br />
Arne Angdin var verkställande direktör under 1970-<br />
80-talet – ett aktivt skede för bolaget<br />
framräknade värdet, 3 800 kronor per aktie,<br />
erbjöds och överenskoms med de två aktieägarna.<br />
Intressentbolaget avvecklas<br />
AB <strong>SGK</strong>I har nu ingen verksamhet kvar och<br />
på en bolagsstämma 11 december 1989 fattas<br />
beslut om att träda i likvidation. Sveriges<br />
första golfaktiebolag hade gjort sin tjänst för<br />
Sveriges andra golfklubb. Dagens medlemmar<br />
är bolaget och dess funktionärer ett stort tack<br />
skyldiga.<br />
<strong>SGK</strong> blir en vinnare i fastighetskrisen<br />
Klubben gör senare sin mest värdefulla markaffär<br />
när Lodet Fastighets AB, efter anbudsförfarande,<br />
köper klubbhustomten för drygt 40<br />
miljoner kronor. Beloppet kommer med räntor<br />
att växa till drygt 60 miljoner kronor tills tillträde<br />
sker. Ett tillträde som sker när fastighetskrisen<br />
är ett faktum och köparen inte längre<br />
mäktar med den tänkta utbyggnaden.<br />
Detta leder till vårt andra återköp av klubbhuset<br />
som sker 1994. Nu till priset av nästan 28<br />
miljoner kronor. Användning av medlen, som<br />
med ytterligare räntor ökat till över 70 miljoner<br />
kronor, har gjorts enligt nedan. Finansiella<br />
överskott ska enligt beslut i klubben avsättas till<br />
framtidsfonden.<br />
Mkr<br />
Försäljning och räntor på kapitalet 73<br />
Banarrende Kevinge till 2017 - 6<br />
Banförbättringar och omläggningar - 4<br />
Återköp av klubbhusfastigheten -28<br />
Renovering klubbhus och inventarier -12<br />
Verkstadshuset - 2<br />
Brollsta – köp av mark - 7<br />
Brollsta – nedlagda kostnader - 4<br />
Framtidskapital 10<br />
191
Markaffärer och ekonomi<br />
Brollsta – vår framtidsgaranti<br />
Brollstabanan är utbyggd till 18 plus 9 hål med<br />
klubbhus, finansierad och driven av ett externt<br />
bolag, där <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> har både rättten<br />
och skyldigheten att lösa in hela anläggningen<br />
till ett fast pris av 26 miljoner kronor<br />
år 2022. <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> äger dock rätt<br />
att under avtalsperioden begära inlösen om<br />
väsentliga inskränkningar sker på Kevinge.<br />
Arrendatorerna har förtur till ett nytt arrende<br />
efter 2022 på marknadsmässiga villkor.<br />
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>s medlemmar torde<br />
vara försäkrade att även i framtiden kunna<br />
spela golf på banor utan besvärande kapitalkostnader.<br />
Ekonomisk kuriosa<br />
Köpet av Kevinge-fastigheten (60 ha) kostade<br />
375 000 kronor1930, omräknat till 1993 års<br />
prisnivå motsvarar det drygt 8 miljoner kronor<br />
eller 133-000 kronor per ha. Brollsta-fastigheten<br />
(216 ha) kostade1993 7 miljoner kronor<br />
eller 32 400 kronor per ha. Kostnadsutvecklingen<br />
har varit väsentlig som framgår nedan.<br />
Hade medlemsavgifterna t ex ökat lika mycket<br />
som driftkostnaderna sedan 1948 hade årsavgiften<br />
idag varit drygt 22-000 kronor. Medlemsavgifternas<br />
höjning har kunnat begränsas av ett<br />
högre medlemsantal och externa intäkter. Mer<br />
än hälften av dagens budget täcks av greenfee,<br />
företagsgolf och reklamintäkter. 1948 var dessa<br />
intäkter obetydliga.<br />
Indexutveckling under lång tid ska behandlas<br />
med reservation men kan kittla fantasin.<br />
Förr och nu i fasta priser<br />
Medlemsantal Medlemsavgifter Banans driftkostnad exkl. avskrivning Indexserie<br />
Aktiva Senior Fast pris Löpande Fast pris Myrdal-Bouvins<br />
2003 2003 konsumentprisindex<br />
1904 27 20:- 936:- 103<br />
1914 84 25:- 993:- 121<br />
1921 153 120:- 2.098:- 275<br />
1934 317 200:- 5.371:- 179<br />
1938 18.500:- 456.000:- 195<br />
1947 328 250:- 4.238:- 284<br />
1948 34.700:- 559.700:- 298<br />
1953 55.500:- 687.600:- 388<br />
1954 475 300:- 3.688:- 391<br />
1963 111.000:- 1.004.800:- 531<br />
1965 660 500:- 4.173:- 576<br />
1973 642 800:- 4.415:- 211.000:- 1.164.500:- 871<br />
1983 710 1.900:- 3.980:- 744.000:- 1.555.300:- 2295<br />
1993 875 3.900:- 4.470:- 2.004.000:- 2.296.400:- 4194<br />
2003 925 5.000:- 5.000:- 2.974.000:- 2.974.000:- 4807<br />
Om man räknar om medlemsavgiften i fasta priser enligt indexutveckling framgår att år 1933 var det<br />
som dyrast att vara med i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> (5 371 kronor). Man hade ju då också haft dryga kostnader<br />
för byggandet av Kevingebanan. Tabellen är inte komplett då uppgifter saknas för vissa år.<br />
192
Sveriges stora banarkitekter –<br />
fostrade på Kevinge<br />
Av Claes Lind, reporter på Svensk Golf<br />
När Kevingebanan byggdes i början av<br />
1930-talet handlade det om ett för landet<br />
anmärkningsvärt ambitiöst projekt. Inte<br />
mindre än dussinet designförslag hade<br />
hämtats in och analyserats innan uppdraget<br />
slutligen gick till den berömda banarkitektfirman<br />
Colt, Alison & Morrison i<br />
London.<br />
Detta val kan åtminstone ha haft en indirekt<br />
betydelse för banutvecklingen i Sverige, för<br />
på Kevinge har en kvartett framstående banarkitekter<br />
– tillika klubbmedlemmar – fostrats.<br />
Harry Colt var ett av de mest erkända banarkitektnamnen<br />
under förra seklets inledande<br />
decennier. Den Oxfordutbildade juristen och<br />
scratchspelaren blev sekreterare i Sunningdale<br />
och lade ut dess nya bana några år in på<br />
1900-talet. Efter det fick han alltfler uppdrag<br />
runt London, där han låg bakom banor som<br />
Wentworth och Swinley Forrest, och snart i<br />
övriga Storbritannien och även utanför landets<br />
gränser.<br />
När Kevingebanan skulle byggas fick Rafael<br />
Sundblom uppdraget att granska och bevaka<br />
byggnationen från klubbens sida. Ålandsfödde<br />
Sundblom var då en drygt 35-årig advokat<br />
och affärsman med stort intresse för golfbanearkitektur.<br />
För att förbereda sig för uppgiften for Sundblom<br />
på studieresa till London, där han granskade<br />
några av de banor som Colt & Co designat.<br />
Framför allt kom Swinley Forrest, den av<br />
Londonbanorna som främst stod som förebild<br />
för Kevinge, att ägnas stort intresse,. Det är lätt<br />
att tänka sig hur Sundblom och de brittiska<br />
banarkitekterna på plats diskuterade detaljer<br />
som till exempel greenplaceringar och hur par<br />
3-hålen skulle läggas ut (Colt & Co vurmade<br />
särskilt för korthålen).<br />
Kevingebanan invigdes i oktober 1932 och<br />
de första slagen slogs av prinsen av Wales och<br />
kronprins Gustav Adolf.<br />
För Sundblom måste projektet ha varit en<br />
enormt lärorik upplevelse och säkert hade han<br />
åtminstone ett finger med i banans utformning<br />
– och fler än så i de ändringar som av olika skäl<br />
skulle göras under de kommande åren.<br />
Under denna tid började intresset för golf<br />
att växa i landet och följaktligen behövdes fler<br />
banor. Den som skulle bli mest anlitad att leda<br />
denna nya och första banutveckling i landet<br />
var Rafael Sundblom, som därför på sätt och<br />
vis kan kallas banarkitekturens fader i Sverige.<br />
Sammanlagt designade han 16 banor, av vilka<br />
det främsta verket var Halmstad GK:s första 18-<br />
hålsbana i Tylösand.<br />
I övrigt bestod Sundbloms produktion<br />
framför allt av 9-hålsbanor, som av kostnadsskäl<br />
var det vanligaste under denna för- och<br />
efterkrigsperiod. Men det var sannerligen inte<br />
vilka 9-hålare som helst – bland dem märks<br />
193
Banarkitekter<br />
Rya, Falkenberg, Kristianstad, Örebro, Kalmar,<br />
Linköping, Södertälje och Gävle.<br />
Sundblom hade utan tvekan färgats av Coltandans<br />
strategiska designtänkande och även<br />
av hedlandsbanorna utanför London. Bästa<br />
exemplet är Tylösands ursprungliga bana som<br />
just hade hedkaraktären och även de omsorgsfullt<br />
valda greenområdena.<br />
Rafael Sundbloms protegé blev snart den tolv<br />
år yngre klubbmedlemmen Nils Sköld, som förutom<br />
att arbeta som stadsingenjör i Djursholm<br />
under många år verkade som mer eller mindre<br />
enväldig ordförande i Stockholm GK:s bankommitté.<br />
Även Sköld skulle komma att sätta<br />
sina spår i den svenska golfbaneutvecklingen.<br />
Skölds designkarriär inleddes på allvar på<br />
ett dystert sätt. Rafael Sundblom hade inlett<br />
designarbetet med Drottningholm i slutet av<br />
50-talet men avled (1958) innan byggnationen<br />
hade slutförts. Istället fick Sköld göra Drottningholmsbanan<br />
färdig för spel.<br />
Sköld ägnade sig därefter bland annat åt att<br />
bygga ut många av Sundbloms 9-hålare till 18<br />
