Soma - Karolinska Sjukhuset
Soma - Karolinska Sjukhuset
Soma - Karolinska Sjukhuset
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
O1.11<br />
59 kr<br />
MEDICIN I SAMTIDEN. ETT MAGASIN FRÅN KAROLINSKA UNIVERSITETSSJUKHUSET<br />
Arkitektur<br />
som räddar liv<br />
Bodybuilding<br />
kroppen bit för bit<br />
Michael J Fox<br />
(och andra sjuka<br />
kändisar)<br />
Uppåt<br />
framåt!<br />
TEMANUMMER OM<br />
FRAMTIDENS VÅRD
”Utvecklingen går<br />
mot individualiserad<br />
läkemedelsbehandling<br />
inom cancervården.”<br />
SE-DOC-10-04-04<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
<br />
..
På spaning efter framtiden<br />
SOMA är en medicinsk tidskrift<br />
som produceras av <strong>Karolinska</strong><br />
Universitetssjukhuset i samarbete<br />
med Aller Custom Publishing och<br />
Tidningsmakarna. SOMA ges ut av<br />
<strong>Karolinska</strong> Universitetssjukhusets<br />
informationsavdelning.<br />
Redaktion:<br />
Susanne Bergqvist (redaktör)<br />
Jonatan Leman (redaktör)<br />
Christer Classon<br />
Johan Lindberg<br />
Catarina Thepper<br />
Art Director: Olof Helldin<br />
Omslagsfoto: Emil Larsson<br />
Korrektur: Erika Gillblad<br />
Repro: Aller Media AB<br />
Tryck: AB Danagårds Grafiska<br />
Ansvarig utgivare:<br />
Margareta Hamark<br />
handen på omslaget är unik. Den är ett exempel på det senaste inom<br />
proteser, där varje finger styrs av en separat motor. Men den tekniska utvecklingen<br />
är i ständig rörelse. I framtiden kanske en protes kan styras av<br />
impulser från hjärnan, eller rentav bara bestå av ett litet chip som du petar<br />
in i hörselbarken.<br />
I det här numret av SOMA går vi på spaning efter framtidens sjukvård.<br />
Vi kartlägger den konstgjorda människan och möjligheten att odla fram<br />
nya organ. Vi besöker det brittiska sjukhuset CircleBath för att reda ut<br />
om arkitektur kan göra människor friskare. Och vi låter fem medicinska<br />
experter spekulera fritt om vårdens utmaningar de närmaste decennierna.<br />
Bland mycket annat.<br />
Vi är alla på något sätt berörda av medicinska frågor. Alla har vi anledning<br />
att förr eller senare besöka vården. Vår ambition med SOMA är att<br />
lyfta blicken, utforska nya rön från nya perspektiv och förklara komplexa<br />
tillstånd på ett begripligt sätt. Vi gläntar på dörren till sjukvårdens spännande<br />
värld för alla som är nyfikna.<br />
Sedan hösten 2008 har SOMA funnits i väntrum på mottagningar i<br />
Stockholm. Nu provar vi att också lansera den i butik. På så sätt hoppas vi<br />
att fler kan ta del av tidningen. Samtidigt passar vi på att göra om formen<br />
och ge utrymme till ännu mer fördjupning. Vi berättar helt enkelt lite mer<br />
på fler sidor.<br />
Trevlig läsning!<br />
<strong>Karolinska</strong> Universitetssjukhuset<br />
SOMA, informationsavdelningen<br />
171 76 Stockholm<br />
08-517 700 00<br />
Årsprenumeration: 99 kr<br />
Prenumerationsfrågor:<br />
soma@karolinska.se<br />
www.karolinska.se<br />
Susanne Bergqvist,<br />
redaktör<br />
ps. Hör gärna av dig till oss på soma@karolinska.se. Tyck till om tidningen,<br />
tipsa eller prenumerera.
Innehåll<br />
<strong>Soma</strong> 01.11:<br />
6 Fem redskap<br />
SOMA öppnar verktygslådan.<br />
12 Artificiellt liv<br />
Jens Liljestrand kartlägger<br />
den konstgjorda människan.<br />
20 Världen 2050<br />
Snillen spekulerar om<br />
hur vi mår i framtiden.<br />
På omslaget<br />
28 Helande design<br />
Följ med till det banbrytande<br />
sjukhuset CircleBath.<br />
36 Kroppsbyggare<br />
En bildstudie i kosmetiska<br />
armar och mekaniska knän.<br />
44 Serious games<br />
Läs om läkaren som avatar<br />
på virtuella kliniker.<br />
48 Kändissjukan<br />
Fox, Hoffsten och Kylie<br />
ger diagnosen ett ansikte.<br />
54 Lyckligt slut<br />
Ett återbesök i salen där<br />
Tobias lurade döden.<br />
58 Krönika<br />
PC Jersild om livets pris.<br />
i-LIMB med adaptivt femfingergrepp.<br />
Varje finger innehåller en separat motor,<br />
vilket gör att den kan ta extremt sofistikerade<br />
grepp och sluta hela handen runt ett föremål.<br />
Protesen styrs av två elektroder på stumpen<br />
som registrerar muskelkontraktioner i armen.<br />
I dag finns bara ett fåtal i-LIMB i bruk i Sverige<br />
men flera liknande modeller är på ingång,<br />
bland annat Michelangelo från Otto Bock.<br />
Tekniken räknas som det absolut senaste inom<br />
handproteser.<br />
20<br />
SOMA O1.11 4
”Vi plockade in fantastiska<br />
arkitekter som aldrig förut<br />
ritat ett sjukhus och lät dem<br />
göra något helt nytt.”<br />
28<br />
6 snabba<br />
06 12<br />
1Stamcellspistol. I Pittsburgh har<br />
forskare tagit fram en ”stamcellspistol”<br />
för att behandla svåra<br />
brännskador. Istället för tidskrävande<br />
odling av hud i laboratorium blandas<br />
stamceller från en liten, frisk hudbit<br />
av patienten i en vattenlösning och<br />
sprutas över skadan. Efteråt lindas<br />
skadan med ett specialförband som<br />
håller såret rent till dess att stamcellerna<br />
fästs. Det tar bara några dagar<br />
för skadorna att läka och infektioner<br />
minskar kraftigt.<br />
SOMA O1.11 5
1. MIKROTRÅDEN<br />
Ann-Charlott Docherty Skogh<br />
6<br />
SOMA O1.11
Toy story<br />
I den moderna läkekonsten spelar verktygslådan<br />
alltid en huvudroll. SOMA riktar ljuset mot fem<br />
innovativa redskap inom sjukvården just nu.<br />
TEXT SUSANNE BERGQVIST FOTO STEFAN HOLM<br />
2. FELSÖKAREN<br />
Kjerstin Ferm Widlund<br />
1. MIKROTRÅDEN<br />
Ann-Charlott Docherty Skogh är plastikkirurg<br />
och använder mikrotråd och fin nål till<br />
vardags. Den allra finaste, 12-0, är hon en av få<br />
i Sverige att kunna hantera – än så länge, i alla<br />
fall. De flesta mikrokirurgiska ingrepp gör hon<br />
i den här salen. Här finns mikroskopen. Glasögonen<br />
med lupparna är hennes egna.<br />
’’<br />
I mikrokirurgin använder vi mycket<br />
tunna trådar. Vi kallar dem mikrotråd.<br />
De lite grövre, 8-0, använder vi till att koppla<br />
ihop vener. 10-0 använder vi till nerver. Artärer<br />
kopplas ihop med 9-0, det gäller blodkärl med<br />
en diameter på ungefär två millimeter. Med<br />
12-0 som vi precis har börjat använda utför<br />
vi supra micro surgery, som det också kallas.<br />
Med denna allra finaste tråd kan vi koppla ihop<br />
lymfkärl med små vener. Dessa kärl, är under<br />
0.5 millimeter i diameter. Nålen är två millimeter<br />
lång.<br />
Patienter som kan behandlas med tekniken<br />
har genomgått stora ingrepp vid gyncancer<br />
eller andra tumörer i bäckenet. De har gjort<br />
lymfkörtelutrymningar i ljumskarna och fått<br />
lymfödem, vilket kan vara väldigt handikappande,<br />
med svullnad i hela benet och svårigheter<br />
att röra sig. Sedan 70-talet har man försökt<br />
bota detta, men tekniken och utrustningen har<br />
inte varit tillräcklig. Det finns andra behandlingar,<br />
men den här nya metoden ger sannolikt<br />
bättre möjligheter.<br />
Tekniken är hämtad från Japan. Jag och en<br />
kollega har lärt oss den i Finland där man har<br />
utfört dessa ingrepp ett tag nu. Och som enda<br />
sjukhus i Sverige har vi precis börjat. Det är<br />
bra för patientgruppen och för oss är det en<br />
intressant och rolig teknisk utveckling. Det nya<br />
är att mikroskopen har större förstoring, att<br />
instrumenten och trådarna är finare, och att<br />
nålen är mindre.<br />
I mikrokirurgin är träningen väldigt viktig.<br />
Ju mer man tränar desto mer fingerfärdig<br />
blir man och då går det också att operera<br />
mycket mindre strukturer, som nu med den<br />
nya tråden. Alla ingrepp görs med hjälp av<br />
mikroskop eller med luppar när kärlen är<br />
större. Mikroskop med mycket stor förstoring,<br />
30–40 gånger, används för de pyttesmå kärlen,<br />
venerna eller lymfkärlen.<br />
Egentligen finns inga begränsningar i hur<br />
fina ingrepp man kan göra med ännu bättre<br />
utrustning, precision och finmotorik.”<br />
2. FELSÖKAREN<br />
Kjerstin Ferm Widlund är barnmorska på<br />
Centrum för Fosterdiagnostik. Hon har gjort<br />
ultraljud i 23 år. Just denna ultraljudsapparat<br />
är extrautrustad för att kartlägga fosterhjärtans<br />
förmåga att dra ihop sig och slappna av.<br />
’’<br />
Vid ultraljudsundersökningar mäter<br />
vi bland annat storleken på fostret. Vi<br />
tittar på fostervattensmängden och på hjärtat<br />
strukturellt. Vi kan också mäta flöden i fostercirkulation.<br />
Det speciella med just den här<br />
SOMA O1.11 7
3. HJÄRTSTARTAREN<br />
Anders Günther<br />
8<br />
SOMA O1.11
apparaten är vävnadsdopplern som sitter på<br />
proben – den del som vi för runt på mammans<br />
mage för att kunna undersöka. Den är väldigt<br />
viktig för det forskningsprojekt jag arbetar<br />
med.<br />
Ultraljudsapparaten rullar jag med mig till<br />
förlossningen, mödravården eller till någon<br />
avdelning. Jag tar fram ett fyrkammarsnitt på<br />
fosterhjärtat, ibland på så små hjärtan som en<br />
och en halv centimeter. Rörliga sekvenser av<br />
hjärtat lagras för att sedan bearbetas offline.<br />
Vävnadsdopplern används standardmässigt på<br />
barn och vuxna för att bedöma konditionen på<br />
hjärtat. Det är de erfarenheterna vi nu flyttar<br />
över till gravida och foster. Vi samarbetar med<br />
KTH som har tagit fram den matematiska modell<br />
som analyserar den lagrade informationen.<br />
Det är väldigt speciellt att undersöka fosters<br />
hjärtan. De har en helt annan cirkulation än<br />
fullvuxna hjärtan. De använder inte sina lungor<br />
och har tre olika shuntar i hjärtat. Vi kartlägger<br />
först hjärtats kontraktilitet hos friska foster<br />
vid normala graviditeter. Doktoranderna på<br />
KTH tar sedan fram normalvärden utifrån de<br />
analyserna.<br />
Detta grundmaterial används som jämförelse<br />
på riskgraviditeter. 5–10 procent av alla<br />
graviditeter har en riskfaktor och foster som<br />
växer dåligt under graviditeten har större risk<br />
för hjärt- och kärlproblem senare. Vi vill därför<br />
kunna gå in tidigare i graviditeten för att se<br />
om det finns fördröjningar i hjärtats förmåga.<br />
Hjärtats arbetsförmåga är avgörande för hur<br />
barnet ska kunna växa.”<br />
3. HJÄRTSTARTAREN<br />
Anders Günther är anestesiolog. En defibrillator<br />
är ett viktigt redskap om en patient<br />
behöver få hjärt-lungräddning. Anders går jour<br />
regelbundet i tryckkammaren, som nyligen har<br />
fått sin första defibrillator. Den enda i världen<br />
faktiskt.<br />
’’<br />
Med en defibrillator i tryckkammaren<br />
kan vi vinna mycket tid om vi får ett<br />
hjärtstopp. En defibrillator är inte mer nödvändig<br />
här än någon annanstans, men överallt<br />
på sjukhuset har vi defibrillatorer. Här har vi<br />
aldrig haft någon tidigare. Det handlar om patientsäkerhet;<br />
vi kan helt enkelt rädda fler liv.<br />
I hjärt-lungräddning är hjärtkompressioner<br />
och läkemedel livräddande och stabiliserar<br />
hjärtat. Men en defibrillator är jätteviktig när<br />
4. PROPPFÅNGAREN<br />
Tommy Andersson<br />
hjärtat inte pumpar på rätt sätt, särskilt för en<br />
intensivvårdspatient som kanske redan har dålig<br />
cirkulation. Det går snabbt, man har större<br />
chans att rädda utsatta organ, främst hjärnan.<br />
Tid är jätteviktigt i hjärt-lungräddning. Att få<br />
ner trycket för att komma ut ur tryckkammaren<br />
tar flera minuter, det går inte att skynda på.<br />
Om vi sänker trycket för fort blir alla dykarsjuka.<br />
Med en defibrillator vinner vi förstås<br />
mycket tid.<br />
De flesta som kommer hit har svåra djupdelsinfektioner<br />
och får behandling i tryckkammare<br />
som komplement till antibiotika och<br />
kirurgi. Även de som har kolmonoxidförgiftats<br />
eller fått dykarsjuka behandlas under tryck<br />
med 100 procent syrgas. De är mycket sjuka<br />
och det har hänt att vi har haft hjärtstopp här<br />
inne, även om det är sällsynt. Defibrillatorn<br />
är ny och vi som använder den utbildas nu. Så<br />
fungerar det med all ny utrustning i vården.<br />
Det är inte som med de självinstruerande<br />
defibrillatorer som finns ute på stan.<br />
Vi har alla headset på oss för att kunna prata<br />
med varandra och med den som sitter utanför<br />
tryckkammaren. Det är ett sådant oväsen. Vi<br />
är på motsvarande 18 meters djup härinne. All<br />
utrustning är anpassad för tryck såsom droppställningar<br />
och intensivvårdssäng. Defibrillatorn<br />
är senast i ordningen. Fyra år har den tagit<br />
att utveckla alltifrån knappsats till elektronik<br />
för att klara trycket i kammaren.”<br />
4. PROPPFÅNGAREN<br />
Tommy Andersson är neurokirurg och neuroradiolog.<br />
Den tunna slangen med det fina stentet<br />
i nät som han håller i handen, använder han<br />
dagligen på neuroradiologens angiolabb för att<br />
behandla stroke och andra skador i hjärnans<br />
kärl. Slangen förs in i kroppen via ljumsken.<br />
Det är själva nätet som fångar proppen.<br />
’’<br />
Stroke behandlas akut. Med den tunna<br />
slangen tar vi oss fram till proppen,<br />
som finns i ett kärl i hjärnan, och det är med det<br />
här stentet i form av ett nät som vi fångar upp<br />
proppen. Stentet ligger hopfälld i slangen och<br />
SOMA O1.11 9
framme vid proppen spänner vi ut nätet över<br />
proppen. Proppen, som är mjuk, trasslar då in<br />
sig i nätet. Och så kan vi dra ut den.<br />
Vid ingreppet stoppar vi in en slang i ett<br />
stort kärl via ljumsken. Då får vi en förbindelse,<br />
en slags infart in i kärlen. I den förbindelsen<br />
för vi in en tunnare slang upp genom kroppen<br />
till halsen vid basen av huvudet. Där sprutar vi<br />
in kontrastmedel för att kunna se hjärnans kärl<br />