hål. Men framför allt kom han att designa de<br />
flesta av 1960- och 70-talets nya banor i landet.<br />
Totalt låg Nils Sköld bakom omkring 90 banor,<br />
bland dem Forsbacka, Östersund-Frösö, Falun-<br />
Borlänge, Karlstad, Trollhättan, Täby, Varberg,<br />
Wermdö, Trollhättan och Värnamo.<br />
Sköld var framför allt de små ytornas mästare<br />
och kunde få in 18 fullgoda hål på ett begränsat<br />
område, något han hade med sig från Kevinge.<br />
Dessutom fick han dem byggda till en överkomlig<br />
kostnad, vilket uppskattades och ofta<br />
även var ett krav av de klubbar som anlitade<br />
honom.<br />
I mitten av 1950-talet tog Nils Sköld in en yngling<br />
vid namn Peter Nordwall i bankommittén.<br />
Nordwall kom under många år att framför allt<br />
fungera som bollplank åt Sköld i samband med<br />
Kevinges många ombyggnader, föranledda av<br />
Rafael Sundblom<br />
Nils Sköld<br />
194
Banarkitekter<br />
att kommunen undan för undan ”stal” mark<br />
från det ursprungliga området.<br />
Nordwall utbildade sig till civilekonom och<br />
jobbade länge inom Electrolux. Parallellt med<br />
detta designade han i slutet av 1970-talet sin<br />
första bana – Bro-Bålsta, som snabbt blev känd<br />
för sina stora undulerade greener. Detta ledde<br />
till ytterligare uppdrag och 1989, 50 år gammal,<br />
lämnade Nordwall Electrolux för att på<br />
heltid arbeta med golfbanor.<br />
Idag är han en av de mest anlitade svenska<br />
banarkitekterna och har banor som Skövde,<br />
Gränna, A6, Slite, Visby (utbyggnaden), Ryfors<br />
och inte minst Svartinge på meritlistan. Nordwalls<br />
signum är de stora, undulerade greenerna.<br />
Och precis som en gång Colt & Co strävar<br />
han först av allt efter att finna de bästa platserna<br />
för dem. Det är där som arvet från Kevinge<br />
kommer in, anser han själv.<br />
Den fjärde medlemmen av Kevinges ”designklubb”<br />
är Bengt Lorichs, den före detta majoren<br />
och förbundssekreteraren som betytt så mycket<br />
för golfutvecklingen i landet. När Lorichs lämnade<br />
förbundet 1982 tog han vid 55 års ålder<br />
tag i sitt stora intresse för bandesign och kom<br />
med åren att projektera tiotalet banor, bland<br />
dem Bokskogens Nya, Gripsholm, Sofiedal,<br />
Burvik och det smärre mästerverket Idrefjällen,<br />
där han visade prov på både strategisk och<br />
naturanpassad känsla. Lorichs sista bana blev<br />
Omberg där han assisterades av Pierre Fulke.<br />
Därefter, 2001, tvingades han tyvärr dra sig tillbaka<br />
på grund av en ögonsjukdom.<br />
Fyra banarkitekter med rötter i <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong> och som stått bakom drygt 130 banor<br />
i landet, eller omkring 30 procent av samtliga.<br />
Som sagt, Kevingebanan har, åtminstone indirekt,<br />
betytt massor för banutvecklingen i hela<br />
landet. <br />
Peter Nordwall<br />
Bengt Lorichs<br />
195
Starka band mellan <strong>SGK</strong><br />
och Svenska Golfförbundet<br />
Anders Janson, chefredaktör på Svensk Golf 1973 – 1994, presschef<br />
på SGF 1995 –<br />
Banden mellan <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
och Svenska Golfförbundet är starka,<br />
starkare än med någon annan svensk<br />
golfklubb. Det beror på många faktorer,<br />
långt fler än det idag direkt synliga, nämligen<br />
att de två organisationerna sedan<br />
drygt 25 år lever tillsammans i ett gott<br />
samboförhållande.<br />
För det första är <strong>SGK</strong> (<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>)<br />
och SGF (Svenska Golfförbundet) jämnåriga,<br />
<strong>100</strong> år gamla år 2004.<br />
För det andra har personbanden<br />
varit täta, många ledande<br />
personer inom <strong>SGK</strong> har också<br />
haft ledande roller i förbundet.<br />
För det tredje har <strong>SGK</strong> varit en<br />
frekvent leverantör av personer<br />
som haft ambitionen att rita och<br />
bygga banor och därmed bidragit<br />
till att golfsporten spritts till<br />
nya platser i vårt land.<br />
För det fjärde har <strong>SGK</strong> genom<br />
året haft medlemmar med intresse<br />
och kunnande att skildra golf<br />
i olika media vilket bidragit till<br />
att sprida information om golf.<br />
För det femte har <strong>SGK</strong> bidragit med spelare<br />
av hög klass vilka fått äran att representera Sverige<br />
i landskamper och mästerskap och därmed<br />
bidragit till den sportsliga utvecklingen av<br />
golfspelet.<br />
För det sjätte återfinns alltså både <strong>SGK</strong> och<br />
SGF på samma adress: Kevinge, Danderyd.<br />
Inspiration från England<br />
Behovet av att bilda Svenska Golfförbundet<br />
för hundra år sedan var inte stort. Det var obefintligt.<br />
Då, år 1904, fanns en enda reguljär<br />
golfklubb i Sverige, Göteborgs GK. En klubb<br />
som efter en trevande start på 1890-talet formellt<br />
bildades 1902 och just<br />
1904 flyttade till det markområde<br />
i Hovås där banan ännu<br />
idag ligger kvar. Vidare fanns en<br />
bana, dock ingen klubb, på godset<br />
Ryfors i Västergötland.<br />
Därtill fanns Stockholm där ett<br />
antal herrar (ursäkta alla damer,<br />
men golf på den tiden var en<br />
till 98 procent manlig sport)<br />
som prövat på golf utomlands<br />
och prövade på att slå golfslag<br />
på Ladugårdsgärde. Två av de<br />
herrarna var bröderna Edvard<br />
Viktor Balck – <strong>SGK</strong>:s grundare och Robert Sager som 1886 lät<br />
bygga den första svenska golfbanan<br />
som ett inslag i ”den engelska parken” på<br />
Ryfors Bruk. Det var under sina studieår i England<br />
som de två kom i kontakt med de sporter<br />
som utövades vid de brittiska universiteten och<br />
196
vid hemkomsten lät bygga såväl Sveriges första<br />
golfbana som första (lawn) tennisbana.<br />
På Ladugårdsgärdes öppna ytor kunde man<br />
slå golfslag men inte anlägga en permanent<br />
bana och därför blev en av den nya klubbens<br />
första åtgärder att besluta om en bana. Platsen<br />
var Fältrittsklubben vid nuvarande Östermalms<br />
Idrottsplats varefter följde flyttningarna<br />
till Råsunda – Lidingö – Kevinge vilket gör <strong>SGK</strong><br />
till Sveriges mest ambulerande golfklubb.<br />
Det var den 27 maj 1904 i den dåtida Idrottsparken<br />
(<strong>Stockholms</strong> Stadions föregångare)<br />
som <strong>SGK</strong> bildades.<br />
Maktkamp skapade förbundet<br />
Alltnog, två klubbar, tre banor och ett sammanlagt<br />
antal spelare av cirka <strong>100</strong> fordrade verkligen<br />
inte bildandet av ett nationsförbund. Men.<br />
På dåtidens idrottsscen fanns två rivaliserande<br />
organisationer: det 1896 bildade Svenska Gymnastik-<br />
och Idrottsförbundet<br />
samt den ett år yngre Centralföreningen<br />
för Idrottens Främjande.<br />
Här gällde det att sno åt<br />
sig nya idrotter och skaffa sig<br />
makt. Victor Balck, även kallad<br />
”den svenska idrottens fader”,<br />
var stark man i båda organisationerna<br />
– och för övrigt den som<br />
redan 1888 översatte den första<br />
texten om golfreglerna till svenska.<br />
Han fick dåligt genomslag<br />
med termer som ”stötaren” för<br />
putter och ”skopan” för niblick<br />
(motsvarande dagens järn-9)<br />
men bestämde att Svenska Gymnastik-<br />
och Idrottsförbundet, som 1911 bytte<br />
namn till Svenska Riksidrottsförbundet, skulle<br />
starta en sektion för golf. Därmed är faktiskt<br />
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
golf en av de elva idrotter som redan från starten<br />
ingått i Riksidrottsförbundet (RF).<br />
Det var också RF som bestämde att förbundets<br />
styrelse skulle bestå av tre representanter<br />
för den klubb som onekligen hunnit längst i<br />
utvecklingen, alltså Göteborgs GK (Tor Törnsten,<br />
Viktor Setterberg och Ragnar Andrén), en<br />
från <strong>SGK</strong> (Edvard Sager), med Sigrid Edström<br />
från RF som ”beskyddare”. Det var den 24 april<br />
1904 som Svenska Golfförbundet bildades, SGF<br />
är alltså en dryg månad äldre än <strong>SGK</strong>.<br />
18-hålsbana nr 1 och 4<br />
En av Göteborgsklubbens styrelsemedlemmar,<br />
Viktor Setterberg, fick sysslan som sekreterare<br />
i såväl sin klubb som förbundet. Han var kort<br />
sagt ett fynd. Han var den perfekte PR-mannen<br />
långt innan termen var uppfunnen. Förutom<br />
en mängd notiser om golf i den tidens tidningar<br />
reste han runt och inspirerade till nya klubbar.<br />
En del flammade upp och blev<br />
kortvariga, inte minst vid landets<br />
olika militärförband, andra lever<br />
ännu idag. Det dröjde till 1909<br />
innan Göteborg och Stockholm<br />
fick sällskap av en tredje permanent<br />
klubb (Falsterbo GK) och<br />
i skuggan av första världskriget<br />
dröjde sedan klubb nr 4 (Helsingborgs<br />
GK) ända till 1924.<br />
Så dags höll medlemmarna i<br />
<strong>SGK</strong> tillgodo med sina nio hål<br />
vid Råsunda (”fyrkantiga greener<br />
och massor av diken” var<br />
Edvard Sager prins Bertils minnesbild av den<br />
banan). 1927 visade <strong>SGK</strong> vägen<br />
mot framtiden genom att anlägga Sveriges första<br />
18-hålsbana vid Sticklinge på Lidingö.<br />
Fem år senare upprepade som bekant <strong>SGK</strong><br />
den proceduren genom sina 18 hål på Kevinge<br />
197
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Gårds marker i Danderyd. Det var 18-hålsbana<br />
nr 4 på svensk mark, mellan Lidingö (1927) och<br />
Kevinge (1932) tillkom två banor 1930. Den<br />
ena var Falsterbos utbyggnad till 18 hål, den<br />
andra den bana som Ludvig Nobel lät bygga i<br />
Båstad för att locka turister till Bjärehalvön.<br />
Klubb med kunglig glans<br />
Golf under 1900-talets första decennier var en<br />
liten, sluten sport. Som alla den tidens sporter<br />
som hämtades in till Sverige hade den<br />
starka brittiska traditioner. Den utövades av de<br />
bättre situerade i samhället – och av män. Det<br />
fanns förstås kvinnliga undantag, men de var<br />
inte många. Ida Sager, maka till Edvard Sager,<br />
var med all sannolikt den första svenska dam<br />
som spelade golf, dels på banan i Ryfors, dels<br />
i Stockholm. En annan pionjär hade vår kronprins<br />
Gustav Adolf (sedermera kung Gustav VI<br />
Ida Sager, Sveriges första kvinnliga golfare?<br />
Adolf) hämtat hem från England i form av sin<br />
maka, kronprinsessan Margareta. Hon spelade<br />
bandy på vintrarna och golf på somrarna. 1914<br />
tyckte förbundet att det var dags för <strong>SGK</strong> att<br />
arrangera Svenska Mästerskapen – herrarnas<br />
SM hade startat 1904 och spelats på Hovås eller<br />
Falsterbo, damernas dittills enda mästerskap<br />
1911 hade också det spelats på Hovås. Och då<br />
hände något unikt, för första gången i svensk<br />
idrott nådde en medlem av kungafamiljen en<br />
mästerskapsfinal. Den personen var just kronprinsessan<br />
Margareta som dock föll med 5/3<br />
i finalen mot försvarande mästarinnan Viveka<br />
Rosencrantz från Göteborg. Kronprinsessan<br />
gick tyvärr bort tidigt men inspirerade alla sina<br />
barn att bli golfare. Så småningom lyckades en<br />
kunglig person också vinna SM-tecken, hennes<br />
äldste son Gustav Adolf. Fast inte i golf utan i<br />
fäktning.<br />
- Vi fick mer eller mindre order av min<br />
mamma och min morfar, hertigen av Connaught,<br />
att bege oss till Swinley Forrest GC för<br />
att pron där skulle ge oss en golfsving i unga år,<br />
berättade prins Bertil.<br />
Prinsen kom att bli den skickligaste golfaren i<br />
kungafamiljen (hcp 8 som bäst) men såväl hans<br />
far som hans syskon kom att bli flitiga besökare<br />
på Kevingebanan. Med roddbåt var sjövägen<br />
över Edsviken från Ulriksdals slott inte lång.<br />
Ett slutet golfsamhälle<br />
Det dröjde över 20 år innan Svenska Golfförbundet<br />
kunde räkna in 1 000 golfare i vårt<br />
land. Innan den siffran tiodubblats dröjde det<br />
ytterligare drygt 30 år, till 1959. Visst var andra<br />
världskrigets år med stor brist på bollar (all<br />
gummiråvara gick till krigsindustrin), med spelare<br />
inkallade till beredskap och med spanska<br />
ryttare utplacerade som landningshinder för<br />
flygplan på banor i Sydsverige en förlamande<br />
period – men sanningen bakom den långsam-<br />
198
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Prins Bertil, kungafamiljens bäste golfare<br />
199
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Sven Tumba – vår tids golfambassadör. Här vid ett<br />
besök på Kevinge i samband med uppvisningsmatch<br />
mot Sam Snead 1974.<br />
ma utvecklingen var en annan. Inställningen.<br />
Golfarna hade ingen ambition att sprida sin<br />
sport, man såg klubbarna som slutna sällskap.<br />
Nya medlemmars ansökningar skulle styrkas av<br />
två sponsorer (i det begreppets ursprungliga<br />
betydelse) för att nykomlingarna skulle passa<br />
in i bilden. Kraven på banornas skötsel var låg,<br />
klubbarnas administration sköttes ideellt, pron<br />
var sin egen och följden var att en klubb kunde<br />
klara sig på 200 – 300 medlemmar. Det finns<br />
svenska golfklubbar som startat sin verksamhet<br />
med mindre än 50 medlemmar. (Kontrasten<br />
mot idag är enorm, idag har den svenska<br />
genomsnittsklubben 1 300 medlemmar, överlägset<br />
mest i världen.)<br />
Samtidigt fanns det naturligtvis många plusvärden<br />
i det svenska golfsamhälle som rådde<br />
fram till 1960-talets början. Ingen trängsel på<br />
första tee, snabbt spel, god kännedom om golfens<br />
etikett samt ett livaktigt klubbliv där alla<br />
kände alla och där golfen kompletterades med<br />
bridge och modevisningar.<br />
Växlingen mot dagens golfsamhälle skedde<br />
under 1960-talet, levnadsstandarden höjdes,<br />
femdagarsvecka och längre semestrar infördes.<br />
Och så, 1963, tog Sven Tumba för första<br />
gången på allvar i en golfklubba. (Han hade<br />
gjort det en gång tidigare, 1957, vid ett jippo<br />
på Lidingö GK – och gjort par på sitt livs första<br />
golfhål).<br />
Inom fem år hade han ordnat att Arnold<br />
Palmer kom hit för uppvisning (Lidingö och<br />
Falsterbo 1968)…<br />
inom sju år den första svenska proffsgalan<br />
(Volvo Open 1970) och …<br />
inom tio år en permanent stortävling (SEO,<br />
Scandinavian Enterprise Open 1973).<br />
Plus att han däremellan gett alla <strong>Stockholms</strong><br />
golfare ett tält för vinterträning (varav det första<br />
rasade ihop under snömassorna men snart var<br />
ersatt av en permanent byggnad). Plus att han<br />
200
själv hann bli både Skandinavisk Mästare och<br />
landslagsman i sin tredje idrott – efter ishockey<br />
och fotboll – när han var svensk VM-spelare i<br />
Madrid 1970.<br />
Det är svårt att värdesätta Sven Tumbas betydelse<br />
för svensk golfsports utveckling. Risken<br />
är stor att man undervärderar den.<br />
Den kanske allra största insatsen gjorde han<br />
genom att fara land och rike kring och propagera<br />
och inviga golfbanor. Hans budskap var<br />
enkelt och rakt:<br />
– Det här spelet är alldeles för roligt för att<br />
direktörerna ska få ha det för sig själva. Det här<br />
är ett lir för vanliga lirare.<br />
Inte minst det sista gick hem. Idag finns det<br />
knappt någon idrott där de aktiva stjärnorna<br />
inte har golf som sin andraidrott. Och tittar<br />
man på spelarna i våra seniorlandslag (det som<br />
förut kallades Oldboys och Oldgirls) så vimlar<br />
det av spelare med meriter från andra idrotter.<br />
Golf ställer som bekant inte stora fysiska krav<br />
på utövarna, däremot har självfallet personer<br />
med träningsvana och tävlingsinstinkt stora<br />
fördelar.<br />
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Män med visioner<br />
I det slutna golfsamhället var Svenska Golfförbundet<br />
en återspegling av sina klubbar. Resurserna<br />
var små, ambitionerna likaså. Förbundets<br />
styrelse sammanträdde sällan och den lilla<br />
administrationen handhades av sekreteraren<br />
(fast säkert i realiteten till en del av dennes<br />
sekreterare på sitt kontor…). Förbundet hann<br />
nästan fira 50 år innan den första kontoristen<br />
anställdes 1951, den första heltidsanställda lät<br />
vänta på sig till 1964.<br />
Ändå fanns det naturligtvis personer med<br />
visioner. Den förste är redan nämnd, Viktor<br />
Setterberg. Problemet med honom var att han<br />
var långt före sin tid, 1917 föreslog han byggandet<br />
av en riksanläggning (ännu inte byggd),<br />
Erik Runfelt - också en duktig skribent<br />
201
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
1934 efterlyste han ett riksmästerskap för ungdom<br />
(blev verklighet 1976). Med mera.<br />
Gunnar Tisell, bokförläggare och medlem<br />
i <strong>SGK</strong>, var en annan visionär med kraft att<br />
handla. Under sitt motto ”Det är billigare med<br />
friskvård än sjukvård och golf är som sport billigare<br />
än de flesta andra likvärdiga idrotter” gjorde<br />
han flera betydande insatser. Verkade för att<br />
golfen skulle få ett större RF-bidrag, införde<br />
”Tylösandslägret” för lovande ungdomar och<br />
var redaktör för Svenska Golfförbundets kalender.<br />
Han hade rollen som sekreterare i SGF<br />
1939 – 1945.<br />
En annan person som möjligen inte kan kalllas<br />
visionär, men en trägen arbetare i golfens<br />
tjänst var Erik Runfelt. Han var, uppmuntrad av<br />