och då blir även proppen synlig. Den bilden<br />
fryser vi och parallellt med genomlysningen,<br />
som är en svag röntgen, får vi en karta över<br />
kärlen i hjärnan. Sedan förs ytterligare en tunn<br />
slang in. På tv-skärmarna i labbet följer vi live<br />
när den millimetertunna slangen med stentet<br />
förs vidare till rätt kärl för att fånga upp och ta<br />
bort proppen.<br />
Förra året behandlade vi 74 strokepatienter<br />
med metoden, förrförra 42. Stent är inte nytt,<br />
det har använts ett bra tag vid olika medicinska<br />
behandlingar. Men att använda stent på det här<br />
sättet i hjärnan är ganska nytt och vi blir allt<br />
bättre på det. Tekniken är under utveckling, och<br />
metoden och utrustningen förfinas. Den här<br />
typen av behandlingar kräver definitivt ökad<br />
specialisering av alla som ingår arbetslaget. Och<br />
för bästa resultat behöver behandlingen samlas<br />
på några få ställen i landet.<br />
Vid symptom på stroke – att man inte kan<br />
tala, inte kan lyfta en arm, är sned i ansiktet – är<br />
det avgörande att komma under vård snabbt.<br />
Då är möjligheten god att vården kan ge en bra<br />
behandling. Så förutom att vi blir mer specialiserade<br />
på än mer förfinad teknik är nog det allra<br />
viktigaste för stroke i ett framtidsperspektiv<br />
ändå att fler hinner få rätt behandling i tid. Mer<br />
kunskap till både allmänheten och vården är<br />
viktigt, men också bättre förutsättningar för<br />
snabba transporter till centra med specialister.”<br />
5. VIRUSDÖDAREN<br />
Jonas Mattsson är överläkare på CAST,<br />
Centrum för allogen stamcellstransplantation.<br />
Clinimax-maskinen vid hans sida gör det<br />
möjligt att ta fram T-celler som dödar ett visst<br />
virus. Metoden kallas riktad CTL-terapi och<br />
används på stamcellstransplanterade patienter<br />
som fått en svår virusinfektion och inte svarar<br />
på vanlig behandling.<br />
’’<br />
Stamcellstransplantation används<br />
framför allt som behandling för patienter<br />
med leukemi, blod- och immunbristsjukdomar.<br />
Under lång tid efter en transplantation<br />
har patienterna nedsatt immunförsvar och är<br />
extremt infektionskänsliga.<br />
5. VIRUSDÖDAREN<br />
Jonas Mattsson<br />
För fyra år sedan började Michael Uhlin,<br />
som är biomedicinare, och jag att samarbeta.<br />
Det hela började med en ung flicka som efter<br />
en stamcellstransplantation hade fått körtelfeber<br />
som utvecklats till lymkörtelcancer.<br />
Efter en transplantation har man ofta inga<br />
T-celler som kan döda virus. Och den vanliga<br />
behandlingen vid körtelfeber hjälpte inte. Vi<br />
undersökte därför som sista utväg: om vi från<br />
mammans blod skulle kunna få fram T-celler<br />
för att döda viruset.<br />
Metoden vi utvecklade bygger på att med<br />
en konstgjord vävnadsmolekyl och en virusspecifik<br />
peptid ta fram rätt T-celler ur blodet.<br />
De framtagna T-cellerna injiceras sedan i patienten.<br />
Effekten hos patienten var dramatisk<br />
och all lymfkörtelcancer försvann. I dag, fyra år<br />
efter behandlingen, är hon helt återställd.<br />
Att använda T-celler mot virus är inte nytt.<br />
Det som är nytt med vår metod är snabbheten<br />
och att använda en tredje part – patienten får<br />
en nära anhörigs T-celler. Det tar en dag att<br />
kolla om en anhörig stämmer i vävnadstyp och<br />
ytterligare en dag att se om den anhöriga har<br />
celler som kan döda viruset. Efter bara 3–4<br />
dagar har vi cellerna klara. Andra metoder tar<br />
6–8 veckor.<br />
Vi har hittills behandlat åtta patienter som<br />
inte haft några alternativ då de inte svarat<br />
på konventionell behandling. Metoden är<br />
kostsam men har gett väldigt bra resultat.<br />
Majoriteten av patienterna har blivit av med<br />
den svåra och livshotande virusinfektionen.<br />
Detta skapar förstås möjligheter, även om det<br />
ännu sker på forskningsnivå. Sannolikt kommer<br />
terapin att öka, då den också kan vara av<br />
intresse för andra typer av svåra immunbristtillstånd.”<br />
■<br />
10<br />
SOMA O1.11
Vårt syfte:<br />
Att göra skillnad<br />
Janssen har under mer än ett halvt sekel arbetat fokuserat med att<br />
finna innovativa lösningar och behandlingar för flera av vår tids stora<br />
och svåra sjukdomar.<br />
Forskning och utveckling sker främst inom fyra viktiga<br />
behandlingsområden: CNS, infektionssjukdomar, onkologi och<br />
immunologi.<br />
Vi är människor som hjälper människor - vi arbetar nära tillsammans<br />
och målet är att ge våra patienter en ökad livslängd och livskvalitet.<br />
Hos oss kommer patienten alltid först!<br />
Janssen-Cilag AB<br />
Box 7073<br />
SE-192 07 Sollentuna, Sweden<br />
Tel +46 8 626 50 00<br />
Fax +46 8 626 51 00<br />
www.janssen.se<br />
Mario Mesa, Social Fire<br />
Konstverk från National Art Exhibitions of the Mentally Ill Inc<br />
Janssen är stolt över att presentera konstverk som har skapats av<br />
människor som drabbats av sjukdomar, samma sjukdomar som vi har åtagit<br />
oss att behandla och förebygga.<br />
JC-110469-1
12<br />
SOMA O1.11
Den<br />
konstgjorda<br />
människan<br />
Vi går mot en framtid där alla organ kan skapas på artificiell väg.<br />
Jens Liljestrand söker den konstgjorda människans öde bland<br />
transplantationer, vävnadsodlingar och kärleksfulla maskiner.<br />
TEXT JENS LILJESTRAND ILLUSTRATION RAYMOND BIESINGER<br />
Sedan barndomen har jag varit astmatiker.<br />
Jag har alltså gått genom tre decenn<br />
ier med Bricanyl, Pulmicort, Symbicort<br />
och andra mediciner i badrumsskåp och<br />
toalettväskor, upplevt utvecklingen från<br />
stora sfäriska sprayinhalatorer som såg<br />
ut som PET-flaskor, plastampuller som<br />
skulle krossas i en särskild behållare för att sedan andas<br />
in, till dagens behändiga små vita skruvtuber. Hela tiden<br />
har en sak stått klart: Jag får inte röka. Med mina känsliga<br />
lungor skulle jag som rökare löpa ännu stor risk att få<br />
emfysem, eller rentav KOL (kroniskt obstruktiv lungsjukdom),<br />
vilket innebär ett plågsamt liv med en förtida<br />
död. Cigaretternas skadliga effekt på kroppen har tidigt<br />
inpräntats i mig via skolans temadagar – diabilderna på<br />
den svartnade, äckliga rökarlungan intill den släta, rosa<br />
ickerökarlungan – och sjukvården.<br />
Den grundläggande premissen för den här typen av resonemang<br />
är förstås att organet på något sätt är oersättligt.<br />
Jag har bara två lungor. Förstör jag dem är de borta.<br />
Den första lungtransplantationen i världen utfördes<br />
av amerikanen James Hardy 1963, men det dröjde fram<br />
till 80-talet innan den medicinska tekniken gjorde att<br />
resultaten förbättrades. I dag lever fyra av fem patienter<br />
ett år efter transplantationen. I ett samhälle där 5–8 procent<br />
av befolkningen sägs lida av KOL är lungtransplantationen<br />
ofta den enda vägen till ett friskt liv. Ändå görs<br />
ingreppet sällan, främst på grund av organbrist.<br />
3 000 svenskar dör årligen i KOL. 2007 genomfördes<br />
totalt 43 lungtransplantationer i Sverige. Siffrorna speglar<br />
en situation där patienter avlider i väntan på räddningen.<br />
Vilket förstås gör samhällets massiva antirökpropaganda<br />
logisk. Cigaretterna är samhällsekonomiskt och<br />
mänskligt oacceptabla.<br />
Så, vad händer den dag det blir möjligt att på medicinsk<br />
väg skapa nya organ? Inte transplantation av en<br />
annan människas organ, utan en konstgjord vävnad,<br />
utvecklad genom patientens egna stamceller och därmed<br />
likvärdig med den egna kroppens organ. En sådan lunga<br />
skulle dessutom inte riskera att stötas bort på samma sätt<br />
som en lunga från en främmande kropp, och skulle inte<br />
heller kräva livslång immunhämmande medicinering.<br />
Skulle vi börja se på våra kroppar och vår hälsa annorlunda<br />
om vi visste att vitala organ kunde ersättas av<br />
6 snabba<br />
2Översättare. I ett land<br />
som USA där det talas<br />
över 170 olika språk kan<br />
språkbarriären mellan patienter<br />
och vårdpersonal ställa till<br />
problem, i synnerhet i akuta<br />
situationer. Den nya bärbara<br />
översättaren som kommer senare<br />
i år kan vara en lösning.<br />
På en skärm får patienten<br />
information på sitt hemspråk<br />
av en virtuell doktor, och<br />
matar därefter in symptom<br />
och annan information. Detta<br />
sparas sedan ner i en journal.<br />
På så vis sparas tid samtidigt<br />
som risken för felbehandling<br />
minskas.<br />
SOMA O1.11 13
”Skulle vi ta andra risker<br />
när delar av våra kroppar<br />
inte längre var omistliga?”<br />
DE FÖRSTA<br />
LYCKADE<br />
TRANSPLANTA-<br />
TIONERNA<br />
1905 Hornhinna<br />
Eduard Zirm, Tjeckien<br />
1954 Njure<br />
Joseph Murray, USA<br />
1963 Lunga<br />
James Hardy, USA<br />
1966 Bukspottskörtel<br />
Richard Lillehei och William Kelly,<br />
USA<br />
1967 Lever<br />
Thomas Starzl, USA<br />
1967 Hjärta<br />
Christiaan Barnard, Sydafrika<br />
1983 Två lungor<br />
Joel Cooper, Kanada<br />
1998 Hand<br />
Internationellt team, Frankrike<br />
1999 Konstgjord vävnad<br />
Anthony Atala, USA<br />
2006 Benmärg<br />
Eric M. Genden, USA<br />
2008 Armar<br />
Edgar Biemer, m fl, Tyskland<br />
2008 Luftstrupe<br />
Paolo Macchiarini, Sverige<br />
2010 Ansikte<br />
Joan Pere Barret, Spanien<br />
Källor: American Journal of<br />
Transplantation, Wikipedia.<br />
oss själva, att våra egna kroppar kunde fungera som<br />
reservdelsfabriker och reparera sig själva? Skulle vi<br />
ta andra risker när delar av våra kroppar inte längre<br />
var omistliga? Skulle livet bli annorlunda om livet<br />
gick att förnya?<br />
Frågan måste ställas, eftersom vi på många sätt<br />
redan är där. I dag kan brännskadade få ny hud som<br />
har odlats fram. Mindre skador på knän och käkar<br />
går att reparera med odlad vävnad. En sensationell<br />
studie, nyligen publicerad i tidskriften Nature,<br />
visar dessutom att stamceller från däggdjur har ett<br />
slags inneboende förmåga att bilda komplicerade<br />
strukturer. Ett japanskt laboratorium kunde på bara<br />
två veckor odlad en klump stamceller, med hjälp av<br />
särskild näringslösning, från musembryon till något<br />
som faktiskt liknar ögon. Studien är högintressant<br />
för de forskare världen över som just nu försöker odla<br />
fram tredimensionella kroppsdelar som innehåller<br />
flera slags celler: hjärtan, lungor, knäleder.<br />
Annika bergquist är överläkare och<br />
forskare på enheten för gastroenterologi<br />
och hepatologi på <strong>Karolinska</strong><br />
Universitetssjukhuset, och tar i sitt<br />
arbete hand om patienter med kronisk<br />
leversjukdom.<br />
– Med tanke på den organbrist som i dag råder<br />
i Sverige skulle en utveckling av konstgjorda organ<br />
innebära närmast en revolution. Patienter dör i väntan<br />
på organ, inte minst eftersom den diagnosgrupp<br />
som har kronisk hepatit C eller levercancer ökar kraftigt.<br />
Det kan röra sig om personer som varit missbrukare,<br />
eller som har smittats via blodtransfusioner.<br />
För att komma i fråga för levertransplantation<br />
måste man vara så sjuk att man beräknas bara ha ett<br />
år kvar att leva – först då sätts man upp på väntelistan.<br />
Medelväntetiden till en ny lever är tre till sex<br />
månader. Marginalerna är alltså små, och det finns<br />
dessutom risk att patienten utvecklar komplikationer<br />
som omöjliggör transplantation.<br />
– Anledningen till att vi väntar så länge är att en<br />
transplantation innebär femton procents risk att dö,<br />
och vi kan inte utsätta patienten för den risken så<br />
länge de trots allt har större chanser att överleva med<br />
sitt organ kvar.<br />
– Med en konstgjord lever skulle man hypotetiskt<br />
kunna planera transplantationen på ett helt annat<br />
sätt, ”tajma” ingreppet så att det gjordes när patienten<br />
befann sig i ett visst stadium i sin sjukdom.<br />
När jag pratar med Annika Bergquist om etiska<br />
risker med regenerativ medicin, ser hon snarare en<br />
framtid där frågor om värderingar och moral skulle<br />
bli mindre viktiga än i dag.<br />
– I dagens läge är vi beroende av att människor<br />
donerar sina organ och vi har en situation där det<br />
råder stor organbrist. Det skapar en diskussion där<br />
värderingar och känslor styr – vissa kan till exempel<br />
ifrågasätta att en missbrukare eller alkoholist ska<br />
kunna få ett nytt organ, tycka att de själva borde ta<br />
ansvar.<br />
– Om transplantationen inte längre krävde en<br />
donator, skulle vi få bort den moraliska diskussionen<br />
om vem som ska ha ”rätt” till en ny lever. Det skulle<br />
i stället bli en samhällsekonomisk fråga, eftersom<br />
en transplantation kräver kompetens och resurser,<br />
liksom framtagningen av den nya vävnaden i sig. Det<br />
skulle flytta fokus från etiken, det icke-värderbara,<br />
till något vi kan värdera i form av en kostnad – är det<br />
värt att satsa pengarna? Detta blir då snarare en politisk<br />
fråga. Och då ska vi komma ihåg att en transplantation,<br />
även om det är en dyr verksamhet, är billig i<br />
förhållande till vad det kostar att vårda en kroniskt<br />
leversjuk patient.<br />
Paolo macchiarini är en av vår tids<br />
starkast lysande stjärnor inom regenerativ<br />
medicin, det fält inom medicin som<br />
fokuserar på skapandet av levande, funktionsdugliga<br />
vävnader som kan reparera<br />
eller ersätta mänsklig vävnad eller mänskliga organ.<br />
Den regenerativa medicinen har potential att både<br />
lösa den skriande bristen på tillgängliga organ för<br />
transplantation, liksom problemet med avstötning<br />
(eftersom den nya vävnaden består av samma celler<br />
som patientens kropp).<br />
Paolo Macchiarini, som delar sin tid mellan<br />
Italien och Sverige, tar emot i sitt arbetsrum på<br />
<strong>Karolinska</strong> Huddinge. Inom den medicinska världen<br />
är han just nu berömd för att 2008 ha utfört världens<br />
första framgångsrika transplantation av en luftstrupe<br />
14<br />
SOMA O1.11
SOMA O1.11 15
MARY SHELLEYS<br />
FRANKENSTEIN<br />
Världens mest kända konstgjorda<br />
människa heter förstås Frankenstein.<br />
Upphovsmakaren Mary Wollstonecraft<br />
Shelley (1797-1851) föddes i Somers<br />
Town, London som dotter till två filosofer.<br />
Blott 19 år gammal skrev hon<br />
sin första roman Frankenstein: eller<br />
den moderne Prometheus, under ett<br />
sommarlov i poeten Lord Byrons hus<br />
vid Genèvesjön. Idén sägs ha fötts ur<br />
en vakendröm efter att hon diskuterat<br />
möjligheten att ge liv åt död materia<br />
med sin make. Frankenstein publicerades<br />
anonymt 1818 och lästes inte minst<br />
som en skarp kritik av det rådande<br />
upplysningsidealet. Mary Shelley förblev<br />
en radikal författare genom hela<br />
sitt liv och skrev flera andra apokalyptiska<br />
framtidsvisioner, bland annat Den<br />
sista människan (1826).<br />
Frankenstein.<br />
(trachea) som odlats fram med vävnadsteknik, på ett<br />
sjukhus i Barcelona. Luftstrupen hade utvecklats i ett<br />
laboratorium med hjälp av stamceller från patientens<br />
egen benmärg.<br />
– Regenerativ medicin handlar om att skapa<br />
människoliknande vävnad eller återställa funktionen<br />
hos mänskliga celler, förklarar Macchiarini. Om<br />
man konstruerar organ med hjälp av patientens egna<br />
stamceller kan man undvika livslång immunhämmande<br />
medicinering, eftersom det nya organet blir<br />
en immunologisk kopia av kroppens egna organ.<br />
Och de konstgjorda organen är bara en del av den<br />
framtid som är på väg att bli möjlig. Forskarnas mål<br />
är också att kunna laga trasig vävnad med hjälp av<br />
cellterapi.<br />
– Det finns växande evidens för att regenerativ<br />
medicin en dag ska kunna användas för att bota sjukdomar<br />
som parkinson. Potentialen för vad som kan<br />
komma att ske på det här området inom de närmsta<br />
tjugo åren, är helt enkelt enorm. Den stora utmaningen<br />
nu är att också se till att tekniken inte bara<br />
blir möjlig, utan också tillgänglig – för alla.<br />
Det exploderande intresset för stamcellsforskning<br />
har också väckt debatt och en oro för att tekniken ska<br />
utnyttjas för oseriösa syften.<br />
– Det finns i dag brottslingar som säljer stamceller<br />
som mirakelmedicin, vilket givetvis är förkastligt<br />
och dessutom innebär stora risker för patienterna.<br />
Därför är det viktigt att användningen av stamceller<br />
i regenerativ medicin regleras av myndigheter och<br />
etiska kommittéer, betonar Paolo Macchiarini.<br />
Forskningen kring regenerativ medicin äger rum<br />
i stora internationella nätverk, bland annat på <strong>Karolinska</strong>.<br />
Under de kommande åren räknar Paolo Macchiarini<br />
med att se fler försök med transplantationer<br />
av konstgjorda organ. Framför allt kommer forskarna<br />
att vilja utforska möjligheten att genom stamceller<br />
skapa lever, hjärta och lunga – de organ som det i<br />
dag råder stor brist på och som har en livsavgörande<br />
skillnad för miljoner patienter runt om i världen.<br />
Jag frågar den sympatiske italienaren vad han tror<br />
om hjärnan. Han ser förvånad ut.<br />
– Nej, det går inte. Den är för komplicerad för<br />
att kunna ersättas. Däremot cellterapi för att kunna<br />
bota hjärnsjukdomar, men inte transplantation av<br />
själva organet. Då skulle ju patienten inte längre vara<br />
samma person, inte ha samma intelligens, samma<br />
minnen … Nej. Det blir för mycket Frankenstein.<br />
Mary wollstonecraft shelleys<br />
skräckroman från 1818 betraktas<br />
av många som den första science<br />
fiction-romanen. Doktor Viktor<br />
Frankenstein blir besatt av sökandet<br />
efter livets ursprung, och skapar en människoliknande<br />
varelse, Frankensteins monster. Monstret<br />
utvecklar snabbt en egen intelligens och blir till slut<br />
Frankensteins plågoande, terroriserar honom och<br />
mördar hans familjemedlemmar. Vetenskapsmannen<br />
kan inte längre kontrollera sin skapelse och till sist<br />
dör de båda två.<br />
Den fullständiga titeln på romanen är Frankenstein<br />
eller den moderne Prometheus, vilket syftar på<br />
den grekiska mytologins Prometheus, titanen som<br />
stal elden från gudarna och blev grymt bestraffad.<br />
Romanen kan sägas vara en variant på myten; genom<br />
den gotiska skräckberättelsens estetik formulerar romanen<br />
en stark kritik mot upplysningsfilosofins kunskapstörst<br />
och bejakande av vetenskapliga framsteg.<br />
Människan ska inte utmana naturen eller försöka<br />
efterlikna gudarna. Denna teknik- och utvecklingsfientliga<br />
hållning har funnits som en underström i<br />
det västerländska samhället sedan, åtminstone, industrialismens<br />
intåg. En ständig kritik av människans<br />
förändring av naturen – oavsett om det handlar om<br />
klimatförändringar, genetik eller kärnkraft – är att vi<br />
ALAMY/ALL OVER PRESS<br />
16<br />
SOMA O1.11
”Jag har glasögon eller<br />
linser och titan i ryggen.<br />
På sätt och vis lever vi som<br />
cyborger redan nu.”<br />
20TH CENTURY FOX, WARNER BROS<br />
kommer förlora makten över det vi skapat.<br />
Susanne Lundin, professor i etnologi vid Lunds<br />
universitet, forskar sedan många år kring de olika<br />
medicinska tekniker som kan vidmakthålla eller<br />
skapa liv, bland annat transplantationer och reproduktionsteknologi.<br />
Hon menar att en förändrad syn<br />
på kroppen och det mänskliga har vuxit fram under<br />
de senaste 50 åren.<br />
– När hjärttransplantationer först blev möjliga på<br />
1960-talet var det en omvälvande händelse, förklarar<br />
hon i telefon från Paris. Det uppstod en stor debatt,<br />
både generellt och i media, eftersom hjärtat så länge<br />
hade ansetts representera människans själ och<br />
personlighet. Skulle människans identitet förändras<br />
om hon plötsligt fick en annan människas hjärta?<br />
Dessutom innebar ju ingreppet att en annan människa<br />
måste dö.<br />
– Men det som hände var att vi väldigt pragmatiskt<br />
omdefinierade dödsbegreppet och införde<br />
termen ”hjärndöd”, för att göra transplantationer av<br />
fungerande organ möjliga.<br />
Lagändringen och införandet av begreppet hjärndöd<br />
som det kliniska kriteriet på död, i Sverige tillämpat<br />
sedan 1988, var på sin tid mycket kontroversiellt.<br />
– Dödsbegreppet omprövas kontinuerligt i<br />
förhållande till sociala faktorer. Numera är det till<br />
exempel möjligt att hålla liv i patienter även om det<br />
inte gagnar honom eller henne – att upprätthålla<br />
livet för att möjliggöra donation. Men det som väcker<br />
stor diskussion i dag är organhandel mellan den<br />
rika världen och tredje världen, eller den liknande<br />
debatt som nyligen har förts om äggtrafficking och<br />
surrogatmödraskap, där vissa anser att utsatta kvinnor<br />
utnyttjas för reproduktion. Från en filosofisk<br />
eller religiös diskussion har fokus flyttats över till<br />
de sociala orättvisor som kan finnas i samband med<br />
organtransplantation.<br />
För i grund och botten är människan alltid beredd<br />
att utmana både religion och natur för att förbättra<br />
sina livsvillkor, menar Susanne Lundin.<br />
– Ta som exempel shiamuslimer i Egypten. I det<br />
samhället förbjuder religionen reproduktionsteknologi,<br />
men samtidigt blomstrar IVF! Detta beror på<br />
att en människa i den kulturen är socialt värdelös om<br />
hon eller han inte kan få barn. Religionen kan inte<br />
stoppa den tekniska utvecklingen, inte när den går<br />
hand i hand med kulturellt oerhört starka normer<br />
och värderingar: alla människor vill leva, vara friska,<br />
kunna bilda familj.<br />
Men har vi inte fått en förändrad syn på<br />
kroppen?<br />
– Jo, i den mening att vi har gått mot ett mer individorienterat<br />
samhälle. I dag förväntas människor<br />
själva ta ansvar för sin hälsa och sina kroppar. Allt fler<br />
är villiga att gå utanför systemet för att få hjälp, man<br />
hoppar av väntelistan, åker utomlands, ställer upp på<br />
medicinska experiment. Medicinsk turism har blivit<br />
allt vanligare, liksom engagemang i olika patientföreningar.<br />
De nya medicinska tekniker som finns<br />
tillgängliga gör det möjligt att se om sitt eget hus på<br />
ett annat sätt än tidigare.<br />
– Jag minns när jag fick mitt första barn 1984 och<br />
det strax därefter var möjligt att inte bara se bebisen<br />
i magen, utan också få hem en bild – en bild från det<br />
biologiska inre – att sätta i familjealbumet. Det var en<br />
oerhörd omställning då, men i dag tar vi ultraljudet<br />
för givet. Medicinska framsteg blir mycket snabbt en<br />
del av vår vardag.<br />
Opinionsundersökningar visar<br />
att människor generellt är skeptiska<br />
till nymodigheter inom medicinen.<br />
Många har svårt att acceptera idén om<br />
att få ett organ från en främling – eller<br />
celler från en gris – inympade i sin kropp.<br />
– I de här sammanhangen finns det en väldig<br />
A.I.<br />
KONSTGJORD<br />
FILMHISTORIA 1<br />
A.I. (2001). Här möter vi världens första<br />
robot med förmågan att drömma<br />
och älska. 11-årige David ser ut som<br />
ett vanligt barn men är i själva verket<br />
en artificiell ”humanoid” ner i minsta<br />
synaps. Filmen regisserades av Steven<br />
Spielberg, efter en idé som Stanley<br />
Kubrick fick redan på 70-talet.<br />
Robocop (1987). Paul Verhoevens<br />
science fiction-dystopi utspelar sig<br />
i ett Detroit där polisen lämnat över<br />
makten till det privata företaget OCP.<br />
De lanserar cyborgen Robocop som<br />
byggs upp av en död polisman, vars<br />
minnen från det förflutna sakta väcks<br />
till liv i hans nya kropp.<br />
SOMA O1.11 17
Alien.<br />
KONSTGJORD<br />
FILMHISTORIA 2<br />
Alien (1979). I Ridley Scotts Alien får<br />
en android, som tillverkats i mänsklig<br />
skepnad av ett forskningsföretag,<br />
uppdraget att manipulera besättningen<br />
på rymdskeppet Nostromo.<br />
Filmen blev startskottet för en ny våg<br />
av biologiska skräckfilmer och fick tre<br />
uppföljare.<br />
Blade Runner (1982). Tre år senare<br />
återvände samme regissör med Blade<br />
Runner, baserad på Philip K. Dicks<br />
roman Androidens drömmar. Här har<br />
den mörka och regniga framtiden<br />
skapat organiska robotar, ”replikanter”,<br />
som är omöjliga att skilja från<br />
verkliga människor.<br />
skillnad mellan principer och pragmatiska val. När<br />
jag, eller mina anhöriga, plötsligt står inför situationen<br />
där det främmande blir aktuellt, är det ett annat<br />
värdemönster som gör sig gällande: vår beslutsamhet<br />
att överleva till varje pris. I mina undersökningar har<br />
jag träffat patienter som stått i transplantationsköer<br />
och inte kunnat acceptera döden: ”Men... om jag inte<br />
får en ny njure... då dör ju jag?”<br />
Jag tänker att Susanne Lundin har rätt. I vårt<br />
samhälle är det döden som är det onaturliga, inte<br />
tekniken, transplantationerna, medicinerna, allt det<br />
vi gör för att hålla oss friska och kunna leva längre.<br />
Det är inget nytt fenomen; historien visar att människan<br />
alltid har försökt övervinna döden och kroppens<br />
gränser – det är bland annat därför den medicinska<br />
teknikens landvinningar har drivits fram.<br />
– Och så kommer det fortsätta. När folk är i en situation<br />
där valet är mellan att vara död eller levande,<br />
eller vara blind eller se, då väljer man det artificiella.<br />
Och hittar ett sätt att legitimera det. Jag har intervjuat<br />
njursjuka patienter som gått i dialys och levt<br />
kopplade till maskiner. Deras situation kan upplevas<br />
som hopplös. Men de ifrågasätter inte tekniken.<br />
– Och se på mig: jag har glasögon eller linser, jag<br />
har titan i ryggen på grund av mitt diskbråck. Mycket<br />
av det artificiella finns redan i eller utanpå våra kroppar<br />
– på sätt och vis lever vi som cyborger redan nu.<br />
Ordet ”robot” användes första<br />
gången 1921 i pjäsen R.U.R. av den<br />
tjeckiske författaren Karel Čapek<br />
(”robota” är tjeckiska för ”slavgöra”<br />
eller ”rutinarbete”) och kom att bli den<br />
mänskliga varianten på ”maskin” eller ”automat”.<br />
I den berömda romanen Jag, robot från 1950 spred<br />
Isaac Asimov bilden av apparaten som i framtiden<br />
skulle bli människans tjänare. Romanen, som egentligen<br />
är en löst hopknuten novellsamling, beskriver<br />
dessutom en successiv utveckling: från enklare<br />
plåtnicklasmaskiner till allt mer kalibrerade och<br />
människolika figurer med välfungerande artificiell<br />
intelligens, som till sist rentav inte skulle gå att skilja<br />
från de levande – i den sista texten beskrivs hur en<br />
robot blir politiker och tar kontroll över världen.<br />
Samma scenario, men i mindre skala, ser vi till<br />
exempel i Stanley Kubricks 2001 – ett rymdäventyr<br />
från 1968.<br />
I min ungdom var roboten en projektionsyta för<br />
människans rädsla för teknikens växande inflytande<br />
över samhället. I Terminator från 1984 spelar Arnold<br />
Schwarzenegger den brutala maskinen som sänds<br />
tillbaka från framtiden för att förgöra den man som<br />
en gång ska bli datorernas motståndare i kampen om<br />
världsherraväldet. En av de obehagligaste scenerna i<br />
filmen är den där roboten själv reparerar sin sönderskjutna<br />