Viktor Setterberg, troligen den första svenska<br />
junior som spelade golf. Han spelade sin första<br />
SM-final som 16-åring och kom under 40 år<br />
som elitspelare att vinna 23 mästerskap. Även<br />
om Göteborgs GK och Lidingö GK var hans<br />
mest långvariga klubbar var han även under en<br />
period medlem i <strong>SGK</strong>.<br />
Den till det yttre bistre officeren utvecklades<br />
till en förnämlig skribent och till svensk<br />
golfsports centrala kunskapskälla, inte minst<br />
i regelfrågor. Han engagerades av förbundet<br />
i olika roller och bland annat var han i början<br />
av 60-talet den som ledde uppbyggnaden<br />
av förbundets första egentliga kansli, med den<br />
talande adressen Tysta Gatan 4 på Östermalm.<br />
En annan officer med djupare rötter i <strong>SGK</strong> är<br />
Bengt Lorichs. I hans person sammanföll både<br />
vision och handlingskraft. Med meriter som<br />
idrottsman (lag-VM-guld i Militär Femkamp),<br />
som elitspelare (hcp 1) och som styrelseledamot<br />
i <strong>SGK</strong> stormade han in i förbundet 1974<br />
som generalsekreterare efter ännu en officer,<br />
Lennart Bunke. Det dröjde endast drygt ett år<br />
innan Tysta Gatan-adressen var övergiven, i dub-<br />
Bengt Lorichs, omkring 1971<br />
202
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
bel bemärkelse. Eftersom Bengt var medlem på<br />
Kevinge var det inte onaturligt att han sökte sig<br />
dit när det snabbt expanderade kansliet behövde<br />
större lokaler. Och så kom det sig att SGF:s<br />
kansli om 10 personer 1975 hyrde in sig i ett av<br />
de hus som ursprungligen byggts som personalbostäder<br />
åt Kevinge Gård. (Att det var ett klokt<br />
drag bevisas av att SGF finns kvar på Kevinge<br />
ännu idag – numera med cirka 70 anställda.)<br />
Man kan förenklat säga att om Sven Tumba<br />
gjorde det synliga arbetet i golfens förvandling<br />
från en liten idrott till en stor så gjorde Bengt<br />
Lorichs det osynliga arbetet. Han argumenterade<br />
för att golf skulle få ett rättvist stöd av det<br />
officiella samhället (regering, kommuner och<br />
RF) och det var under hans period som högste<br />
tjänsteman som SGF införde en ungdomskonsulent,<br />
startade RM för ungdomar (Colgate Cup<br />
som numera blivit Bankboken Cup), tillsatte<br />
tjänsten förbundskapten, ökade satsningen på<br />
rådgivning i banfrågor med mycket mera.<br />
Bengt Lorichs är den senaste i raden av betydande<br />
namn i ledningen för SGF som hämtats<br />
från <strong>SGK</strong>. Men han har många företrädare.<br />
Fyra <strong>SGK</strong>-medlemmar har haft posten som<br />
ordförande i förbundet:<br />
Henry Lindberg 1932 – 1938<br />
Prins Bertil 1946 – 1947<br />
Sune Malmström 1950 – 1951<br />
Axel Fahleson 1962 – 1963<br />
Prins Bertil hade säkerligen innehaft den rollen<br />
mycket längre om inte hans bror Gustav<br />
Adolf som var ordförande i Riksidrottsförbundet<br />
omkommit i en flygolycka. Prins Bertil fick<br />
överta den rollen och kunde inte samtidigt vara<br />
ordförande i ett av RF:s specialförbund.<br />
Rollen som sekreterare i förbundet har innehafts<br />
av fem <strong>SGK</strong>-medlemmar:<br />
Gunnar Rising 1932 – 1938<br />
Gunnar Tisell 1939 – 1945<br />
Axel Fahleson 1946 – 1957<br />
Erik Ekblad 1950 – 1952<br />
Edvard Brändström 1957 – 1958<br />
Därtill kommer alltså Bengt Lorichs som<br />
anställd generalsekreterare.<br />
Kvartetten bakom Svensk Golf<br />
En annan yrkeskategori där <strong>SGK</strong> försett både<br />
golfen i stort och förbundet synnerhet med<br />
goda krafter är den som idag hänförs till mediaområdet.<br />
Gunnar Tisells insats som skapare<br />
av Svenska Golfförbundets kalender, som<br />
utkom med nio utgåvor 1936 – 1945, är redan<br />
nämnd.<br />
Framme vid andra världskrigets slut börjar<br />
världen andas morgonluft igen, mänsklig<br />
energi kan riktas från krig till kreativitet. I det<br />
svenska golfsamhället satte sig fyra man ner och<br />
tog ett rejält riskabelt beslut. För en målgrupp<br />
på endast 3 000 golfare beslöt de att starta en<br />
golftidning, Svensk Golf. Tala om risktagande.<br />
Förbundet gav sin välsignelse men inte ett öre.<br />
Kvartetten hade starka bindningar till <strong>SGK</strong>, tre<br />
var medlemmar och den fjärde före detta medlem.<br />
S-O Blomqvist bidrog med kunnande och<br />
kreativitet från den annonsbyrå han framgångsrikt<br />
drev upp.<br />
Georg Svensson bidrog med erfarenhet<br />
från förlagsvärlden (Bonniers) och med en<br />
välformulerad penna.<br />
Rafael Sundblom bidrog med lång golferfarenhet<br />
– och med startkapital.<br />
Erik Runfelt (den fd. medlemmen) bidrog<br />
med djup kunskap och med ett med åren allt<br />
mer slipat skribentskap.<br />
Tidningen blev en journalistiskt utmärkt produkt<br />
– och ett evigt ekonomiskt problembarn.<br />
203
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Sven-Olof Blomqvist, en av grundarna av Svensk Golf, och Georg Svensson, medlem av redaktionen<br />
samt författare till bl a ”Femtitre år med <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong>”.<br />
204
<strong>SGK</strong> – SGF<br />
Hur ”Blomman” & Co än kämpade lyckades<br />
aldrig upplagan nå högre än 2 000. När S-O<br />
Blomqvist inte orkade dra lasset som redaktör,<br />
annonssäljare och distributör (han hade alltid<br />
en bunt tidningar i sin stora amerikanare på<br />
sina resor runt Sverige) var risken överhängande<br />
att tidningen måste läggas ner. Då gjorde<br />
förbundet en ur sina egna och Golfsveriges<br />
ögon utmärkt affär när man 1964 köpte in<br />
utgivningsbevis och bildarkiv för 10 000 kronor.<br />
Samma år fick man förbundets årsmöte att säga<br />
”ja” till obligatorisk medlemsprenumeration.<br />
Och idag är Svensk Golf med en upplaga på<br />
360-000 Europas överlägset största golftidning.<br />
Samt ett oöverträffat medium för förbundet att<br />
föra ut information.<br />
<strong>100</strong> år – stora förändringar<br />
Hur man än ser det är det en lång resa den svenska<br />
golfsporten upplevt, en omvänd klassresa om<br />
man så vill. Dagens och gårdagens svenska golf<br />
har få likheter med varandra. Den enda riktigt<br />
gemensamma nämnaren är reglerna, i princip<br />
utövar vi sporten på samma sätt nu på 2000-talet<br />
som när de första reglerna präntades ner 1744.<br />
Men under förbundets och <strong>SGK</strong>:s hundra år<br />
har det hänt massor:<br />
• Banorna, främst greener och tees, har en<br />
kvalitet idag som ingen kunde drömma om för<br />
hundra år sedan.<br />
• Utrustningen ger dagens spelare helt andra<br />
möjligheter än våra företrädare med sina klubbor<br />
av hickoryskaft och bollar av guttaperka.<br />
Att slå en drive med 240 meter carry måste låta<br />
som science-fiction för det tidiga 1900-talets golfare.<br />
• Klädseln är anpassad för golfspel på ett helt<br />
annat sätt idag, herrar spelar inte längre i kavaj,<br />
damer inte i långa klänningar.<br />
• Vi underlättar spelet med pegs av trä (slipper<br />
lägga bollen på en kon av fuktig sand), med lätta<br />
skodon som med eller utan spikar/dobbar ger<br />
bra fäste och vi har en handske för bästa grepp.<br />
Allt okända begrepp för hundra år sedan.<br />
• Vi har ett oändligt mycket större urval av<br />
banor att välja bland både hemma i Sverige och<br />
utomlands – och vi kan resa snabbt och smidigt<br />
vart som helst på klotet för att spela.<br />
Att vi sedan tappat saker på vägen är en annan<br />
sak: den homogena golfklubben, kunskapen<br />
om regler och golfvett, de snabba rondtiderna<br />
och – inte minst – kännedomen om den snabbaste<br />
och ursprungligaste spelformen: matchspel.<br />
Det kan vi beklaga, men också göra något<br />
åt. Golfen blir vad vi gör den till! <br />
Svenska Golfförbundet i dag<br />
Antal medlemsklubbar: 461<br />
Antal medlemmar: 593 873<br />
varav juniorer: 93 913<br />
Medlemsutveckling 1904 <strong>100</strong><br />
1929 (25 år) 1 200<br />
1954 (50 år) 7 000<br />
1979 (75 år) 86 000<br />
Antal anställda: 70<br />
Omsättning, mkr: 240<br />
Svensk golfsport av i dag<br />
Sveriges största idrotter (antal utövare):<br />
Fotboll 1 005 700<br />
Golf 593 873<br />
Friidrott 265 000<br />
Europas största golfnationer:<br />
Storbritannien 2 000 000<br />
Sverige 593 873<br />
Frankrike 340 000<br />
Världens mest golftäta nationer:<br />
Canada 17 %<br />
USA 9 %<br />
Irland 6 %<br />
Sverige 5 %<br />
205
<strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong> – <strong>100</strong> år till!<br />
Anders Appelqvist<br />
Styrelsens ordförande<br />
Genom klubbens historia har verksamheten<br />