kropp – ögat, muskulaturen i armen – med<br />
stoisk, neutral min.<br />
Det intressanta med Terminator är att samma<br />
robot återkommer i uppföljaren, Terminator 2 –<br />
domedagen från 1991, men nu som den goda kraften.<br />
Fienden är i stället den nyare och långt farligare<br />
”T-1000”, en mordmaskin av flytande metall som<br />
kan forma sig till vilken skepnad som helst, krossas i<br />
småbitar och ändå snabbt rinna ihop och bli som ny.<br />
Schwarzenegger framstår i jämförelse som en tjurig,<br />
daterad rosthög. På bara sju år hade Terminatorn<br />
hunnit bli gammal och pålitlig – mardrömmen bestod<br />
i stället av det okända, det undflyende och opålitliga,<br />
den amöbalika roboten som lugnt växer fram en ny<br />
arm när den gamla huggits av. Medan Schwarzenegger<br />
utstrålar ett slags brutal trygghet med sin tjocka<br />
accent, granitkäke och svarta skinnjacka, en stridsvagn<br />
som kan knycklas ihop i vilken bilskrot som<br />
helst, är ”T-1000” – spelad av en iskallt leende Robert<br />
Patrick – obehaglig just i sin förmåga att efterlikna<br />
det mänskliga.<br />
Det känns länge sen. Den totala datorisering och<br />
digitalisering av samhället som galopperat fram<br />
sedan internetålderns inträde, har paradoxalt nog<br />
också åskådliggjort teknologins begränsningar. Som<br />
exempel: Trots den enorma utveckling som har skett<br />
på persondatorernas och den artificiella intelligensens<br />
område, ägnar vi fortfarande mängder av tid<br />
på virus, hårddiskkrascher och buggar. Vi lever med<br />
teknik som var science fiction för några generationer<br />
sedan, samtidigt som vi suckar, svär och skäller över<br />
datorer som inte är tillräckligt ”intelligenta” eller<br />
”snabba”.<br />
Den konstgjorda människan, i den mån hon kliver<br />
fram på scenen, gör det i form av ingrepp som var för<br />
sig egentligen är ganska vardagliga. Ta den ”konstgjorda”<br />
bukspottskörtel som just nu är under utveckling.<br />
Sensorer ska kontinuerligt mäta av sockerhalten<br />
i underhudsfettet, och skicka signaler till en pump<br />
som administrerar insulin efter behov – en apparat<br />
som alltså har samma funktion som bukspottskörteln<br />
har hos friska människor. Inom fem år kommer det<br />
förmodligen finnas en teknisk lösning som gör att diabetespatienter<br />
varken behöver sticka sig i fingret eller<br />
hålla ordning på sprutor för att reglera sitt insulin.<br />
– Det kan komma att revolutionera tillvaron för<br />
våra patienter, säger Jan Bolinder, professor i klinisk<br />
diabetesforskning vid <strong>Karolinska</strong>, som har varit med<br />
och utvecklat de nya metoderna. Studier har visat att<br />
glukossensorer på ett effektivt sätt bidrar till förbättrad<br />
diabeteskontroll.<br />
– Tekniken gör det möjligt att på ett annat sätt<br />
agera förebyggande och vara steget före. Patienterna<br />
uppfattar därmed att de har bättre kontroll över<br />
sin egen sjukdom och känner en större säkerhet i<br />
tillvaron.<br />
Är det kanske så den konstgjorda kroppen kommer<br />
att se ut? En kombination av smarta tekniska<br />
lösningar, konstgjorda vävnader, stamcellsterapi<br />
och på sikt konstgjorda organ som hjälper oss att<br />
kapa transplantationsköer och minimerar risken för<br />
avstötning? Men ingen science fiction – åtminstone<br />
inte i den mening att våra liv i grunden kommer<br />
att förändras, åtminstone inte mer än den omvälvning<br />
som den medicinska utvecklingen i allmänhet<br />
har inneburit. Vi kommer fortfarande drabbas av<br />
obotliga sjukdomar. Vi kommer fortfarande inte<br />
kunna leva för evigt – kanske dör vi långsammare och<br />
senare, men odödliga blir vi aldrig.<br />
Fernando flores är docent i idé- och<br />
lärdomshistoria vid Lunds universitet<br />
och har forskat kring teknisk och<br />
vetenskaplig utveckling. Han tar emot en<br />
elegant miljö i ett vackert, gammaldags<br />
20TH CENTURY FOX, WARNER BROS<br />
18<br />
SOMA O1.11
Terminator.<br />
”Vi kan klippa<br />
och klistra<br />
liv, härma<br />
liv. Men inte<br />
skapa liv. ”<br />
CAROLCO/TRISTAR<br />
stenhus i Lund, tidigare säte för läkarstudenternas anatomiutbildning.<br />
Här, där man för någon generation sedan<br />
obducerade kroppar, pågår nu humanistisk forskning.<br />
– Vi kan fortfarande inte säga vad livet är, säger han<br />
lugnt. Även om vi har lärt oss manipulera liv eller skapa<br />
artefakter som imiterar liv, har vi fortfarande inte kommit<br />
en millimeter närmre själva definitionen av liv.<br />
– Försök själv att definiera ordet ”liv” utan att gå runt<br />
i en semantisk cirkel; livet är det som inte är dött, livet är<br />
det som är levande, och så vidare – det går inte! Det är en<br />
metafysisk grundkategori i likhet med ”rum” och ”tid”.<br />
Även om vi skulle hitta en planet i universum med någon<br />
form av organiskt liv – vilket förstås vore revolutionerande<br />
– skulle det inte hjälpa oss att förstå vad livet i sig är.<br />
Drömmen om den artificiella människan har funnits<br />
sen antiken. Först i de religiösa myterna – Eva skapas av<br />
Adams revben – sedan genom filosofer som Descartes,<br />
som införde ett mekanistiskt tänkande där man tänkte<br />
sig människan som ett urverk, hjärtat en mekanism som<br />
pumpade runt blodet i kroppen. Den högteknologiska utvecklingen<br />
väckte ett visst hopp om att man på artificiell<br />
väg skulle kunna skapa liv, berättar Flores.<br />
– Inom teknologiska kretsar trodde man att det skulle<br />
gå att skapa levande varelser på artificiell väg. På 1980-talet<br />
fanns en mystisk dröm om att man skulle kunna koppla<br />
samman datorer på måfå, och att själva komplexiteten<br />
skulle leda till att datorerna gemensamt producerade<br />
liv. Det var i samma veva som roboten var lockande som<br />
fantasiobjekt, man fantiserade om artificiell intelligens,<br />
om att maskinerna skulle ta över. I dag vet vi att en dator<br />
bara är ett avancerat verktyg.<br />
– Det som har hänt är att livets plasticitet – dess<br />
anpassningsbarhet – har visat sig vara mycket mer omfattande<br />
än vi hittills trott. Man kan i teorin skapa organ<br />
eller varelser från vilken cell som helst, vilket förstås<br />
har gett bränsle till allehanda fantasier om att återskapa<br />
Hitler, Leonardo da Vinci, dinosaurier … Men: vi kan inte<br />
skapa själva livet. Vi kan klippa och klistra liv, härma liv,<br />
men inte skapa liv. Livet kan bara skapas genom reproduktion.<br />
Därför tror inte Fernando Flores att vår grundläggande<br />
syn på vad som är mänskligt, kommer att förändras.<br />
– Nej. När p-pillren eller IVF eller fåret Dolly kom,<br />
trodde vi att det skulle leda till avgörande förändringar.<br />
Men nu vet vi att det fortfarande är långt kvar till en<br />
egentlig förändring av vår förståelse av livet. I stället<br />
har vi fortfarande samma tro på läkekonsten, men också<br />
samma besvikelse över dess oförmåga. Vi dör fortfarande.<br />
Vi blir äldre, visst, men det fanns människor som blev 75<br />
år gamla på Jesu tid också.<br />
Finns det något som på allvar skulle kunna förändra<br />
vår syn på människan?<br />
– Ett paradigmskifte vore om vi exempelvis skulle<br />
kunna manipulera åldrandet och plötsligt börja leva<br />
mycket längre – inte höja medellivslängden med några år,<br />
utan leva riktigt länge, bli 160 år gamla. Det skulle ge helt<br />
andra perspektiv och möjligheter och förändra vårt sätt<br />
att se på livet. Men så länge vi inte kan påverka livsrytmerna<br />
– reproduktionen, dödligheten – på ett avgörande<br />
sätt, är vi kvar inom samma paradigm. Vår makt över livet<br />
har inte förändrats. ■<br />
Jens Liljestrand är författare och litteraturforskare.<br />
2008 debuterade han med den hyllade novellsamlingen<br />
Paris-Dakar och året därpå kom doktorsavhandlingen<br />
Mobergland. I höst släpps den nya romanen Adonis.<br />
6 snabba<br />
3Ögonimplantat. Tyska<br />
forskare har opererat<br />
in ett mikrochip i ögat<br />
på tre personer vilket har gett<br />
dem synen tillbaka. Chipet ersätter<br />
skadade ljusreceptorer<br />
i ögat, så att när det träffas av<br />
ljusstrålar skickas elektriska<br />
impulser till nervceller i ögat.<br />
Chipet drivs med hjälp av ett<br />
batteri som via en sladd placeras<br />
bakom örat. Patienterna<br />
kunde inom några dagar<br />
uppfatta former, objekt och i<br />
ett fall rentav se vad klockan<br />
var. Metoden skulle kunna<br />
hjälpa synskadade personer<br />
världen över.<br />
SOMA O1.11 19
Vart är<br />
vi på väg?<br />
Mediciner blir billigare. Tredje<br />
världen blir tjockare. Blodprov<br />
avslöjar risken för cancer. Och<br />
denguefebern når Europa. SOMA<br />
samlade fem experter för att sia<br />
om framtidens hälsa.<br />
TEXT NIKLAS ERIKSSON OCH JONATAN LEMAN<br />
ILLUSTRATION LARS REHNBERG<br />
12<br />
TRENDER<br />
USA: Världen förklarar krig mot<br />
neurologiska sjukdomar.<br />
LÄKEMEDEL 2<br />
Europa: Varje patient får en<br />
personlig läkemedelscocktail.<br />
14<br />
PANDEMIER<br />
Centralafrika: Pengar och<br />
utbildning är bästa medicinen<br />
mot stora epidemier.<br />
Anna Mia<br />
Ekström<br />
Docent i internationell<br />
hälsa.<br />
Mai-Lis<br />
Hellénius<br />
Professor i<br />
kardiovaskulär<br />
prevention.<br />
Håkan<br />
Mellstedt<br />
Professor i<br />
onkologisk<br />
bioterapi.<br />
Anna<br />
Thorson<br />
Docent i global<br />
hälsa.<br />
Elisabet<br />
Lindgren<br />
Forskare i<br />
klimathälsa.<br />
20<br />
SOMA O1.11
13<br />
SCREENING<br />
Norden: Ett enkelt blodprov<br />
avslöjar risken för cancer.<br />
KOST & LIVSSTIL 9<br />
Finland: Livsstilsmottagningar<br />
öppnas för alla.<br />
10<br />
JÄMSTÄLLDHET<br />
Ryssland: En ny mansroll<br />
skapar en bättre värld.<br />
MEDIA 6<br />
Sverige: Har vetenskapen vunnit<br />
kampen om samhällsdebatten?<br />
TROPISKA SJUKDOMAR<br />
Sydeuropa: Denguefeber och<br />
Rift Valley når Europa.<br />
4<br />
DIAGNOSTIK 5<br />
Uganda: Snabbare och mer träffsäkra<br />
diagnoser räddar miljontals liv.<br />
TASKSHIFTING 7<br />
Tanzania: Förenklade rutiner<br />
ruckar på sjukvårdens hierarkier.<br />
PRISPRESS 8<br />
Kina: Läkemedel från Asien blir<br />
40 procent billigare.<br />
KLIMAT & HÄLSA 3<br />
Bengaliska viken: Lokal riskanalys<br />
blir ett måste när klimatet. förändras.<br />
RÖKNING 1<br />
Vietnam: Asien och Afrika drabbas<br />
hårt av välfärdssjukdomar.<br />
11<br />
ARV & MILJÖ<br />
Tanzania: Personliga kostråd<br />
baseras på gener.<br />
SOMA O1.11 21
RÖKNING: VIETNAM<br />
Asien och<br />
Afrika drabbas<br />
hårt av välfärdssjukdomar.<br />
1<br />
I takt med att medelklassen<br />
växer i de rikare<br />
delarna av Asien<br />
och Afrika får nya<br />
sjukdomar fäste. Det handlar inte<br />
minst om hjärt-kärlsjukdomar,<br />
högt blodtryck, diabetes, övervikt,<br />
cancer och den typen av hälsoproblem<br />
som är direkt kopplade<br />
till västvärldens livsstil. Jämfört<br />
med infektionssjukdomar är dessa<br />
kroniska sjukdomar avsevärt<br />
dyrare att behandla, då de<br />
kräver både utredning och<br />
livslång medicinering.<br />
– Deras hälsosystem<br />
blir alltså dubbelt drabbade: Ett<br />
afrikanskt låginkomstland har i dag<br />
lika hög andel kroniska sjukdomar<br />
som vi, plus en många gånger<br />
större börda smittsamma sjukdomar.<br />
Så de har en enorm belastning<br />
men bara 10–15 dollar per person<br />
och år att lägga på hälsa. Så vart ska<br />
de här pengarna komma ifrån? Den<br />
utveckling som här i Norden pågick<br />
under flera hundra år har där gått<br />
på några decennier. Det sker<br />
så snabbt att hälsosystemen<br />
inte hinner anpassa sig, säger<br />
Anna Mia Ekström, docent i<br />
internationell hälsa.<br />
Med de nya kulturella influenserna<br />
från väst kommer<br />
dessutom nya vanor.<br />
Anna Thorson och Anna<br />
Mia Ekström berättar<br />
om hur dessa förändringar<br />
går att se med blotta ögat. Som i<br />
Vietnam där en ökad konsumtion<br />
av importvaror och snabbmat har<br />
skapat problem med övervikt. Eller<br />
som i Uganda där multinationella<br />
tobaksbolag med en skrämmande<br />
framgång jobbar stenhårt på<br />
att få folket att börja röka.<br />
– I Uganda kan man se<br />
medicinstudenter som går runt<br />
med reklamtröjor för tobak och<br />
cigaretter. I stora delar av Asien<br />
röker redan hälften av männen<br />
och får vi nu samma scenario i<br />
Afrika innebär det förstås extrema<br />
hälsokonsekvenser. När vi förbjuder<br />
rökning i västvärlden så flyttar<br />
tobaksbolagen sina kampanjer dit.<br />
Det är en riskfaktor som man borde<br />
kunna påverka med internationella<br />
lagar och förbud – men lobbyn är så<br />
stark, suckar Anna Mia Ekström.<br />
LÄKEMEDEL: EUROPA<br />
Varje<br />
patient får<br />
en personlig<br />
läkemedelscocktail.<br />
2<br />
Drömmen om en mirakelmedicin<br />
som förändrar<br />
hela sjukvården är<br />
naturligtvis evig. Men inte sedan<br />
antibiotika uppfanns har man<br />
kunnat tala om en regelrätt revolution<br />
inom läkemedelutvecklingen.<br />
I dag är det få som tror att<br />
plötsliga genombrott ska lösa alla<br />
gåtor i ett slag. Snarare handlar<br />
det om att förfina de befintliga<br />
behandlingarna i successiva steg.<br />
Och två nyckelord på den resan är<br />
skräddarsytt och målsökande.<br />
– Vad vi främst hoppas på i<br />
dag är personalized medicine och<br />
targeted therapy, säger Håkan<br />
Mellstedt, professor i onkologisk<br />
bioterapi. Det förra handlar om att<br />
skapa en molukulär eller cellulär<br />
profil av patienten och på basen<br />
av det avgöra vilken läkemedelskombination<br />
de svarar bäst<br />
på. Det senare går ut på att man<br />
hittar en viss struktur i cellen mot<br />
vilken man riktar sin behandling,<br />
istället för att slå brett. Dessa två<br />
områden kommer väldigt starkt i<br />
framtiden.<br />
Håkan Mellstedt nämner<br />
läkemedlet Glivec som ett typexempel.<br />
Det utvecklades i slutet av<br />
90-talet för att behandla patienter<br />
med kronisk leukemi. Genom<br />
22<br />
SOMA O1.11
att påverka ett specifikt protein<br />
i leukemicellerna som gav cellen<br />
en tillväxtsignal, uppnådde Glivec<br />
fantastiska resultat på extremt<br />
kort tid. Många menade då att<br />
svaret på hela cancerfrågan fanns<br />
inom räckhåll men så var som<br />
bekant inte fallet. Däremot blev<br />
upptäckten ett första steg mot mer<br />
riktade och personligt anpassade<br />
läkemedel.<br />
– Nu fokuserar många företag<br />
sin forskning mot vissa strukturer,<br />
såsom en familj proteiner som<br />
heter tyrosinkinasreceptorer. Vi<br />
börjar även förstå mer och mer om<br />
cancerns mikromiljö, till exempel<br />
hur det bildas nya blodkärl i tumören<br />
mot vilka nu nya läkemedel<br />
utvecklas för att beröva cellen<br />
på syre. Så i framtiden tror jag<br />
vi kan ge läkemedel som är mer<br />
anpassade till individens tillstånd.<br />
Vi kommer att kunna säga: du har<br />
koloncancer av typen XY, därför<br />
ska du ha just den här kombinationen<br />
av mediciner, säger Håkan<br />
Mellstedt.<br />
KLIMAT & HÄLSA:<br />
BENGALISKA VIKEN<br />
Lokal riskanalys<br />
blir<br />
ett måste<br />
när klimatet<br />
förändras.<br />
3<br />
Inte många vetenskapliga<br />
frågor har det senaste<br />
decenniet nagelfarits med<br />
sådan iver som den så kallade klimatfrågan<br />
– både inom forskningens<br />
borgar och i den breda samhällsdebatten.<br />
En översikt av den<br />
här typen låter sig med andra ord<br />
knappast göras utan att man tar<br />
med de djupgående hälsoeffekter<br />
som ett förändrat klimat riskerar<br />
att få om vi inte i högre grad rustar<br />
samhället för de förändringarna.<br />
Enligt Elisabet Lindgren,<br />
forskare i klimathälsa och en<br />
av huvudförfattarna till FN:s<br />
klimatrapport, krävs ett brett<br />
tvärvetenskapligt samarbete som<br />
tar hänsyn till de stora lokala variationerna<br />
(i hur till exempel en<br />
epidemi slår). Två punkter, menar<br />
hon, är särskilt viktiga.<br />
– Dels att klimatet interagerar<br />
med andra faktorer – ekonomi,<br />
befolkningsutveckling, ingrepp<br />
i ekosystem – och gör det värre i<br />
områden där det redan är jobbigt.<br />
Det är en av de stora utmaningarna<br />
att få bukt med en sådan<br />
multifaktoriell problematik. Dels<br />
ska man komma ihåg att det inte<br />
primärt är klimatet som orsakar<br />
ohälsa, utan själva förändringarna<br />
och de effekter dessa orsakar. Här<br />
handlar det om beredskap, att<br />
lyckas omforma samhället så att vi<br />
klarar av nya klimatförhållanden.<br />
Det ser väldigt olika ut i olika länder,<br />
i olika ekosystem, beroende<br />
på hur sårbart området är för en<br />
sådan förändring, säger Elisabet<br />
Lindgren.<br />
Hon hänvisar till värmeböljan<br />
i Europa 2003 som ett ”wake up<br />
call” för Europas del. Där dog<br />
totalt omkring 35 000 människor<br />
– om man räknar bort de som<br />
normalt dör under en vanlig sommarperiod.<br />
Det handlade både om<br />
höga utomhustemperaturer som<br />
är skadliga i sig, men också om<br />
byggnader som inte var anpassade<br />
för höga ihållande temperaturer.<br />
Det var Europa. Hur ser den<br />
här beredskapen ut globalt<br />
sett?<br />
– Forskning om hälsoeffekter<br />
av klimatförändringar är<br />
ett förhållandevis nytt område.<br />
Hittills har flest studier fokuserat<br />
på Europa och USA eftersom<br />
det var här denna nya inriktning<br />
utvecklades. Men sedan några år<br />
har området nästan exploderat<br />
i främst Kina men även Indien.<br />
Just delar av Asien och Afrika<br />
kommer att bli värst drabbade<br />
av en klimatförändring, förutom<br />
de små önationerna. Problemet<br />
med forskning här är att få fram<br />
bra data. Det saknas ofta historik,<br />
kontinuitet och man kanske bara<br />
har siffror från en by. Så klimatforskning<br />
i framtiden fordrar ett<br />
ökat tvärvetenskapligt samarbete.<br />
Dessutom behövs mer fokus på<br />
lokala riskanalyser: hur samhälle,<br />
ekonomi och infrastruktur i kombination<br />
med klimatförändringar<br />
inverkar på hälsa.<br />
TROPISKA SJUK DOMAR: SYDEUROPA<br />
Denguefeber<br />
och Rift Valley<br />
når Europa.<br />
4<br />
2014 kommer nästa<br />
upplaga av FN:s klimatrapport,<br />
där fokus<br />
ligger på vad som kan<br />
hända under detta sekel. Elisabet<br />
Lindgren poängterar att det<br />
förstås är omöjligt att kvantifiera<br />
exakt hur det kommer att se ut om<br />
nästan fyrtio år, men att de stora<br />
trenderna i dag är tydliga. Hon<br />
menar att de framför allt är på fyra<br />
plan som klimatförändringarna<br />
kan få svåra konsekvenser för<br />
hälsan.<br />
* Dödsfall och andra konsekvenser<br />
av de extrema händelserna<br />
kommer att bli vanligare<br />
(stormar, översvämningar, värmeböljor,<br />
torka, etc.).<br />
* Spridningen av infektionssjukdomar,<br />
och då speciellt de<br />
som sprids med insekter och<br />
fästingar, dricksvatten, badvatten<br />
och i samband med mathantering.<br />
* En försämrad luftkvalitet<br />
med mer luftföroreningar och fler<br />
och kraftigare bränder, något som<br />
vi redan nu sett otäcka exempel<br />
på i bland annat Ryssland och<br />
Australien.<br />
* En förstärkning av ohälsa i<br />
låginkomstländerna på grund av<br />
klimatets påverkan på lokal jordbruksproduktion,<br />
vattentillgång,<br />
befolkningsförflyttningar, undernäring,<br />
diarrésjukdomar, samt de<br />
stora vektorburna sjukdomarna<br />
som malaria.<br />
Till de mest utsatta platserna,<br />
menar Elisabet Lindgren, hör<br />
Korallöarna, Bengaliska viken<br />
och andra låglänta tättbefolkade<br />
kustregioner runt om i världen,<br />
liksom katastrofbenägna områden<br />
och redan i dag ekonomiskt svaga<br />
områden. Men även i Europa<br />
väntar förändringar:<br />
– Ett ökat resande innebär<br />
snabb spridning av smittämnen<br />
och smittspridande arter över<br />
jordklotet. När klimatet ändras<br />
lokalt kan dessa överleva i nya<br />
områden. Vi kommer att få in nya<br />
sjukdomar i nya områden, till<br />
exempel tropiska sjukdomar som<br />
denguefeber och Rift Valley-feber<br />
i Europa. Vi kommer att få se mer<br />
malariamyggor i Sverige, men<br />
detta är fortfarande inget problem<br />
så länge vi har en välfungerande<br />
sjukvård. Det saknas malariasmittämnen<br />
och det skulle krävas<br />
oerhört mycket för att sjukdomen<br />
skulle få fäste hos befolkningen,<br />
det är inte ett troligt scenario.<br />
SOMA O1.11 23
DIAGNOSTIK: UGANDA<br />
Snabbare och<br />
mer träffsäkra<br />
diagnoser räddar<br />
miljontals liv.<br />
5<br />
Det finns i dag<br />
läkemedel som skulle<br />
kunna lösa många<br />
av de stora hälsoproblemen<br />
i tredje världen. Nya,<br />
effektiva vaccin och antibiotika<br />
har potential att kraftigt begränsa<br />
flera av de vanligaste sjukdomarna.<br />
Men ett stort hinder i Afrikas<br />
fattigaste länder är diagnostiken.<br />
I brist på riktiga laboratorier<br />
och rätt utrustning tvingas man<br />
istället utgå från den kliniska<br />
symptombilden, vilket betyder att<br />
diagnosen ofta blir en chansning.<br />
– Om det kommer in ett barn<br />
med hög feber är det kliniskt svårt<br />
att skilja mellan malaria och lunginflammation.<br />
Sedan bedömer<br />
man det kanske som malaria för<br />
att en lokal epidemi pågår och<br />
man har ett lager med malariamedicin<br />
inne – och så visar det sig<br />
att det var lunginflammation. Men<br />
i dag finns forskning från IHCAR<br />
som visar att om man<br />
istället ger en dubbel<br />
läkemedelsbehandling<br />
mot både malaria och<br />
lunginflammation så<br />
har det gett väldigt<br />
positiva resultat, säger<br />
Anna Thorsson, docent<br />
i global hälsa.<br />
Modern teknik kan<br />
vara en annan väg mot<br />
en mer träffsäker diagnostik.<br />
På senare år har det nämligen<br />
tagits fram nya snabbtest som<br />
inte kräver några högteknologiska<br />
labb och som skulle kunna<br />
göra att man slipper frakta ett<br />
blodprov mil efter mil. Dessa går<br />
att använda ute i fält och kan ge en<br />
direkt, mer exakt diagnos.<br />
– Jag tror att mobiltelefonin<br />
kan bidra på ett intressant sätt<br />
där, säger Anna Mia Ekström.<br />
Man kan ta ett kort på en malariaslide<br />
långt ute på landsbygden<br />
och sms:a vidare till en läkare. För<br />
nästan alla har mobiler i Afrika i<br />
dag. Det är ett ganska häftigt sätt<br />
att utnyttja ny teknologi till att<br />
speeda upp utvecklingen. Problemet<br />
är att det inte får ersätta de<br />
strukturella åtgärderna. Att bygga<br />
hälsosystem tar 20–30 år och då<br />
tycker bidragsgivarna kanske att<br />
det är roligare att satsa på mobiltelefoner<br />
än att borra brunnar.<br />
MEDIA: SVERIGE<br />
6<br />
Även om mycket av<br />
folkhälsoarbetet förstås<br />
handlar om att förstå nya<br />
grundläggande samband, genomföra<br />
breda studier och hitta nya<br />
läkemedel, så finns det fortfarande<br />
en rad områden där vi redan vet<br />
vad som är hälsosamt. Det måste<br />
bara nå ut och omsättas i praktik<br />
– inte sällan i ett medialandskap<br />
som hela tiden letar efter det nya<br />
och spännande och okonventionella.<br />
För Mai-Lis Hellénius, professor<br />
i kardiovaskulär prevention,<br />
är en av de viktigaste framtidsfrågorna<br />
just att de vetenskapligt<br />
beprövade kost- och livsstilsråden<br />
når ut och får fäste i befolkningen.<br />
För så är det långt ifrån alltid.<br />
Livsstil och kanske främst mat och<br />
hälsa, menar hon, påverkas väldigt<br />
mycket av trender och attityder.<br />
Och just nu ser man i Sverige en<br />
återgång till matvanor med mera<br />
animaliska fetter igen.<br />
– Det är den farligaste trenden<br />
vi haft på länge. Vi har i dag<br />
patienter med så höga blodfetter<br />
att vi inte har sett något liknande<br />
på 20 år! Det finns till och med en<br />
ledare i The Lancet om ”den urspårade<br />
fettfrågan i Sverige”. Det är<br />
så oerhört lättsålda budskap: ”Det<br />
är fritt fram med grädde, smör, bacon,<br />
ägg – strunta i professorerna<br />
som sitter i expertgrupper”.<br />
– Det har nu kommit stora<br />
studier som visat – helt väntat –<br />
att de som äter på det här sättet<br />
med mycket animaliskt fett och<br />
lite frukt, grönsaker och fibrer, de<br />
förkortar sitt liv, de dör tidigare i<br />
hjärt-kärlsjukdomar, löper större<br />
risk att få cancer, och så vidare.<br />
Det här vet vi i dag, det är därför<br />
de vetenskaliga kostråden ser ut<br />
som de gör. Synd bara att vi gör<br />
det här experimentet en gång till.<br />
Vetenskapssamhället når<br />
inte fram i mediabruset?<br />
– Nej, precis. Livsstilsområdet<br />
överlag är jättetrendkänsligt.<br />
Dessutom tror jag att det handlar<br />
om att man misstror experter. Det<br />
enda vi kan göra som forskare och<br />
lärare är att vara ute ännu mer i<br />
samhället. Vi som har jobbat med<br />
detta i 30 år måste kanske bli tydligare<br />
med hur vi arbetar. Lyckas<br />
vi inte blir priset högt. För det<br />
är här ju väldigt publika ämnen:<br />
mat och motion vätter rakt ut i<br />
folkhälsan!<br />
TASKSHIFTING:<br />
TANZANIA<br />
Har vetenskapen<br />
vunnit<br />
kampen<br />
om samhällsdebatten?<br />
Förenklade<br />
rutiner<br />
ruckar<br />
på vårdens<br />
hierarkier.<br />
7<br />
Ett begrepp som får allt<br />
större utrymme inom den<br />
globala hälsovården är<br />
taskshifting. Det innebär i korta<br />
drag att man skiftar uppgifter<br />
från högre till lägre personal<br />
för att förenkla rutinerna. Anna<br />
Thorsson och Anna Mia Ekström<br />
menar att vi måste trotsa gamla<br />
stelbenta hierarkier och sluta<br />
stirra oss blinda på högteknologiska<br />
lösningar som quick fixes.<br />
Deras kollegor leder nu ett projekt<br />
där man visat att barnmorskor i<br />
Moçambique kan utbildas till att<br />
utföra kejsarsnitt, vilket alltid görs<br />
av läkare i Sverige. Och ett aktuellt<br />
experiment i Tanzania ger ett annat<br />
konkret exempel.<br />
– Där har man provat att låta<br />
den som är ansvarig för läkemedelsförråden<br />
få några kronors<br />
påfyllning på sitt mobilkonto om<br />
han ringer på fredag klockan 14<br />
och kollar vilka mediciner som<br />
saknas, istället för att göra det när<br />
hyllorna redan är tomma. Och<br />
detta har fungerat strålande. Då<br />
utnyttjar man både teknologin<br />
och det personliga incitamentet.<br />
Man räddar en massa liv – och<br />
det kostar nästan ingenting alls!<br />
Sådana lösningar kommer allt mer<br />
i framtiden.<br />
24<br />
SOMA O1.11
PRISPRESS: KINA<br />
Läkemedel från<br />
Asien blir 40<br />
procent billigare.<br />
8<br />
Läkemedelsindustrin<br />
flyttar sakta men<br />
säkert österut. De<br />
senaste åren har allt<br />
fler kliniska studier, som tidigare<br />
genomförts i USA eller Västeuropa,<br />
istället haft sin utgångspunkt<br />
i Östeuropa,<br />
Kina eller Indien. Även<br />
på forskningsplanet ser<br />
vi en liknande rörelse.<br />
Flera stora företag inom<br />
läkemedel eller medicinteknik<br />
bygger nu upp nya<br />
påkostade center för forskning<br />