flyttats flera gånger. Från Ladugårdsgärdes<br />
besvärliga förhållanden<br />
med artillerispår ut till Råstasjön och<br />
golfängarna i Sundbyberg. Längtan efter<br />
större områden och bättre bana resulterade<br />
i en flytt till Sticklinge på Lidingö<br />
som än i dag är en mycket fin golfbana.<br />
Ekonomiska överväganden ledde till<br />
nästa flytt till Kevinge Gård i Danderyd<br />
där nuvarande bana invigdes 1932.<br />
Städer växer ju som bekant och på femtiotalet<br />
började politikerna kasta lystna blickar på<br />
området med stöd av den nya expropriationslagen.<br />
Klubben blev tvungen att sälja marken<br />
där banan låg men kunde, som det senare visade<br />
vara mycket lyckosamt, behålla mark runt<br />
klubbhuset. Arrendet förlängdes till år 2000,<br />
men på åttiotalet var kommunens stora majoritet<br />
bestämd på att golfen skulle upphöra på<br />
Kevinge och marken förvandlas till bostadsoch<br />
parkområden. Klubben förberedde sig för<br />
en flytt och letade efter ny mark, vilka områden<br />
i ett flertal fall blivit mycket bra nya golfklubbar.<br />
Klubbhusområdet kunde säljas genom<br />
stadsplaneändring som kom till genom förtida<br />
avträdande av mark för byggande av ett nytt<br />
servicehus nära Mörby Centrum. Klubben kom<br />
överens med kommunen om förlängning av<br />
arrendet till 2017 och klubbhustomten kunde<br />
köpas tillbaka. Den mark som klubben införskaffat<br />
kunde arrenderas ut till TPC Brollsta.<br />
Klubben är väl rustad för framtiden med möjlighet<br />
till förlängning på Kevinge alternativt<br />
flytt till Brollsta.<br />
Den goda förvaltningen av tillgångarna efter<br />
den lyckade affären har givit klubben kapital<br />
206
för framtida trygghet samtidigt som nuvarande<br />
generation golfare kunnat få förmånen av<br />
omfattande renovering av klubbhus, äganderätt<br />
till ny mark, ny bevattningsanläggning och<br />
förbetalt arrende på Kevinge. Inställningen<br />
från politikernas sida har svängt till att vara mer<br />
positiv till en idrott som fostrar unga innevånare<br />
och ger de äldre friskvård som förmodligen<br />
är mer effektiv än andra kostsamma åtgärder.<br />
Det ger dessutom kommunen ett vackert område<br />
som halva året är helt öppet för promenader<br />
och skidåkning. Liksom på Falsterbo kan vi<br />
här visa att golfare mycket väl kan samsas med<br />
andra grupper i samhället. Visserligen innebär<br />
moderna klubbor och långtflygande bollar<br />
inte bara att nya rekord sätts av professionella<br />
spelare utan också att amatörer får bollarna<br />
att flyga längre och snedare. På en så trång<br />
anläggning som Kevinge innebär detta inte<br />
bara interna säkerhetsproblem för andra golfare<br />
och banarbetare utan också att åtgärder<br />
måste vidtas med ändrade spelriktningar och<br />
högre staket på vissa ställen.<br />
<strong>Stockholms</strong>regionen behöver uppenbarligen<br />
fler i stället för färre golfanläggningar. Det<br />
finns ett underlag för åtminstone ett tjugotal<br />
klubbar till i Storstockholm. Tyvärr visar väl<br />
utvecklingen såväl här som i våra grannländer<br />
att det kommer fler projekt som är baserade på<br />
hög tillgänglighet, vilket medför stora kostnader<br />
för aktieinköp och relativt höga årsavgifter.<br />
Här krävs det såväl många insatser från Golfsveriges<br />
sida att hjälpa till med information och<br />
expertis som en välvillig inställning från kommunernas,<br />
markägarnas och inte minst tillståndsgivande<br />
myndigheters sida.<br />
Vi har ju på senare år i vårt samhälle kommit<br />
fram till att det är viktigt att bevara kulturhistoriskt<br />
intressanta byggnader som kanske inte<br />
alla gånger sköts som de borde på grund av<br />
bristande ekonomiska resurser. Hur bra vore<br />
det inte då att skydda en golfanläggning som<br />
inte bara funnits mer än ett trekvarts sekel utan<br />
också visar kommande generationer hur man<br />
byggde banor för hundra år sedan på golfens<br />
kontinent, de brittiska öarna. Här handlar det<br />
också om en anläggning som sköts av professionell<br />
personal och där golfarna lägger ner<br />
mycket pengar och möda på att hålla anläggningen<br />
i toppklass. Gud bevara golfen i Sverige<br />
hela tiden! <br />
207
Fakta<br />
Tidigare och nuvarande presidier<br />
i <strong>Stockholms</strong> <strong>Golfklubb</strong><br />
Ordföranden<br />
1904 Viktor Balck<br />
1906 Kronprins Gustaf Adolf<br />
1916 Edvard Sager<br />
1925 Henry Lindberg<br />
1938 Karl Bergsten<br />
1939 Rolf von Heidenstam<br />
1944 Axel Wallenberg<br />
1951 Rolf von Heidenstam<br />
1957 Gustaf Söderlund<br />
1962 Ragnar Sachs<br />
1971 Axel Fahleson<br />
1974 Sten Larsson<br />
1980 Gunnar von Sydow<br />
1982 Charles Stoltz<br />
1986 Göran Asplund<br />
1989 Lars Söderblom<br />
1995 Leif Almstedt<br />
1998 Lars Tengstrand<br />
2001 Anders Appelqvist<br />
Sekreterare<br />
1904 Erland af Kleen<br />
1908 C.G.D. Hamilton<br />
1911 Victor Wallenberg<br />
1916 Gunnar Åkerblom<br />
1925 Hans Beck-Friis<br />
1927 Axel Poignant<br />
1929 Sven Brisman<br />
1933 Rafael Sundblom<br />
1951 Gösta Arfwedson<br />
1955 Gösta Sandeborg<br />
1956 Folke Bjurner<br />
1957 Sven Widaeus<br />
1974 Lars Rehn<br />
1978 Björn Forssell<br />
1981 Nils-Göran Eriksson<br />
1983 Anders Appelqvist<br />
1989 Sune Werkell<br />
1993 Hans Wijkström<br />
1995 Leif Önneby<br />
1996 Ulla Werkell<br />
2000 Anders Appelqvist<br />
2001 Kerstin Hellbom<br />
2003 Helene Brinkenfeldt<br />
2004 Per Wiklund<br />
Skattmästare<br />
1904 Erland af Kleen<br />
1908 August Abrahamson<br />
1916 Gunnar Åkerblom<br />
1925 Hans Beck-Friis<br />
1926 Gösta Winbergh<br />
1934 Erik Odelberg<br />
1935 Sune Malmström<br />
1939 Hugo Törnblad<br />
1941 Nils Sievert<br />
1945 Axel Fahleson<br />
1947 Rafael Sundblom<br />
1958 Nils Anrep<br />
1962 Per Ödlund<br />
1971 Peter Nordwall<br />
1979 Lars Tengstrand<br />
1981 Nils Linghag<br />
1982 Hans Wäpling<br />
1983 Inga-Brita Nisseus<br />
1985 Nils Linghag<br />
1988 Gunnar Hedelin<br />
1990 Lennart Wallsten<br />
1993 Mats Hegnell<br />
1999 Ralph Hammar<br />
2001 Peter Östlund<br />
Ordföranden och verkställande<br />
direktörer i AB <strong>Stockholms</strong><br />
<strong>Golfklubb</strong>s intressenter. Bolaget<br />
trädde i likvidation 1989<br />
Ordföranden<br />
1930 Henry Lindberg<br />
1940 Rolf von Heidenstam<br />
1944 Axel Wallenberg<br />
1951 Rolf von Heidenstam<br />
1958 Gustaf Söderlund<br />
1962 Ragnar Sachs<br />
1971 Axel Fahleson<br />
1974 P-A Ljung<br />
1980 Sten Larsson<br />
1983 Lars Tengstrand<br />
1987 Göran Asplund<br />
Verkställande direktörer<br />
1930 Rafael Sundblom<br />
1958 Oscar Falkman<br />
1962 Stina Levy<br />
1970 Arne Angdin<br />
1988 Gunnar Hedelin<br />
Heders- och kallade ledamöter<br />
samt förtjänsttecken<br />
1:a hedersledamöter<br />
Konung Gustaf VI Adolf †<br />
Kronprinsessan Margaretha †<br />
Drottning Louise †<br />
Prins Gustaf Adolf †<br />
Prinsessan Sibylla †<br />
Prins Bertil †<br />
Prins Wilhelm †<br />
Prins Carl †<br />
Prins Eugen †<br />
Prinsessan Ingeborg †<br />
Kung Leopold av Belgien †<br />
Hertigen av Windsor †<br />
Hertigen av Kent †<br />
Prinsessan Lilian<br />
Kronprinsessan Victoria<br />
Hedersledamöter<br />
Cosswa Ancarswärd †<br />
Viktor Balck †<br />
Edvard Sager †<br />
Karl Bergsten †<br />
Henry Lindberg †<br />
Ambassadör Mushakoji †<br />
C.G. von Platen †<br />
Olga von Platen †<br />
Axel Wallenberg †<br />
Elsa Wallenberg †<br />
Greta Frisk †<br />
Ragnar Sachs †<br />
Ellis Janson †<br />
Axel Fahleson †<br />
Nils Sköld †<br />
Sven Widaeus †<br />
Britt Mattsson<br />
Karl-Erik Mattsson<br />
Arne Angdin<br />
Lars Söderblom<br />
Kallade ledamöter<br />
Axel Poignant †<br />
Erik Runfelt †<br />
Carl Rydbeck †<br />
Edwin Roberts †<br />
Rafael Sundblom †<br />
Sven Brisman †<br />
Gunnar Tisell †<br />
Arne Werkell †<br />
Elis Werkell †<br />
Lennart Hamlin †<br />
Els-Brita Skjöldebrand †<br />
Rolf Christensen<br />
Peter Nordwall<br />
Förtjänsttecken<br />
1947 Konung Gustaf Adolf †<br />
Prins Bertil †<br />
Karl Bergsten †<br />
Sten Brisman †<br />
Rafael Sundblom †<br />
Axel Wallenberg †<br />
Elsa Wallenberg †<br />
Gösta Winbergh †<br />
1948 Rolf von Heidenstam †<br />
Axel Fahleson †<br />
Gustaf Lewenhaupt †<br />
1950 Greta Frisk †<br />
Gunnar Rising †<br />
1951 Arvid Erikson †<br />
Robert Liljegren †<br />
Elsa Ramstedt †<br />
1952 Henning Müller †<br />
1953 Edwin Roberts †<br />
Nils Sievert †<br />
1954 Sune Almkvist †<br />
Ellis Janzon †<br />
Gösta Sandeborg †<br />
Georg Svensson †<br />
1956 Gösta Arfwedson †<br />
1957 Axel Westergren †<br />
1960 Karl-Erik Berglind †<br />
Sven Widaeus †<br />
1961 Gustaf Söderlund †<br />
1962 Karl-Erik Mattsson<br />
Nils Sköld †<br />
1963 Britt Mattsson<br />
Elis Werkell †<br />
1964 Ragnar Sachs †<br />
1965 Herman Bergne †<br />
1968 Lennart Roos<br />
1972 Peter Nordwall<br />
P-A Ljung †<br />
1974 Bo Jilert †<br />
Hilla Jilert (Widaeus)<br />
Ulla Widaeus †<br />
1975 Dag Bokström †<br />
1976 Ulla-Britta Söör<br />
1979 Sten Larsson †<br />
1982 Margareta Hultin<br />
Björn Erichsen †<br />
Lars Tengstrand<br />
Arne Gustafsson<br />
Gunnar von Sydow †<br />
Rolf Christensen<br />
Margaretha Rehn<br />
1984 Inga Brita Nisséus †<br />
Arne Angdin<br />
Algot Wilkenson †<br />
1985 Charles Stoltz<br />
1988 Lennart Johnson †<br />
1989 Lars Rehn<br />
1993 Rolf Burman<br />
1994 Gunnar Richter<br />
Jan Liedner<br />
Erik Sand †<br />
Brita Berg †<br />
1995 Lars Söderblom<br />
1996 Sonny Bruce †<br />
1997 Sune Lindström<br />
1998 Leif Almstedt<br />
2002 Tage Svedestig<br />
Kjell Sjölund<br />
Gunvor Sjölund<br />
Kjell Sundbom<br />
2003 Sten Köhler<br />
208
Fakta<br />
Klubbmästare<br />
Klubbmästare Damer<br />
1913 Ida Sager<br />
1915 Olga von Platen<br />
1923 L Renner<br />
1931 Ellis Jansson<br />
1932 Ellis Jansson<br />
1933 Ellis Jansson<br />
1934 Elsa Ramstedt<br />
1935 Elly Wahlén<br />
1936 Ellis Jansson<br />
1937 Elly Wahlén<br />
1938 Elsa Ramstedt<br />
1939 Elly Wallén<br />
1940 Elly Wallén<br />
1941 Ferelith Widengren<br />
1942 Maud Moltzau<br />
1943 Maud Moltzau<br />
1944 Maud Moltzau<br />
1945 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1946 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1947 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1948 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1949 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1950 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1951 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1952 Britt Karlsson (Mattsson)<br />
1953 Gertrud Ahlberg<br />
1954 Britt Mattsson<br />
1955 Hilde Sperling<br />
1956 Britt Mattsson<br />
1958 Britt Mattsson<br />
1960 Britt Mattsson<br />
1961 Marianne Sköld<br />
1962 Britt Mattsson<br />
1964 Britt Mattsson<br />
1965 Britt Mattsson<br />
1966 Gertrud Ahlberg<br />
1967 Christina Nordström<br />
1968 Nailil Skoog<br />
1969 Christina Nordström<br />
1970 Christina Nordström<br />
1971 Christina Nordström<br />
1972 Gertrud Ahlberg<br />
1973 Christina Nordström<br />
1974 Christina Nordström<br />
1975 Christina Nordström<br />
1976 Helena Dahlbäck (Brobeck)<br />
1977 Britt Mattsson<br />
1978 Helena Dahlbäck<br />
1979 Helena Dahlbäck<br />
1980 Britt Mattsson<br />
1981 Helena Dahlbäck<br />
1982 Helena Dahlbäck<br />
1983 Helena Dahlbäck<br />
1984 Helena Dahlbäck<br />
1985 Helena Dahlbäck<br />
1986 Helena Dahlbäck<br />
1987 Helena Dahlbäck<br />
1988 Cecilia Tillström<br />
1989 Helena Dahlbäck<br />
1990 Sari Puusari<br />
1991 Cecilia Tillström<br />
1992 Anna Oxenstierna<br />
1993 Anna Oxenstierna<br />
1994 Helena Brobeck<br />
1995 Anna Oxenstierna<br />
1996 Kristina Engström<br />
1997 Elisabet Johanson<br />
1998 Elisabet Johanson<br />
1999 Helena Ohlsson<br />
2000 Ulrika Ljungman<br />
2001 Kristina Lavén<br />
2002 Kristina Engström<br />
2003 Josefin Stålvant<br />
Klubbmästare Herrar<br />
1913 WR Slater<br />
1914 Inställd<br />
1915 O Frances<br />
1916 Erik Torèn<br />
1917 H Millar<br />
1918 R H Clive<br />
1919 A G Holmer<br />
1920 Gunnar Bauer<br />
1921 J W Walker<br />
1922 Erik Torén<br />
1923 Gunnar Bauer<br />
1924 Erik Torén<br />
1925 Hans Beck-Friis<br />
1926 Inställd<br />
1927 L Harrison<br />
1928 Tom Lindberg<br />
1929 Inställd<br />
1930 Hans Beck-Friis<br />
1931 Erik Runfelt<br />
1932 J W Neill<br />
1933 Hans Beck-Friis<br />
1931 Erik Runfelt<br />
1932 J W Neill<br />
1933 Hans Beck-Friis<br />
1934 Sune Malmström<br />
1935 Erik Runfelt<br />
1936 Sune Malmström<br />
1937 Erik Runfelt<br />
1938 Anders Timberg<br />
1939 Gösta Arfwedson<br />
1940 Arne Moltzau<br />
1941 Edvard Brändström<br />
1942 Elis Werkell<br />
1943 Elis Werkell<br />
1944 Elis Werkell<br />
1945 Ted Ankarcrona<br />
1946 Elis Werkell<br />
1947 Edvard Brändström<br />
1948 Elis Werkell<br />
1949 Elis Werkell<br />
1950 G A Bielke<br />
1951 G A Bielke<br />
1952 Hans Franzén<br />
1953 Elis Werkell<br />
1954 Rune Karlfelt<br />
1955 G A Bielke<br />
1956 Rune Karlfelt<br />
1957 Elis Werkell<br />
1958 Elis Werkell<br />
1959 Elis Werkell<br />
1960 Rune Karlfelt<br />
1961 Rune Karlfelt<br />
1962 Lennart Roos<br />
1963 Claes Jöhncke<br />
1964 Peter Nordwall<br />
1965 Rune Karlfelt<br />
1966 Rune Karlfelt<br />
1967 Claes Jöhncke<br />
1968 Claes Jöhncke<br />
1969 Claes Jöhncke<br />
1970 Claes Jöhncke<br />
1971 Bengt Lorichs<br />
1972 Claes Jöhncke<br />
1973 Staffan Mannerström<br />
1974 Staffan Mannerström<br />
1975 Ralph Nisell<br />
1976 Ralph Nisell<br />
1977 Fredrik Ramberg<br />
1978 Jan Lindblad<br />
1979 Jan Lindblad<br />
1980 Jan Lindblad<br />
1981 Ralph Nisell<br />
1982 Joakim Sabel<br />
1983 Joakim Sabel<br />
1984 Joakim Sabel<br />
1985 Joakim Sabel<br />
1986 Joakim Sabel<br />
1987 Joakim Sabel<br />
1988 Jan Lindblad<br />
1989 Kevin Gow<br />
1990 Per Jacobson<br />
1991 Jonas Tosting<br />
1992 Per Jacobson<br />
1993 Per Jacobson<br />
1994 Joakim Sabel<br />
1995 Joakim Sabel<br />
1996 Johan Elliot<br />
1997 Fredrik Richter<br />
1998 Per Jacobson<br />
1999 Fredrik Richter<br />
2000 Per Jacobson<br />
2001 Per Jacobson<br />
2002 Per Jacobson<br />
2003 Per Jacobson<br />
Klubbmästare Juniorer<br />
1960 Lars Rosén<br />
1961 Lars Göthberg<br />
1962 Eje Hultén<br />
1963 Hans Krüger<br />
1964 Per Hildebrand<br />
1965 Lars Tengstrand<br />
1966 Lars Tengstrand<br />
1967 Mikael Ödlund<br />
1968 Ulf Redestad<br />
1969 Ulf Redestad<br />
1970 Sune Werkell<br />
1971 Niklas Levy<br />
1972 Sune Werkell<br />
1973 Ralph Nisell<br />
1974 Ralph Nisell<br />
1975 Ralph Nisell<br />
1976 Ralph Nisell<br />
1977 Ralph Nisell<br />
1978 Jan Lindblad<br />
1979 Robert Brinkenfeldt<br />
1980 Jan Lindblad<br />
1981 Joakim Sabel<br />
1982 Joakim Sabel<br />
1983 Per Franzén<br />
1984 Niclas Luthman<br />
1985 Fredrik Richter<br />
1986 Robert Norlund<br />
1987 Robert Norlund<br />
1988 Fredrik Richter<br />
1989 Fredrik Richter<br />
1990 Fredrik Richter<br />
1991 Henrik Sandgren<br />
1992 Henrik Sandgren<br />
1993 Henrik Sandgren<br />
1994 Martin Roos<br />
1995 Viktor Johansson<br />
1996 Carl Gemzell<br />
1997 Fredrik Bynelius<br />
1998 Joachim Mårtensson<br />
1999 Gustav Erlandsson<br />
2000 Fredrik Bynelius<br />
2001 Dan Enstedt<br />
2002 Joachim Mårtensson<br />
2003 Markus Sparflo<br />
209
Fakta<br />
Segrare, ständigt vandrande<br />
pokaler<br />
Vinnare av Engelska Pokalen,<br />
vpr<br />
1923 B von Hofsten<br />
1924 Tom Lindberg<br />
1925 Rafael Sundblom<br />
1926 Leys A France<br />
1927 Erik Runfelt<br />
1928 A R V Timberg<br />
1929 Robert Rettig<br />
1930 Erik Brändström<br />
1931 Robert Rettig<br />
1932 C J Mac Donnell<br />
1933 Göran Falk<br />
1934 Sune Malmström<br />
1935 Göran Falk<br />
1936 Bror Zachrisson<br />
1937 Erik Runfelt<br />
1938 Lennart Johnson<br />
1939 Georg Svensson<br />
1940 Sune Malmström<br />
1941 Arne Moltzau<br />
1942 Bo Malmström<br />
1943 G Husberg<br />
1944 Elis Werkell<br />
1945 Elis Werkell<br />
1946 Elis Werkell<br />
1947 Edvard Brändström<br />
1948 Bengt Lindhagen<br />
1949 Per Westermark<br />
1950 Axel Carlsson<br />
1951 Gustaf Adolf Bielke<br />
1952 Bengt Lindhagen<br />
1953 Gösta Jacobson<br />
1954 G A Bielke<br />
1955 Rune Karlfelt<br />
1956 Gösta Jacobson<br />
1957 Rune Karlfelt<br />
1958 Axel Ståhl<br />
1959 Lennart Roos<br />
1960 Gillis Palmi<br />
1961 Dick Ramstedt<br />
1962 Inställd<br />
1963 Peter Nordwall<br />
1964 Peter Korn<br />
1965 Lennart Roos<br />
1966 Rolf Sundström<br />
1967 Lennart Roos<br />
1968 Claes Jöhncke<br />
1969 Axel Ståhl<br />
1970 Åke Ackerfelt<br />
1971 Ulf Redestad<br />
1972 Åke Ljungberg<br />
1973 Sten Friberg jr<br />
1974 Reijo Hillberg<br />
1975 Rolf Wedefelt<br />
1976 Peter Nordwall<br />
1977 Jan Anderberg<br />
1978 Hans Heneby<br />
1979 Per Franzén<br />
1980 Per Lidström<br />
1981 Carl Roos af Hjelmsäter<br />
1982 Lars Mörk<br />
1983 Per Lidström<br />
1984 Peter Korn<br />
1985 Per Ljung<br />
1986 Björn Löwenadler<br />
1987 Peter Kleis<br />
1988 Owe Werner<br />
1989 Stefan Gripenberg<br />
1990 Erik Lindholm<br />
1991 Inställd<br />
1992 Ingvar Ritzén<br />
1993 Sven-Olof Nygård<br />