på de snabbt växande marknaderna<br />
i Asien.<br />
Förklaringen är förstås i första<br />
hand ekonomisk, men även kompetensmässig.<br />
Moderna<br />
proteinläkemedel och<br />
antikroppar är dyra att<br />
producera och har<br />
ofta långa patenter.<br />
Men<br />
i takt med<br />
att patenten<br />
löper ut så<br />
dyker nu allt<br />
fler kopior upp<br />
och företagen<br />
som tillverkar dessa<br />
finns inte minst<br />
i Indien och Kina. De kan<br />
helt enkelt leverera samma<br />
tjänster till lägre kostnad,<br />
på kortare tid. Enligt Håkan<br />
Mellstedt kan denna utveckling<br />
i framtiden att få omfattande konsekvenser<br />
– på både gott och ont.<br />
– I dag har de asiatiska<br />
länderna inte riktigt samma<br />
kringresurser och kvalitetskrav<br />
som Europa, men det är på väg att<br />
ändras. Och vi ska akta oss för att<br />
tro att de inte saknar kompetens.<br />
Rent medicinskt är man i Indien<br />
och Kina lika välutbildad och uppdaterad<br />
som vi. Så många av de<br />
stora biologiska läkemedlen kommer<br />
i framtiden att produceras i<br />
Asien och då kommer de samtidigt<br />
att bli billigare. Jag gissar att vi når<br />
en prisreduktion på ungefär 40<br />
procent. Det är inte dåligt.<br />
Hur påverkar detta vilka<br />
läkemedel som utvecklas?<br />
– Vi kan inte sticka under stol<br />
med att ett av industrins främsta<br />
intressen är att tjäna pengar. Är de<br />
således mer intresserade av folksjukdomar<br />
än sällsynta former?<br />
Jag vet inte. Men om du verkligen<br />
lyckas med ett läkemedel så blir<br />
det en framgång i vilket fall. Se<br />
bara på Glivec. Kronisk leukemi är<br />
ingen stor sjukdom, ungefär 125<br />
svenskar insjuknar per år, ändå<br />
blev det en jättesuccé globalt. Så<br />
jag tror inte det går att styra forskning<br />
efter lönsamhet. Medicinska<br />
framsteg kommer mer slumpartat<br />
än så.<br />
KOST & LIVSSTIL:<br />
FINLAND<br />
Livsstilsmottagningar<br />
öppnas<br />
för alla.<br />
9<br />
En grundläggande<br />
parameter när det gäller<br />
kampen mot ohälsa är<br />
onekligen om vi ska lägga de riktigt<br />
tunga resurserna på att bota<br />
och lindra en persons befintliga<br />
sjukdomar, eller om vi istället ska<br />
flytta fokus mot att i högre grad<br />
förebygga dem. Det senare kan<br />
förstås många gånger vara oerhört<br />
svårt. Vi kanske vet för lite om en<br />
viss sjukdoms etiologi. Det kanske<br />
är svårt att samla in relevanta<br />
data. Men i de fall det är möjligt<br />
kan vinsterna, både mänskligt och<br />
ekonomiskt, bli enorma. Så, hur<br />
gör man?<br />
För Mai-Lis Hellénius, som är<br />
chef för <strong>Karolinska</strong> Universitetssjukhusets<br />
livsstilsmottagning på<br />
Hjärtkliniken, kommer en viktig<br />
trend under de närmaste decennierna<br />
att vara breda livsstilsmottagningar<br />
som syftar till diagnostik<br />
och medvetandegörande långt<br />
innan sjukdomen fått fäste. Och<br />
det gäller inte bara hennes eget<br />
område, hjärt-kärlsjukdomar,<br />
utan prevention inom alla områden.<br />
– Jag tror att vi kommer att<br />
tvingas – och själva inse vikten<br />
av att – samarbeta mycket mer<br />
mellan olika discipliner. Livsstil<br />
kommer ha en ännu större plats<br />
inom det medicinska eftersom<br />
befolkning och patienter trycker<br />
på. Folk bryr sig om sin hälsa. De<br />
är vetgiriga. Livsstilsmottagningar<br />
poppar upp överallt. Vi är inte<br />
ensamma längre. Sjukhus och<br />
vårdcentraler startar livsstilsmottagningar,<br />
det är en stark trend.<br />
När det gäller ”livsstil”, kan<br />
man se mönster på vilka särskilda<br />
grupper som har sämre<br />
eller bättre prognos?<br />
– Bra och viktig fråga. Det<br />
gäller ju att se till att alla är med<br />
på tåget här, så att inte livsstilsförändring<br />
är något som bara en<br />
del i samhället kan ta del av. För<br />
det finns en tydlig tendens att<br />
exempelvis funktionshindrade<br />
och människor med psykiatriska<br />
diagnoser inte kan få del av detta.<br />
Faktum är att skillnaderna nästan<br />
tenderar att öka mellan olika<br />
socioekonomiska grupper. Det är<br />
tydligt – även i Sverige. En kvinna<br />
som är arbetare och bara har<br />
grundskoleutbildning löper tre<br />
gånger som stor risk att drabbas av<br />
hjärtinfarkt som en akademikerkvinna<br />
eller tjänsteman.<br />
Och vad ska vi göra åt det?<br />
– Ja, vad ska vi göra? Jag brukar<br />
slänga ut den frågan till mina<br />
studenter. Varför lider den välutbildade<br />
så mycket mindre risk<br />
att drabbas av hjärt-kärlsjukdom,<br />
diabetes, övervikt, cancer? Vi har<br />
en jätteutmaning framför oss, och<br />
ska jag nämna något drömscenario<br />
för 2050 är det att vi, med<br />
bland annat Finland, Stanford och<br />
Västerbotten som förebilder, ska<br />
kunna erbjuda och fånga in hela<br />
befolkningen på systematiska livsstilsmottagningar.<br />
Om det sker vet<br />
jag inte, men jag hoppas.<br />
SOMA O1.11 25
JÄMSTÄLLDHET: RYSSLAND<br />
En ny mansroll<br />
skapar en<br />
bättre värld.<br />
10<br />
Kvinnor lever längre<br />
än män. Och de har<br />
bättre tillgång till<br />
sjukvård. Dessa<br />
tydliga statistiska skillnader beror<br />
dels på att kvinnor har mer kontakt<br />
med vården i samband med<br />
graviditeter, medan män generellt<br />
sett söker medicinsk hjälp senare.<br />
Men det har också sin förklaring i<br />
en gammal schablonbild av hur en<br />
”riktig man” ska vara.<br />
– Ryssland är ett praktexempel<br />
på det. Där lever män nästan tio<br />
år kortare än kvinnor på grund<br />
av sitt riskbeteende. De röker,<br />
dricker, slåss, kör utan bilbälte.<br />
Machorollen är stark på många<br />
håll och den är livsfarlig. Det ser<br />
man också tydliga exempel på<br />
i fattiga länder där arbetslösheten<br />
är hög. För om<br />
man inte kan vara familjeförsörjare<br />
så får man<br />
istället visa sig manlig<br />
genom att ha många<br />
sexpartners. Och det<br />
ökar förstås risken för<br />
HIV, säger Anna Mia<br />
Ekström.<br />
Men den mansroll som dominerar<br />
i stora delar av världen<br />
drabbar inte bara männen själva.<br />
Fortfarande är många kvinnor<br />
beroende av att deras män ger<br />
dem pengar eller skjuts för att<br />
föda på sjukhus hos en barnmorska,<br />
vilket radikalt minskar risken<br />
för att kvinnan ska skadas eller dö.<br />
Dessutom gör fertilitetskulten att<br />
man i många länder motarbetar<br />
tillgången på preventivmedel och<br />
möjligheten till abort.<br />
– Om man tittar på FN:s millenniemål<br />
för så ser det hyfsat ut<br />
vad gäller till exempel infektionssjukdomar,<br />
fattigdomsbekämpning<br />
och barnsjukdomar. Det som<br />
verkligen släpar efter är målen<br />
om att minska mödradödligheten.<br />
Och det största hotet där är<br />
förlossningar där kvinnor föder<br />
utan assistens av barnmorska.<br />
Även illegala aborter som utförs<br />
av outbildad personal bidrar förstås.<br />
Så en ökad jämställdhet, som<br />
leder till att kvinnans utbildning<br />
och ställning stärks, skulle betyda<br />
oerhört mycket för världshälsan,<br />
betonar Anna Thorsson.<br />
Hur ska man lyckas förändra<br />
den rollen?<br />
– Jag tänker på Jasminrevolutionen<br />
i Nordafrika. Tänk om man<br />
kunde ha en förebild, kanske en<br />
populär skådis, som säger att det<br />
är coolt att använda kondom,<br />
att inte slå sin fru, att vara en<br />
närvarande pappa. Då skulle<br />
männen kunna börja bry sig<br />
om sina ungar och inte bara<br />
alstra barn som kvinnorna<br />
sedan är ensamma med. Och<br />
där finns det anledning att<br />
vara optimist – för det kan<br />
inte bli sämre, säger Anna Mia<br />
Ekström.<br />
ARV & MILJÖ:<br />
TANZANIA<br />
Personliga<br />
kostråd<br />
baseras på<br />
gener.<br />
Allt är inte datorernas fel,<br />
11 men kanske en del. För<br />
ingen lär ha missat att<br />
arbetslivet i hela västvärlden de<br />
senaste decennierna har förskjutits<br />
mot allt mer stillasittande<br />
och allt mindre fysisk aktivitet.<br />
Det här är inte bara starka och<br />
svårrubbade trender. Det är också<br />
trender som hastigt sprider sig till<br />
allt fler delar av världen, där den<br />
växande medelklassen har tid och<br />
råd att röra sig allt mindre och<br />
äta allt mer. Enligt en färsk studie<br />
uppfyller till exempel hela 80<br />
procent av vuxna män och kvinnor<br />
i Tanzanias storstäder kriterierna<br />
för metabolt syndrom (ökad risk<br />
för hjärt-kärlsjukdomar).<br />
Men på individnivå, vad är<br />
det egentligen som avgör om<br />
en person drar på sig så mycket<br />
bukfetma genom den livsstilen att<br />
hälsan sätts i fara, medan andra<br />
tycks relativt opåverkade? Och<br />
inte minst: hur identifierar vi<br />
riskgrupper? Mai-Lis Hellénius<br />
menar att ett av de allra hetaste<br />
framtida forskningsfälten här<br />
kommer vara hela frågan hur arv<br />
och miljö samverkar.<br />
– Det är redan ett viktigt<br />
område, men vi står bara och kikar<br />
genom nyckelhålet. Vi har redan<br />
börjat förstå varför det är svårare<br />
för vissa att gå ner i vikt. I dag vet<br />
vi att de som sa: ”Jag behöver bara<br />
titta på en Daim så går jag upp i<br />
vikt”, de hade i någon bemärkelse<br />
rätt, säger Mai-Lis Hellénius och<br />
visar som exempel en slående<br />
kurva på hur olika överviktiga<br />
personer svarar på fysisk träning<br />
beroende på vilken genvariant<br />
av FTO-genen de bär på: AA, AG<br />
eller GG.<br />
– Just detta har varit svagheten<br />
i våra allmänna råd – de har uttalat<br />
sig om den totala vetenskapliga<br />
forskningen och hela befolkningen.<br />
Sedan har vi inte förmått att<br />
skräddarsy det tillräckligt mycket.<br />
26<br />
SOMA O1.11
För det finns inte en kost eller livsstil<br />
som passar alla, det vet vi i dag.<br />
Men det finns en stark förhoppning<br />
att vi i framtiden kommer<br />
att veta väsentligt mycket mer om<br />
hur arv och miljö samverkar och<br />
på så sätt kan ordinera stringenta,<br />
välfungerande kostråd och livsstilsråd<br />
för varje enskild person.<br />
TRENDER: USA<br />
Världen<br />
förklarar<br />
krig mot<br />
neurologiska<br />
sjukdomar.<br />
12<br />
På en kongress i Vita<br />
Huset i december 1971<br />
förklarade president<br />
Nixon ”war against cancer”.<br />
Målet var att sjukdomen skulle<br />
vara helt utrotad till 1976. Under<br />
80-talet blev det istället en väldig<br />
koncentration kring HIV och aids.<br />
Forskargrupper slogs samman och<br />
fick enorma summor i stöd. Resultaten<br />
må ha varit blandande, men<br />
poängen är en annan – medicinsk<br />
forskning är en högst trendkänslig<br />
bransch. Så vad säger magkänslan?<br />
Vilken sjukdom förklarar vi<br />
krig mot 2050?<br />
– Något som blivit riktigt hett<br />
på senare tid är neuro science,<br />
säger Håkan Mellstedt. Det är<br />
bara att titta på vilka läkemedel<br />
som registreras hos myndigheterna<br />
i dag och vid sidan av cancer<br />
handlar det framför allt om neurologiska<br />
sjukdomar. Där kommer<br />
det mängder av nya riktade<br />
läkemedel. Nya läkemedel mot<br />
hjärt-kärlsjukdomar har däremot<br />
minskat. Vad som sker i framtiden<br />
hänger givetvis på vilka framsteg<br />
man lyckas nå, men jag är ganska<br />
säker på att intresset för onkologiska<br />
och neurologiska sjukdomar<br />
kommer att fortsätta stiga.<br />
SCREENING: NORDEN<br />
Ett enkelt<br />
blodprov<br />
avslöjar<br />
risken för<br />
cancer.<br />
13<br />
Alla som följt debatten<br />
kring PSA-test vet att<br />
screening är en kontroversiell<br />
fråga. Risken finns<br />
alltid att man överbehandlar<br />
eller väcker onödiga farhågor.<br />
Dessutom är det dyrt. Samtidigt<br />
står det numera klart att dödligheten<br />
i exempelvis bröstcancer<br />
och kolorektal cancer minskar om<br />
den bara upptäcks i tid. Ju mindre<br />
avancerad en tumör är, desto färre<br />
mutationer, vilket i sin tur gör att<br />
behandlingen svarar bättre.<br />
– Jag tror personligen att<br />
nyckeln till framgång är att<br />
upptäcka cancern i tid. Så<br />
någon form av screening kommer<br />
att bli nödvändig för att<br />
upptäcka cancern tidigare. Sedan<br />
har vi det där eviga tjafset<br />
med PSA. Det kommer bättre<br />
tester i framtiden, men visst<br />
kommer vi att överbehandla<br />
vissa patienter. Samtidigt är<br />
det kanske priset vi måste<br />
betala för att kunna rädda livet<br />
på fler med prostatacancer. Jag<br />
tycker personligen det är värt<br />
det, säger Håkan Mellstedt.<br />
Kommer vi ha infört<br />
obligatoriska cancertester<br />
2050?<br />
– Vi bör införa screeningsprogram<br />
för fler cancerformer.<br />
En lösning skulle kunna vara att<br />
hitta en screeningmetod för cancer<br />
med något så enkelt som ett<br />
blodprov. Det skulle vara bra! Då<br />
har du en metod som inte belastar<br />
vården allt för mycket. Tumörer<br />
utsöndrar olika produkter som<br />
finns i blodet så därför bör det<br />
gå att upptäcka det DNA eller<br />
proteiner i blodet som skiljer en<br />
cancercell från en normalcell. Det<br />
finns sådan forskning på gång och<br />
jag tror faktiskt det är rimligt att<br />
blodprovsscreening är verklighet<br />
år 2050.<br />
PANDEMIER:<br />
CENTRALAFRIKA<br />
Pengar<br />
och utbildning<br />
är bästa<br />
medicinen<br />
mot stora<br />
epidemier.<br />
14<br />
Trots att både Spanska<br />
sjukan, asiaten, Hong<br />
Kong-influensan och<br />
svininfluensan slog till med relativt<br />
jämna mellanrum har de inte<br />
kunnat gå att förutsäga. Vi vet att<br />
pandemier kommer inträffa, men<br />
inte exakt när. Ett annat problem<br />
i relation till akuta utbrott av nya<br />
infektioner är att de får en sådan<br />
stor medial uppmärksamhet, även<br />
om antalet svåra sjukdomsfall<br />
hittills varit jämförelsevis få.<br />
Samtidigt som många miljoner<br />
dör i malaria, tuberkulos eller HIV<br />
i den fattiga världen varje år.<br />
– Pandemier sprider sig väldigt<br />
snabbt och det i sig väcker skräck,<br />
säger Anna Mia Ekström. Jämför<br />
man med HIV så upptäcktes<br />
de första fallen i Afrika redan<br />
på 50-talet och spreds sedan<br />
långsamt till dess att de nådde den<br />
epidemiska fasen på 80-talet när<br />
homosexuella män i USA drabbades.<br />
Och jag tror det kommer<br />
fler epidemier som är kopplade<br />
till just vårt beteende. Sjukdomar<br />
som sprids av att vi fortsätter dela<br />
kroppsvätskor och blod.<br />
Anna Mia Ekström och Anna<br />
Thorson, som leder en forskargrupp<br />
om global hälsa och HIV<br />
vid institutionen för folkhälsovetenskap<br />
på <strong>Karolinska</strong> Institutet,<br />
menar att det bästa vi kan göra för<br />
att stoppa eller begränsa framtida<br />
epidemier är att satsa på utbildning<br />
och ekonomisk utveckling i<br />
låginkomstländer. Ofta är det kunskap<br />
om enkla saker som att koka<br />
vatten, handhygien eller tillgång<br />
till kylskåp och elektricitet som<br />
har störst betydelse. Men det är<br />
också viktigt att stärka kvinnornas<br />
roll genom att låta flickor gå i skolan<br />
för att öka läskunnigheten.<br />
– Man har jämfört familjer som<br />
fått pengar om döttrarna gick i<br />
skolan med familjer som inte fått<br />
något extra bidrag. Det visade sig<br />
att bland döttrarna i familjerna<br />
som fick bidrag var fallen med<br />
HIV mycket mindre vanliga. Jag<br />
tror att det där är väldigt talande.<br />
Ska man få bukt med de stora<br />
epidemierna handlar det i första<br />
hand om utbildning och pengar.<br />
Och då ser det faktiskt ganska ljust<br />
ut på många håll i fattiga delar av<br />
världen, även om det går långsamt<br />
i flera afrikanska länder. Ofta<br />
beroende på politisk instabilitet,<br />
säger Anna Thorson.<br />
Är ni optimister om ni ser på<br />
världen 2050?<br />
– Jag är optimist vad gäller<br />
Asien, säger Anna Mia Ekström.<br />
Men medan Asien de senaste<br />
hundra åren gått från att en majoritet<br />
lever i fattigdom till att en<br />
minoritet lever i fattigdom, så har<br />
stora delar av Afrika inte alls följt<br />
med. Därför är det väldigt viktigt<br />
att Afrikas enorma naturtillgångar<br />
kommer invånarna själva till<br />
del. Att man inte bara tömmer<br />
kontinenten på resurser som de<br />
skulle kunna använda till att bygga<br />
upp sina hälsosystem. Men det<br />
kräver förstås bra ledare som ser<br />
till folkets bästa. ■<br />
SOMA O1.11 27
Arkitektur<br />
som medicin<br />
Måste sjukhus se ut som de alltid har gjort? Magnus<br />
Larsson tar tåget till den engelska landsbygden<br />
för att undersöka arkitekturens läkande effekt.<br />
Välkommen in på CircleBath.<br />
TEXT MAGNUS LARSSON FOTO MAJA FLINK<br />
28<br />
SOMA O1.11
Enkelrum på CircleBath, april 2011.<br />
SOMA O1.11 29
Interiör i dova färger.<br />
Jonathan Boulton.<br />
Jonathan Boulton, klinikchef<br />
på CircleBath Hospital och en<br />
lika välstruken som vältalig blond<br />
oftalmologisk kirurg, visar mig<br />
ett av de 30 varmt inredda privata<br />
rummen i deras nybyggda sjukhus,<br />
det första att designas av det<br />
välrenommerade engelska arkitektkontoret<br />
Foster + Partners. En<br />
stram låda i tre våningar exteriört klädd i vikta, överlappande<br />
aluminiumskivor, interiört utförd i dova<br />
färger mjukt kontrasterande mot golv i natursten<br />
eller ek. En låg byggnad som står stadigt i landskapet<br />
men utan att larma eller göra sig till. Blinka till i taxin<br />
på väg dit och du riskerar att missa den.<br />
På CircleBath behandlas patienter på avdelningar<br />
för allt från oftalmologi och gynekologi via gastroenterologi<br />
och vaskulär kirurgi till radiologi och avancerad<br />
fysioterapi för skadade elitidrottsmän. Den<br />
”korridorfria” byggnaden är planerad runt en central<br />
ljusgård, ett trivsamt om än lite opersonligt inrett<br />
atrium med flera funktioner: välkomnande reception,<br />
restaurangmatsal, souvenirbutik, pianosalong<br />
(en svart flygel är det första man ser när man kliver<br />
in på sjukhuset), biografsalong, föreläsningslokal,<br />
allmän mötesplats och så vidare. Den stora volymen<br />
är förvånansvärt lugn och näst intill helt fri från<br />
skyltar. Här finns alltid personal till hands som visar<br />
dig vägen, ett beräknat sätt att addera en mänsklig dimension<br />
till något så fundamentalt som att orientera<br />
sig i miljön.<br />
Rummet vi befinner oss i har dörren mot ljushallen<br />
och fönstret mot den engelska landsbygdsidyllen.<br />
Jag skjuter den vita mörkläggningsgardinen åt sidan<br />
och blickar ut över de böljande kullarna utanför: den<br />
ringlande vägen, de höga, brandgula träden, molntussarnas<br />
dans genom det grå, silade ljuset. Lavendelträden<br />
vajar sakta i vinden utanför fönstret. Atmosfären<br />
är egendomligt rogivande, som om man skulle vilja<br />
dra ut gästsängen (intelligent inbyggd i en väggmöbel)<br />
och vila ett par timmar. Eller en natt.<br />
Det är en förvånande känsla inte bara därför att<br />
jag någon halvtimme tidigare klev in i en byggnad<br />
som på ett närmast generat sätt placerats i en anonym<br />
företagspark på landsbygden utanför staden<br />
Bath i Somerset – 159 kilometers tågresa från London<br />
– utan även därför att den utgör den diametrala<br />
motsatsen till hur jag brukar känna mig på sjukhus.<br />
Redan när molnen tornar upp sig då tåget rullar ut<br />
från Paddington Station anar jag oråd, väl framme i<br />
Bath känner jag mig som någon av huvudpersonerna<br />
i Bruce Robinsons legendariska komedi Withnail and<br />
I från 1986, vilka i en scen förtvivlat utbrister att de<br />
åkt ”on holiday by mistake”.<br />
Jag är en barnmorskas son. Jag har växt upp med<br />
en mamma som varje kväll (hon jobbade natt när jag<br />
var liten) gav mig en kram och gick till sjukhuset. I<br />
skolan gjorde vi studiebesök på hennes avdelning,<br />
30<br />
SOMA O1.11
”Vi märker att patienterna<br />
är mer avslappnade, mer<br />
positiva, behöver mindre<br />
bedövningsmedel.”<br />
3 FRÅGOR<br />
TILL DARRON<br />
HAYLOCK,<br />
ARKITEKT PÅ<br />
FOSTER +<br />
PARTNERS<br />
och som före detta idrottsman har jag haft min<br />
beskärda del av besök på olika kliniker. Närmast<br />
klippkortsåterkommande naprapatbehandlingar,<br />
en korsbandsoperation, en till synes oändlig räcka<br />
rehabiliteringspass. Jag har förstört en trumhinna<br />
och slagit upp min haka och ryckt ut tänder och<br />
vrickat fötter; jag borde inte ha några problem med<br />
medicinska miljöer. Ändå är jag lätt nosocomefobisk:<br />
En obehaglig rysning av sjukhusrädsla gnager längs<br />
ryggraden varje gång jag kliver in på ett sjukhus.<br />
Aldrig känner jag mig närmare döden.<br />
Men alltså inte här, nio kilometer sydost om Bath,<br />
där jag nu står i Physiotherapy & Sports Medicinerummet<br />
och lyssnar på Jonathan Boulton som<br />
berättar om olika maskiner och hur en viss motionscykel<br />
– komplett med syrgasmask – gör det möjligt<br />
för elitidrottsmän att minska syretillförseln för att<br />
kunna rehabiliteringsträna under betydligt förkortade<br />
perioder och därför minska den stress kroppen<br />
utsätts för.<br />
CircleBath är inte som andra sjukhus. Mina lätt<br />
mardrömslika mentala bilder av sjukhuset som en<br />
plats där infekterade och plågade människor sprider<br />
smittor omkring sig – en grotta för de grånade, en silo<br />
för de sjuka – kommer på skam här, där renlighet inte<br />
verkar behöva innebära den där vedertagna antiseptiska,<br />
sterila miljön som alltid tenderar att föra<br />
tankarna till Jeremy Irons skräckinjagande identiska<br />
tvillingar Elliot och Beverly Mantle i David Cronenbergs<br />
psykologiska thriller Dead Ringers. Eller till ett<br />
fängelse. CircleBath för snarare tankarna till något<br />
designhotell och luktar till och med annorlunda än<br />
alla andra sjukhus jag varit på. Jag ser blommor här<br />
och var, och när vi sätter oss för att äta lunch i ljushallen<br />
ackompanjeras menyn (utsökt vildsvampsrisotto<br />
i mitt fall) av en förhållandevis sofistikerad vinlista.<br />
Egentligen är det förstås uppseendeväckande att<br />
jag tycker att det här är uppseendeväckande. Varför<br />
ska faktumet att man befinner sig på ett sjukhus<br />
innebära att man plötsligt inte får ta ett glas vin till<br />
maten (eller en drink för den delen), njuta av välvald<br />
samtida konst och sätta ner fötterna på ett ekgolv<br />
när man vaknar på morgonen? Varför ska man inte<br />
kunna spela tv-spel inför operationen? Varför ska<br />
det inte vara självklart att man behöver en extra säng<br />
på sitt rum så att en nära anhörig kan sova över?<br />
Varför ska man inte få en specialdesignad goodie bag<br />
med sjukhusbrandade skönhetsprodukter när man<br />
checkar in på rummet?<br />
– Ser du hur lamporna är placerade i taket? frågar<br />
Jonathan Boulton när vi en våning upp flyttar oss<br />
mellan två operationssalar. Det var en av diskussionerna<br />
vi hade med arkitekterna. När man ligger på en<br />
brits har man på vanliga sjukhus ofta starka lampor<br />
mitt i ögonen, som bländar en medan man rullas in<br />
för att opereras. Det gör att patienten blir mer orolig,<br />
mer uppskrämd av situationens allvar. Så vi flyttade<br />
ut dem på sidorna i stället, vilket ger ett mycket lugnare<br />
och mer sansat intryck.<br />
Det är sådana detaljer som skiljer CircleBath från<br />
andra sjukhus. Även om det finns vissa detaljer att invända<br />
mot (ett rum där patienter och läkare samtalar<br />
inför operationer erbjuder exempelvis inte tillräcklig<br />
avskildhet; Boulton låter mig veta att de planerar<br />
montera in nya glaspaneler för att komma till bukt<br />
med problemet – ”Vi lär oss allt eftersom”) bidrar<br />
väldigt många smarta lösningar till en rakt igenom<br />
genomtänkt och medmänsklig helhet.<br />
Många av oss föddes på sjukhus,<br />
många av oss kommer även att dö<br />
i en medicinsk miljö. Den första<br />
världen, den sista världen är också<br />
traditionellt den tråkigaste, minst<br />
inspirerande, mest skräckinjagande miljö vi möter<br />
i livet. Det finns fler än 17 000 sjukhus jorden runt –<br />
men hur många av dem tar seriöst konsekvenserna<br />
av de rapporter som visar att helhetsupplevelsen av<br />
sjukhusvistelsen påverkar patienterna på ett sätt som<br />
kan vara svårt att kvantifiera men som läkarna och<br />
sjuksköterskorna märker gör avsevärd skillnad?<br />
– Vi har inte vetenskapliga belägg ännu som visar<br />
exakt vilken påverkan sjukhusmiljön har på patienterna,<br />
förklarar Jonathan Boulton. Men vi märker<br />
CircleBath är ert första sjukhus. Vilka<br />
implikationer hade det för designarbetet?<br />
– Att aldrig förut ha ritat något<br />
sjukhus var en fördel – vi kunde<br />
närma oss byggnadstypen med en<br />
oförstörd blick. Vi ville inte heller<br />
skapa en typisk vårdmiljö utan en<br />
bekväm och välkomnande byggnad,<br />
så vi tog bort alla onödiga skyltar och<br />
andra institutionsbaserade referenser.<br />
I stället för ändlösa korridorer byggde<br />
vi ett centralt, ljusfyllt atrium.<br />
Tror ni på att arkitektur kan fungera<br />
som en del av den medicinska behandlingen?<br />
– Vi tror på arkitekturens möjligheter<br />
att inverka positivt på humöret<br />
och hade som mål att skapa en<br />
avslappnande miljö. När patienterna<br />
slappnar av behöver de mindre<br />
bedövningsmedel och vaknar därför<br />
upp på ett mer bekvämt sätt och i<br />
bättre form. Vi har fått väldigt positiv<br />
respons på det här området från såväl<br />
kirurger som patienter.<br />
Idén om den läkande arkitekturen<br />
låg till grund för Alvar Aaltos sanatorium<br />
i Paimio. Studerade ni sådana<br />
föregångsbyggnader?<br />
– Vi gjorde mycket research, men<br />
med utgångspunkt från patienternas<br />
behov, vilket snarare innebar att inleda<br />
samtal med läkare än att studera<br />
historiska exempel. En viktig aspekt<br />
av sjukhusdesign är att tänka kring<br />
hur byggnaden fungerar inte bara för<br />
människor utan även för maskiner<br />
och sjukhusutrustning. Sköterskornas,<br />
läkarnas och den övriga personalens<br />
arbetsmiljö är också avgörande, vilket<br />
gjorde det lika viktigt att designa<br />
moderna kontor med mycket dagsljus<br />
som själva sjukhussalarna och patienternas<br />
rum.<br />
SOMA O1.11 31
”Att gå till sjukhuset för<br />
att få medicinsk vård är en<br />
förhållandevis ny företeelse.”<br />
32<br />
SOMA O1.11
att de är mer avslappnade, mer positiva, behöver<br />
mindre bedövningsmedel och repar sig snabbare än<br />
vi är vana vid från våra tidigare arbetsplatser. Och vi<br />
som arbetar här mår bättre, vilket säkert påverkar<br />
slutresultatet även det.<br />
I arkitekturvärlden ligger sådana idéer till grund<br />
för det som kallas evidensbaserad design (EBD), en<br />
metodik som framför allt är populär när det gäller<br />
just sjukhusformgivning och som bygger på ett<br />
akademiskt användande av befintlig litteratur och<br />
information, en sorts design-genom-statistik som<br />
syftar till att uppnå mätbara förbättringar. Det är<br />
en tvärvetenskaplig idé vars historia går att spåra<br />
åtminstone till den engelska sjuksköterskelegenden<br />