1994 Ulf Redestad<br />
1995 Inställd<br />
1996 Inställd<br />
1997 Martin Sjöqvist<br />
1998 Inställd<br />
1999 Yasuro Harasaki<br />
2000 Inställd<br />
2001 Inställd<br />
2002 Carl Engström<br />
2003 Jan Sandström<br />
Ida Sagers Minne<br />
1929 Rafael Sundblom<br />
1930 Harald Bauer<br />
1931 Nils Bovin<br />
1932 Gösta Arfwedson<br />
1933 Gösta Arfwedson<br />
1934 Inställd<br />
1935 A Kristensen<br />
1936 S Hallager<br />
1937 A Kristensen<br />
1938 A Kristensen<br />
1939 Georg Svensson<br />
1940 Edvard Brändström<br />
1941 Anders Runo<br />
1942 C E Törsell<br />
1943 Elis Werkell<br />
1944 T Pohjanpalo<br />
1945 T Pohjanpalo<br />
1946 C E Törsell<br />
1947 Knut Jonn<br />
1948 G-A Bielke<br />
1949 Gösta Jacobson<br />
1950 Gösta Jacobson<br />
1951 Gösta Jacobson<br />
1952 Bertil Åkeson<br />
1953 H Bergne<br />
1954 Gösta Jacobson<br />
1955 Axel Fahleson<br />
1956 Arne Roos<br />
1957 Britt Mattsson<br />
1958 Arne Roos<br />
1959 Arne Roos<br />
1960 Sten Friberg jr<br />
1961 Rolf Wedefelt<br />
1962 Eric C Hultén<br />
1963 Sten Friberg jr<br />
1964 Bengt Lorichs<br />
1965 Lennart Roos<br />
1966 Gunilla Bauer<br />
1967 Åke Magnusson<br />
1968 Bengt Rudberg<br />
1969 Peter Nordwall<br />
1970 Peter Nordwall<br />
1971 Ingrid Sköld<br />
1972 Ralph Telander<br />
1973 Folke Bågstam<br />
1974 Lars Gustafsson<br />
1975 Kent Larsson<br />
1976 Kent Larsson<br />
1977 Bo Hamlin<br />
1978 Per Norrman<br />
1979 Lars Hilton<br />
1980 Per Lidström<br />
1981 Per Lidström<br />
1982 Jan Sjövall<br />
1983 Mats Hegnell<br />
1984 Jan Folkesson<br />
1985 Jan Folkesson<br />
1986 Fredrik von Sydow<br />
1987 Kurt Filipsson<br />
1988 Ingvar Ritzén<br />
1989 Karl Johansson<br />
1990 Folke Bågstam<br />
1991 Per Lidström<br />
1992 Thomas Behring<br />
1993 Per Lidström<br />
1994 Ralph Hammar<br />
1995 Per Lidström<br />
1996 Sven Beck<br />
1997 Inställd<br />
1998 Thomas Behring<br />
1999 Thomas Behring<br />
2000 Björn Anderstam<br />
2001 Yasuro Harasaki<br />
2002 Jörgen Henkow<br />
2003 Jan Sjövall<br />
Karl Bergstens vandringspris<br />
1929 Ghert Lilja<br />
1930 Nils Bovin<br />
1931 Georg Svensson<br />
1932 Tom Lindberg<br />
1933 Göran Falk<br />
1934 Åke Dahlbäck<br />
1935 Bo Malmström<br />
1936 Lennart Quist<br />
1937 Bertil Wahlén<br />
1938 Bertil Wahlén<br />
1939 Sven Dörring<br />
1940 H Olivecrona<br />
1941 Gunnar Pihl<br />
1942 T Orton<br />
1943 Knut Jonn<br />
1944 Lennart Heyman<br />
1945 L Westring<br />
1946 L Westring<br />
1947 Knut Jonn<br />
1948 Bo Andrén<br />
1949 Hans Otterström<br />
1950 Johan Curman<br />
1951 Tage Birke<br />
1952 Lennart Sjöholm<br />
1953 Erik Bjäringer<br />
1954 Olof Dickson<br />
1955 C O Bergh<br />
1956 Stieg Ragnar<br />
1957 Lars Dracke<br />
1958 Georg Svensson<br />
1959 Staffan Lagerwall<br />
1960 Olov Jansson<br />
1961 Bengt Lorichs<br />
1962 Inställd<br />
1963 K G Svensson<br />
1964 Rolf Sundström<br />
1965 Jan C Eriksson<br />
1966 Arne Schutt<br />
1967 C H Taaljard<br />
1968 N I Carlborg<br />
1969 Per Lidström<br />
1970 Lars Appelgren<br />
1971 Ralph Telander<br />
1972 Bengt Rudberg<br />
1973 Olle Wänlund<br />
1974 Lars Gustafsson<br />
1975 Kent Larsson<br />
1976 Bertil Sköld<br />
1977 Leif Tosting<br />
1978 Sten Larsson<br />
1979 Ulf von Otter<br />
1980 Bo Jilert<br />
1981 Bertil Sköld<br />
1982 Sven Gösta Levin<br />
1983 Per Zellén<br />
1984 Sven Olof Kviman<br />
1985 Sven Beck<br />
1986 Nils Normell<br />
1987 Lars-Göran Thuresson<br />
1988 Ulf Myrberg<br />
1989 Hans Lorichs<br />
1990 Leif Arvanius<br />
1991 Inställd<br />
1992 Hans Franzén<br />
1993 Ralph Telander<br />
1994 Peter Korn<br />
1995 Gunnar Rasmussen<br />
1996 Inställd<br />
1997 Fredrik Bergh<br />
1998 Inställd<br />
1999 Jörgen Henkow<br />
2000 Inställd<br />
2001 Inställd<br />
2002 Dan Rydberg<br />
2003 Tobias Gasch<br />
210
Fakta<br />
Chrysantemumbålen<br />
1934 Henrik Stierngranath<br />
1935 Arne Moltzau<br />
1936 G Egnér<br />
1937 S Dahlbäck<br />
1938 A Nyström<br />
1939 C A Jacobson<br />
1940 Rafael Sundblom<br />
1941 O Hultquist<br />
1942 Rolf v Heidenstam<br />
1943 Rolf v Heidenstam<br />
1944 S Sidenwall<br />
1945 H Strand<br />
1946 H Strand<br />
1947 G Friberg<br />
1948 Jan Westermark<br />
1949 Einar Båge<br />
1950 Elis Werkell<br />
1951 Gösta Jacobson<br />
1952 Gösta Arfwedson<br />
1953 J Stenbeck<br />
1954 Jan Westermark<br />
1955 G A Bielke<br />
1956 Ingen tävling<br />
1957 Gösta Jacobson<br />
1958 Magnus Lindberg<br />
1959 Lennart Roos<br />
1960 Thure Holmström<br />
1961 Thure Holmström<br />
1962 Sten Friberg jr<br />
1963 Anders Gullander<br />
1964 Ulf Sandegren<br />
1965 Claes Jöhncke<br />
1966 Hans Hedjerson<br />
1967 – 71 Ingen tävling<br />
1972 Hans Hedjerson<br />
1973 Lennart Björkstrand<br />
1974 Olle Dahlgren<br />
1975 Hans Hedjerson<br />
1976 Hans Hedjerson<br />
1977 Bob Bäckstedt<br />
1978 Sune Werkell<br />
1979 Tommy Jansson<br />
1980 Patric Wester<br />
1981 Dag Lönnroth<br />
1982 Thomas Nilsson<br />
1983 Per Segerström<br />
1984 Joakim Sabel<br />
1985 Antero Baburin<br />
1986 Stefan Gustafsson<br />
1987 Per Berg<br />
1988 Joakim Sabel<br />
1989 Antero Baburin<br />
1990 Tomas Andersson<br />
1991 Jarmo Sandelin<br />
1992 Jarmo Sandelin<br />
1993 Anders Green<br />
1994 Per Jacobson<br />
1995 Inställd<br />
1996 Johan Elliot<br />
1997 Fredrik Månsson<br />
1998 Adam Mednick<br />
1999 Peter Gustafsson<br />
2000 Fredrik Bynélius<br />
2001 Jonas Wallmo<br />
2002 Peter Carsbo<br />
2003 Peter Carsbo<br />
Kevingekannan<br />
1935 Åke Dahlbäck<br />
1936 Albert Hammar<br />
1937 Torsten Svensson<br />
1938 Göran Falk<br />
1939 Erik Torén<br />
1940 Albert Hammar<br />
1941 Winthrope Greene<br />
1942 C E Törsell<br />
1943 Ragnar Sachs<br />
1944 Bo Andrén<br />
1945 Lennart Torén<br />
1946 Axel Westergren<br />
1947 Bengt Lindhagen<br />
1948 P A Ljung<br />
1949 Gösta Jacobson<br />
1950 Gösta Jacobson<br />
1951 Gustav Adolf Bielke<br />
1952 Gösta Jacobson<br />
1953 Lars Erik Holmqvist<br />
1954 Lennart Roos<br />
1955 K G Svensson<br />
1956 Gösta Jacobson<br />
1957 Gillis Palmi<br />
1958 Gillis Palmi<br />
1959 Arne Roos<br />
1960 Hans Wäpling<br />
1961 Eric Hultén<br />
1962 Uno Fors<br />
1963 W F Drury<br />
1964 Lennart Roos<br />
1965 Karl-Erik Mattsson<br />
1966 Lennart Roos<br />
1967 Rolf Burman<br />
1968 C H Taljaard<br />
1969 Lars Göthberg<br />
1970 Bengt Lorichs<br />
1971 Staffan Mannerström<br />
1972 Olle Wänlund<br />
1973 Bengt Lorichs<br />
1974 Staffan Edsbäcker<br />
1975 Per Norrman<br />
1976 Bengt Lorichs<br />
1977 Peter Nordwall<br />
1978 Sven Malm<br />
1979 Jan Sjövall<br />
1980 Eje Hultén<br />
1981 Ralph Nisell<br />
1982 Jan Hedendahl<br />
1983 Hans Franzén<br />
1984 Yasuro Harasaki<br />
1985 Joakim Sabel<br />
1986 Stig Lorichs<br />
1987 Per Jacobson<br />
1988 Magnus Lerby<br />
1989 Per Lidström<br />
1990 Inställd<br />
1991 Jonas Tosting<br />
1992 Tage Svedestig<br />
1993 Yasuro Harasaki<br />
1994 Anders Hellsten<br />
1995 Yasuro Harasaki<br />
1996 Peter Korn<br />
1997 Thomas Behring<br />
1998 Per Jacobson<br />
1999 Peter Tedenbäck<br />
2000 Yasuro Harasaki<br />
2001 Thomas Behring<br />
2002 Christer Jansson<br />
2003 Yasuro Harasaki<br />
Invernesspokalen<br />
1935 Elsa von Schmalensee<br />
1936 Margit Levenhaupt<br />
1937 Elsa vom Schmalensee<br />
1938 Karin Ahlrot<br />
1939 Ellis Janzon<br />
1940 Gull Roberg<br />
1941 Ellis Janzon<br />
1942 Elsa Hay<br />
1943 Greta Liljegren<br />
1944 Ruth Runo<br />
1945 Elsa Ramstedt<br />
1946 Anna Börjeson<br />
1947 Elsa Ramstedt<br />
1948 Hilde Sperling<br />
1949 Mary Westring<br />
1950 Margit Elander<br />
1951 Karin Ahlrot<br />
1952 Britt Mattsson<br />
1953 Inställd<br />
1954 Britt Mattsson<br />
1955 Inställt<br />
1956 Britt Mattsson<br />
1957 Inställt<br />
1958 Ulla Ternberg<br />
1959 Ulla Ternberg<br />
1960 Ann-Mari Gumpert<br />
1961 Britt Mattsson<br />
1962 Ulla von Heidenstam<br />
1963 Ulla Ternberg<br />
1964 Sonia Sandström<br />
1965 Britt Mattsson<br />
1966 Marianne Roos<br />
1967 Gunilla Bauer<br />
1968 Ulla Ternberg<br />
1969 Maud Rydman<br />
1970 Maud Rydman<br />
1971 Britt Mattsson<br />
1972 Gertrud Ahlberg<br />
1973 Christina Nordström<br />
1974 Britta Håkansson<br />
1975 Britt Mattsson<br />
1976 Helena Dahlbäck<br />
1977 Helena Dahlbäck<br />
1978 Inga Dahlbäck<br />
1979 Christina Nordström<br />
1980 Britt Mattsson<br />
1981 Ann Smith<br />
1982 Lena Skoghag<br />
1983 Sissi Rasmussen<br />
1984 Marie Louise Stoltz<br />
1985 Agneta Sjövall<br />
1986 Margaretha Rehn<br />
1987 Agneta Sjövall<br />
1988 Gunilla Ekholm<br />
1989 Barbro Köhler<br />
1990 Inställd<br />
1991 Sissi Rasmussen<br />
1992 Maria Nordell<br />
1993 Sookja Lee<br />
1994 Barbro Köhler<br />
1995 Barbro Köhler<br />
1996 Britt Mattsson<br />
1997 Kristin Larsson<br />
1998 Britt Mattsson<br />
1999 Caroline Larsson<br />
2000 Kristin Larsson<br />
2001 Kristin Larsson<br />
2002 Kristin Larsson<br />
2003 Kristin Larsson<br />
Henry Lindbergs Minnespris<br />
för seniorer över 60 år<br />
1945 Simon Boman<br />
1946 Gunnar Tisell<br />
1947 Fritz Dahlborn<br />
1948 Tom Lindbergh<br />
1949 Rolf von Heidenstam<br />
1950 Josef Nilsson<br />
1951 Herbert Olivecrona<br />
1952 Gösta Svedberg<br />
1953 C G Wigert DGK<br />
1954 Fritz Dahlborn<br />
1955 Gösta Svedberg<br />
1956 Fritz Dahlborn<br />
1957 Einar Josephson LGK<br />
1958 Gösta Svedbergh<br />
1959 C G Wigert DGK<br />
1960 Sten Mellgren<br />
1961 Sören Hedin<br />
1962 Tage Birke<br />
1963 Gunnar Fahlström LGK<br />
1964 Thore Ulff DGK<br />
1965 Einar Josephson LGK<br />
1966 Sten Mellgren<br />
1967 Axel Fahleson<br />
1968 Sven Dahlgren<br />
1969 Sven Carlsöö<br />
1970 Johan Gabriel Oxenstierna<br />
Ros GK<br />
211
Fakta<br />
1971 Archim Skjöldebrand<br />
1972 Carl Montgomery Åg GK<br />
1973 Gustaf Mälstad LGK<br />
1974 Virgil Elliott<br />
1975 Gösta Tegnér<br />
1976 Harald Falk Åg GK<br />
1977 Carl Montgomery Äg GK<br />
1978 Nils Fredrik Rudebeck<br />
1979 Lennart Johnson<br />
1980 Ulf von Otter<br />
1981 R A Fjästad<br />
1982 Gunnar Brismar<br />
1983 Lennart Rydén Åg GK<br />
1984 Tony Fjästad<br />
1985 Tage Svedestig<br />
1986 Gösta Simonson Vi GK<br />
1987 Ulf Rosencrantz Dr GK<br />
1988 Bertil Rudh DGK<br />
1989 Bertil Rudh DGK<br />
1990 Hans Franzén<br />
1991 Olle Wänlund<br />
1992 Erik Lundin<br />
1993 Rolf Wedefelt<br />
1994 Hans Weigl Dr GK<br />
1995 Hans Franzén<br />
1996 Lars Österblom Åg GK<br />
1997 Arne Angdin<br />
1998 Peter Fredholm<br />
1999 Sten Höglund<br />
2000 Hans Franzén<br />
2001 Thorsten Magnusson<br />
2002 Thorvald Alzén Öst GK<br />
2003 Lasse Melto<br />
Karin & Ragnar Sachs<br />
Vandringspris<br />
1955 Lennart Roos<br />
1956 Jan Gumpert<br />
1957 Gillis Palm<br />
1958 Karl-Erik Mattsson<br />
1959 Jan Gumpert<br />
1960 Dick Ramstedt<br />
1961 Olov Jansson<br />
1962 Sven Dahlgren<br />
1963 Rolf Sundström<br />
1964 Tage Birke<br />
1965 John Hallberg<br />
1966 Arne Roos<br />
1967 Arne Roos<br />
1968 Peter Korn<br />
1969 Ulf von Otter<br />
1970 Gertrud Ahlberg<br />
1971 Ralph Telander<br />
1972 Ulf von Otter<br />
1973 Bertil Sköld<br />
1974 Ingvar Dahlman<br />
1975 Erik Broekhuysen<br />
1976 Sune Lindström<br />
1977 Anders Lindblad<br />
1978 Christina Nordström<br />
1979 Micael Nessim<br />
1980 Per Ekberg<br />
1981 Jan Liedner<br />
1982 Owe Stenback<br />
1983 Ulf Myrberg<br />
1984 Björn Löwenadler<br />
1985 Karl Johansson<br />
1986 Per Jacobson<br />
1987 Jan Sandström<br />
1988 Jan Liedner<br />
1989 Sven-Olof Nygård<br />
1990 Owe Werner<br />
1991 Björn Löwenadler<br />
1992 Ingvar Ritzen<br />
1993 Mats Lönnberg<br />
1994 Leif Arvanius<br />
1995 Bo Hamlin<br />
1996 Ralph Hammar<br />
1997 Yasuro Harasaki<br />
1998 Dag Lönnroth<br />
1999 Leif Sunnegårdh<br />
2000 Martin Öberg<br />
2001 Mats Lönnberg<br />
2002 Robert Ljungström<br />
2003 Sara Hammar<br />
Bergnes vandringspris<br />
1959 Göran Asplund<br />
1960 Karl Vesterberg<br />
1961 Anders Gullander<br />
1962 Björn Hanström<br />
1963 Björn Hanström<br />
1964 Åke Ljungberg<br />
1965 Bo Hamlin<br />
1966 Mikael Ödlund<br />
1967 Dag Levin<br />
1968 Ragnar Lorentzon<br />
1969 Nailil Skog<br />
1970 Ralph Nisell<br />
1971 Per Wiklund<br />
1972 Carl-Erik Leijonmark<br />
1973 Jan Lindblad<br />
1974 Jan Lindblad<br />
1975 Micael Korn<br />
1976 Ralph Nisell<br />
1977 Mats Rodgerson<br />
1978 Mats Rodgerson<br />
1979 Mats Eriksson<br />
1980 Bo Lindvall<br />
1981 Olle Eklund<br />
1982 Martin Hillberg<br />
1983 Fredrik Lorichs<br />
1984 Dan Rydberg<br />
1985 Thomas Öberg<br />
1986 Thomas Öberg<br />
1987 Martin Sjöqvist<br />
1988 Oskar Ahlberg<br />
1989 Tobias Jarpner<br />
1990 Vilhelm Westerstad<br />
1991 Katja Nylund<br />
1992 Henrik Sandgren<br />
1993 Henrik Möller<br />
1994 Magnus Brandberg<br />
1995 Gabriella Jacobson<br />
1996 Vivianne Lee<br />
1997 Caroline Larsson<br />
1998 Philip Zetterberg<br />
1999 Erik Olofsson<br />
2000 Jesper Landén<br />
2001 Malin Nyberg<br />
2002 Sophie Zetterberg<br />
Konfektkorgen<br />
1979 Ulla-Britt Nordlund<br />
1980 Ingrid Larsson<br />
1981 Mona Telander<br />
1982 Mona Telander<br />
1983 Ulla Felländer<br />
1984 Ingrid Rydberg<br />
1985 Britta Håkansson<br />
1986 A-B Ramstedt<br />
1987 A-M Sandvall<br />
1988 Maj Arvidsson<br />
1989 Maj-Britt Göransson<br />
1990 Inga Lindberg<br />
1991 Maj Arvidsson<br />
1992 Ulla Svedestig<br />
1993 Britt Mattsson<br />
1994 Karin Pantzerhielm<br />
1995 Gunvor Sjölund<br />
1996 Britt Mattsson<br />
1997 Britt Mattsson<br />
1998 Inställd<br />
1999 Björg Erichsen<br />
2000 Gun von Berlepsch<br />
2001 Berit Lindgren<br />
2002 Britt Mattsson<br />
2003 Ulla Lindqvist<br />
Mårten Gås<br />
1934 Karl Johan Carlsson<br />
1935 J. Nilsson<br />
1936 Tor Roxendorff<br />
1937 Tor Roxendorff<br />
1938 G. Tisell<br />
1939 E. Toren<br />
1940 E. Toren<br />
1941 Inställd<br />
1942 Josef Nilsson<br />
1943 G. Svedberg<br />
1944 Philip Bergmark<br />
1945 Inställd<br />
1946 G. Svedberg<br />
1947 Axel Westergren<br />
1948 Brynolf Börjeson<br />
1949 Sune Almqvist<br />
1950 J.H Sillem<br />
1951 Huib Ubbens<br />
1952 Olof Dickson<br />
1953 Tage Birke<br />
1954 Tage Birke<br />
1955 N.F Tisell<br />
1956 Gustaf Söderlund<br />
1957 Nils Sköld<br />
1958 Erik Rosengren<br />
1959 Huib Ubbens<br />
1960 Herman Bergne<br />
1961 Sten Mellgren<br />
1962 Sven Frykman<br />
1963 Oscar Dellert<br />
1964 Lars Hägg<br />
1965 Axel Fahleson<br />
1966 Torsten Englesson<br />
1967 C.H Taljaard<br />
1968 Henrik Kruger<br />
1969 Yngve Blomgren<br />
1970 Alf Håkansson<br />
1971 William Feus<br />
1972 Torsten Heyno<br />
1973 Rolf Lickfett<br />
1974 Torgny Anderberg<br />
1975 Börje Börjeson<br />
1976 Birger Elmér<br />
1977 Olle Wänlund<br />
1978 Börje Antonsson<br />
1979 Sven Påhlsson<br />
1980 Reijo Hillberg<br />
1981 Inställd<br />
1982 Erik Hultén<br />
1983 Arne Gustafsson<br />
1984 Ulf Ahlrot<br />
1985 Peter Korn<br />
1986 Bert Englund<br />
1987 Arne Schutt<br />
1988 Tage Svedestig<br />
1989 Per Zellén<br />
1990 Per Zellén<br />
1991 Hans Heneby<br />
1992 Bengteric Nordell<br />
1993 Torgny Anderberg<br />
1994 Hans Franzén<br />
1995 Folke Bågstam<br />
1996 Kjell Sjölund<br />
1997 Stig Vesterlund<br />
1998 Yasuro Harasaki<br />
1999 Lars Tengstrand<br />
2000 Tage Svedestig<br />
2001 Folke Bågstam<br />
2002 Lars Göran Hansson<br />
2003 Bo Hamlin<br />
212
Fakta<br />
Huvudstadsmatchen<br />
H.K.H. Kronprinsens Pokal<br />
1938 Stockholm<br />
1946 Stockholm<br />
1948 Oslo<br />
1949 Stockholm<br />
H.M. Konung Gustav VI<br />
Adolfs Vandringspris<br />
1953 Stockholm<br />
1954 Köpenhamn<br />
1955 Oslo<br />
1956 Helsingfors<br />
1957 Stockholm<br />
1958 Helsingfors<br />
1959 Oslo<br />
1960 Oslo<br />
1961 Inga resultat<br />
1962 Oslo<br />
H.M. Kong Olov V:s Pokal<br />
1963 Oslo<br />
1964 Oslo<br />
1965 Stockholm<br />
1966 Helsingfors<br />
1967 Helsingfors<br />
1968 Köpenhamn<br />
1969 Helsingfors<br />
1970 Helsingfors<br />
1971 Oslo<br />
1972 Helsingfors<br />
President Urho Kekkonen<br />
Pokaali<br />
1973 Helsingfors<br />
1974 Stockholm<br />
1975 Oslo<br />
1976 Helsingfors<br />
1977 Helsingfors<br />
1978 Oslo<br />
1979 Helsingfors<br />
Hendes Majestæt Dronning<br />
Ingrids Pokal<br />
1980 Köpenhamn<br />
1981 Helsingfors<br />
1982 Oslo<br />
1983 Köpenhamn<br />
1984 Oslo<br />
1985 Stockholm<br />
1986 Stockholm<br />
1987 Oslo<br />
1988 Köpenhamn<br />
1989 Helsingfors<br />
1990 Stockholm<br />
1991 Oslo<br />
1992 Inga resultat<br />
1993 Helsingfors<br />
1994 Stockholm<br />
1995 Köpenhamn<br />
1996 Köpenhamn<br />
1997 Stockholm<br />
Kronprins Frederiks<br />
Jubileumspokal<br />
1998 Helsingfors<br />
1999 Oslo<br />
2000 Stockholm<br />
2001 Oslo<br />
2002 Helsingfors<br />
2003 Oslo<br />
213
Tack!<br />
Ett särskilt varmt tack till nedanstående medlemmar<br />
som genom sina generösa bidrag möjliggjort utgivandet<br />
av denna bok.<br />
Sven-Eric Berg<br />
Erik Söderberg<br />
Lars Söderblom<br />
Lars Tengstrand<br />
Dessutom tackar vi:<br />
Arctic Paper Håfreström AB som bidragit med pappret<br />
Art Event Stockholm AB och db grafiska som svarat för<br />
tryckning och bokbinderi<br />
214