och statistikföregångaren Florence Nightingales<br />
fokus på ventilation och frisk luft på 1860-talet.<br />
Även om de inte talar om EBD är det uppenbart<br />
att såväl Boulton som hans kollegor på CircleBath<br />
är stolta över sjukhusets nytänkande arkitektur.<br />
Arktiekturhistorien bjuder på en handfull verkligt<br />
intressanta medicinska byggnader, från Alvar Aaltos<br />
sanatorium i Paimio via några av Maggie’s Centrecancerhemmen<br />
i Storbritannien till Morphosis<br />
närmast hotfulla Cedar Sinai Comprehensive Cancer<br />
Center i Los Angeles, men de är definitivt undantagen<br />
som bekräftar regeln. Snarare har en initialt<br />
välmenande funktionalism löpt amok och i renlighetens<br />
tecken förvandlat alla sjukhus till modernistiska<br />
experiment i tråkighet, till synes designade för att<br />
döda bakterier med tristess.<br />
Det brukar kallas en utilitaristisk hållning. Inom<br />
arkitekturen är utilitarismen ett knepigt koncept.<br />
Ända sedan skyskrapans fader Louis Sullivan skrev<br />
sin artikel The Tall Office Building Artistically Considered<br />
år 1896 – en text innehållande några poetiska<br />
rader som sedermera blev ett stridsrop för modernisterna:<br />
”It is the pervading law of all things organic<br />
and inorganic [...] That form ever follows function.<br />
This is the law” – har arkitekter brottats med frågor<br />
kring huruvida ”icke-funktionella” element har<br />
någon plats i designade miljöer. Särskilt infekterad<br />
har frågan blivit när det gäller just sjukhusmiljöer.<br />
Allt som inte direkt går att koppla till vetenskapligt<br />
mätbara medicinska resultat har fått stryka på foten i<br />
utilitarismens namn.<br />
Det har sin historiska förklaring. I slutet av<br />
1700-talet hade Paris äldsta sjukhus, Hôtel-Dieu,<br />
grundat av ärkebiskop Saint-Landry så tidigt som år<br />
651 (det var stadens enda sjukhus fram till renässansen),<br />
blivit en anfrätt och djupt förfallen smitthärd,<br />
ett genom hela Europa illa beryktat likhus för sjuka<br />
fattighjon. I den oventilerade trängseln uppges en<br />
bestört besökare ha räknat antalet patienter och fått<br />
det till runt 3 500 – på 1 219 sängar. Det rådde i princip<br />
ingen uppdelning mellan infektionssjuka och övriga<br />
patienter, eller för den delen mellan avlidna och<br />
levande. Solkiga och blodiga dunmadrasser piskades<br />
någon gång emellanåt och floden Seine fungerade<br />
som både vattenkälla och avlopp. Dödligheten var<br />
vedervärdig, enligt vissa källor närmare 25 procent.<br />
Sent i december 1772 fattade sjukhuset<br />
eld, och brann i elva dagar. Flera hundra<br />
människor miste livet i lågorna, många<br />
oförmögna att komma upp ur sina sängar.<br />
Men trots den tragedin fick incidenten i<br />
slutänden en positiv effekt; inför byggandet av ett<br />
nytt sjukhus att ersätta det gamla inleddes en debatt<br />
som skulle bli en viktig del i det moderna sjukhusets<br />
framväxt. 1773 lades ett förslag fram att flytta sjukhuset,<br />
året därpå ett annat om att bygga en solfjäderlik<br />
byggnad uppdelad i små paviljonger som strålade ut<br />
från en central rotunda.<br />
Den franska revolutionen satte stopp för de<br />
planerna, men diskussionens karaktär och idén om<br />
ett sjukhus grundläggande funktion hade förändrats i<br />
botten: det var nu på väg att bli vad vi i vår tid har lärt<br />
oss att uppfatta som en läkemaskin, en institution<br />
som behandlar patienter för att de ska bli friska.<br />
Så hade alltså inte alltid varit fallet. Att gå till<br />
sjukhuset för att få medicinsk och kirurgisk vård<br />
är en förhållandevis ny företeelse som sträcker sig<br />
kanske tio generationer tillbaka i tiden – blott ett<br />
ögonblick i mänsklighetens historia. Redan för 6 000<br />
år sedan fanns i det antika, hippokratiska Grekland<br />
en sorts religiöst baserade läkeplatser, helgedomar<br />
där läkeguden Asklepios kunde tillbedjas. Romarrikets<br />
valetudinaria var byggnader där slavar, soldater<br />
och vandrare kunde söka lindring från vardagens<br />
vedermödor, men det fanns ingen specifik arkitektur<br />
vigd åt behandlingen av sjuka förrän kristendomen<br />
tagit över på allvar.<br />
År 390 grundade kvinnan Fabiola vad som kommit<br />
att ses som västvärldens första sjukhus, vilket<br />
öppnade sina dörrar för alla lidande, oavsett rikedom<br />
eller samhällelig tillhörighet. Fabiolas lärare Jerome<br />
skrev om henne att hon ”bar på sina egna skuldror<br />
människor behäftade med gulsot” och ”matade<br />
patienterna ur sin egen hand” – ett kristet vårdideal<br />
som förblev inflytelserikt under hela medeltiden.<br />
Många av de sjukhus som började växa fram<br />
under den här tiden var också utväxter ur religiösa<br />
byggnader som kloster, vilka ändå behövde ta hand<br />
om sina egna sjuka. Medeltida barmhärtighetsinrätt-<br />
VÅRDMILJÖ<br />
PÅ NKS<br />
2016 öppnar Nya <strong>Karolinska</strong> Solna för<br />
de första patienterna. Under ledordet<br />
”patienten först” ska man här bedriva<br />
högspecialiserad sjukvård, forskning<br />
och utbildning av yppersta världsklass.<br />
Ett viktigt område är just utvecklandet<br />
av en modern vårdmiljö. Per Gillström,<br />
senior rådgivare för NKS-förvaltningen,<br />
berättar mer om sjukhusets riktlinjer.<br />
Enkelrum. ”Väldigt mycket av vården<br />
kommer att ske i patientens eget<br />
rum. Det blir en terminal vid sängen,<br />
där man kan beställa mat, se på film,<br />
sköta bankärenden eller själva studera<br />
sin journal. Syftet är både att minska<br />
infektionsrisken genom att man slipper<br />
flyttas runt och att ge en mer individuell<br />
vård med större integritet.”<br />
Säkerhet. ”Ett exempel är att elektriciteten<br />
kommer vara av bättre kvalitet.<br />
Reservkraften består av dieselgeneratorer<br />
som drivs av tryckluft och<br />
har roterande svänghjul vilka jämnar<br />
ut sinuskurvan och gör att vi aldrig<br />
riskerar bortfall av ström. Vidare byggs<br />
virusskyddet in i datanätet och vi har<br />
även virtuellt selekterade nät, där<br />
studenter och forskare kan använda<br />
avgränsade nät inom det stora.”<br />
Mobilitet. ”Personalen ska röra sig<br />
runt patienten. Med hjälp av nya<br />
identifieringssystem går det alltid att<br />
veta exakt var jourhavande personal<br />
befinner sig. Personalen taggas så<br />
att de automatiskt loggas på när de<br />
kliver in i ett rum och direkt får rätt<br />
information. Dessutom kommer det att<br />
finnas arbetsstationer utspridda bland<br />
vårdrummen för att ytterligare öka<br />
tillgängligheten.”<br />
Interaktion. ”Med en ny chatt kommer<br />
vi att kunna överföra bilder av<br />
HD-kvalitet och med hög hastighet<br />
till experter världen över. En kirurg i<br />
Texas eller Tokyo kan alltså hjälpa till<br />
vid operationen. Vi får också inbyggda<br />
kameror i operationssalarna som går<br />
på fasta spår. Detta gör att man med<br />
röst och bild kan diskutera ingreppet,<br />
på andra platser i sjukhuset såväl som i<br />
andra delar av världen.”<br />
SOMA O1.11 33
”Vår kökschef handplockades<br />
från ett<br />
femstjärnigt hotell.”<br />
URSPRUNGS-<br />
MODELLEN<br />
Den franske filosofen och idéhistorikern<br />
Michel Foucault ägnade sin andra<br />
bok, 1963 års Naissance de la clinique:<br />
une archéologie du regard médical åt<br />
medicinkårens utveckling i allmänhet<br />
och universitetssjukhusen i synnerhet. I<br />
bokens viktigaste filosofiska diskussion<br />
introducerar Foucault begreppet ”den<br />
medicinska blicken”, den avhumaniserande<br />
medicinska separationen av<br />
patientens kropp från hennes person.<br />
En ständig referens är den engelske<br />
juristen, filosofen och ärkeutilitaristen<br />
Jeremy Benthams idéer om det så<br />
kallade panoptikonfängelset: en rund<br />
byggnad från vars centrala torn en<br />
övervakare kan observera tårtbitsliknande<br />
celler, i vilka fångarna aldrig kan<br />
veta huruvida de är aktivt övervakade<br />
eller inte, vilket Bentham menar skulle<br />
leda till en ”känsla av ett osynligt allvetande”.<br />
Flera sådana fängelser har<br />
byggts, inklusive Presidio Modelo som<br />
diktatorn Gerardo Machado lät uppföra<br />
på Isla de la Juventud i Kuba.<br />
Enligt Foucault utgör panoptikonmodellen<br />
en sorts spegelvänd fängelsehåla;<br />
tillsammans med övervakarens<br />
blick fångar dagsljuset den inspärrade<br />
mer effektivt än mörkret. Benthams<br />
förslag leder till en sorts kostnadseffektiv<br />
maktfullkomlighet: utan fysiskt våld,<br />
med endast den granskande blicken<br />
som hjälp, en blick som snart interioriseras<br />
av den betraktade, förvandlas<br />
patienten till sin egen övervakare.<br />
ningar var mer intresserade av att se till så att människor<br />
dog med bibehållen värdighet och i enlighet<br />
med den kristna tron än av att förlänga flyktiga människoliv.<br />
Nyckelordet var ”omsorg” snarare än ”vård”,<br />
byggnaderna en sorts hospis eller klosterhärbärgen<br />
där de halta och lytta, de ålderdomliga och mindre<br />
bemedlade kunde åtnjuta gästfrihet.<br />
Med 1100- och 1200-talets spetälska öppnade en<br />
rad vårdhem för de leprasjuka. År 1225 fanns det runt<br />
19 000 sådana ”leprosarier” i Europa, vilka framför<br />
allt erbjöd en hög vägg mellan de sjuka och det övriga<br />
samhället. 1377 öppnade i kroatiska Dubrovnik det<br />
första dokumenterade pesthuset, när den svarta<br />
döden gjorde sitt intåg. Annars var det under den här<br />
tiden framför allt i de italienska städerna – Venedig,<br />
Bologna, Florens, Neapel – som de främsta medeltida<br />
sjukhusen växte fram.<br />
År 1700 fanns det fortfarande bara två sjukhus i<br />
London – vilket vid den här tiden fått en halv miljon<br />
invånare och jämte Paris var Europas största stad –<br />
och inga alls utanför huvudstaden. I de katolska länderna<br />
växte sjukhusen i takt med befolkningen, men<br />
de medicinska målen samsades med mer gudfruktiga<br />
avsikter och den engelska fattigstugans franska<br />
motsvarighet hôpital général var fortfarande mer av<br />
ett härbärge, eller närmast en avstjälpningsplats för<br />
samhällets olycksbarn.<br />
När Hôtel-Dieu stod i lågor var tiden alltså mogen<br />
för en ny era. Habsburgske kung Joseph II lät bygga<br />
sitt berömda Allgemeine Krankenhaus i Wien 1784,<br />
följt av liknande institutioner i Olmütz (1787), Linz<br />
(1788) och Prag (1789). Ur ett europeiskt vårdperspektiv<br />
låg England länge efter, men i och med<br />
upplysningen förändrades situationen i grunden allt<br />
eftersom nya sjukhus öppnade i stad efter stad, inklusive<br />
ett i Bath 1742. År 1800 hade alla större engelska<br />
städer inrättat sina egna sjukhus.<br />
Kanske var det i askan efter Hôtel-Dieu som<br />
grunden lades till den panoptikonska sjukhusmodellen<br />
(se faktaruta), en utilitaristisk design som i<br />
förlängningen förvandlade våra sjukhus till något<br />
som påminde om fängelser och därigenom raderade<br />
minsta spår av hospitalitet ur hospitalen. Det är<br />
förstås ett hårddraget och amplifierat argument, men<br />
Jonathan Boulton håller med om att utgångspunkten<br />
för CircleBath var att något inte stod rätt till.<br />
– Vi kände redan från början att det fanns vissa<br />
svagheter i det här landets sjukvårdssystem, saker<br />
som vi kunde göra bättre. Det hade uppstått en<br />
underlig klyfta mellan de som styrde sjukhusen<br />
och de som faktiskt utförde operationerna. Om det<br />
affärsmässiga rimmar med det medicinska kan sjukhuset<br />
fungera mycket bättre än om de två motverkar<br />
varandra. Som kirurg påverkar mina beslut närmare<br />
80 procent av sjukhusets kostnader, oavsett om jag<br />
vet vad mina beslut faktiskt kostar.<br />
Och när du väl vet det kan du också föreslå<br />
andra investeringar?<br />
– Ja. Vilket leder oss till punkt två: vi ville säkerställa<br />
att sjukhusupplevelsen skulle vara något helt<br />
annat än vad som vanligen är fallet. Vi har accepterat<br />
alldeles för länge att pengar som spenderas på vårdmiljön<br />
och upplevelsen är pengar som hade kunnat<br />
spenderas på tekniska aspekter av sjukvården. De<br />
flesta som kommer hit väntar sig därför inte den<br />
servicegrad vi håller. De är vana vid att den sidan av<br />
sjukvården kompromissas bort.<br />
Så hur tacklade ni den utmaningen?<br />
– Vi enades om vissa grundläggande faktorer. Vi<br />
plockade in fantastiska arkitekter som aldrig förut<br />
byggt en medicinsk byggnad och lät dem göra något<br />
helt nytt och spännande. Vi omdefinierade hur vi<br />
ser på allt som har med hospitalitet och patientupplevelser<br />
att göra. Där borta sitter vår head chef och<br />
vår head of hospitality. De handplockades båda från<br />
Lucknam Park, ett lyxigt, femstjärnigt spahotell<br />
utanför Bath med ett Michelin-bestjärnat brasserie.<br />
Nu levererar de den kalibern av matlagning, om än<br />
lätt omgjord för våra medicinska matgäster, på en<br />
nivå som helt enkelt aldrig förut har uppnåtts på ett<br />
sjukhus i det här landet.<br />
Hur har ni råd med det?<br />
– Jag får ofta den frågan. Genomsnittskostnaden<br />
för maten på det sjukhus där jag jobbade innan jag<br />
kom hit ligger någonstans runt 2.50 pund (ungefär 25<br />
kronor) per patient och dag. Här spenderar vi kanske<br />
tre gånger så mycket. Men om du kommer hit för att<br />
göra en höftoperation är totalkostnaden för dig som<br />
konsument runt 7 000-10 000 pund (70 000-100 000<br />
kronor). Vi alltså talar om ytterst små tillägg för att<br />
uppnå en väldigt stor skillnad i din upplevelse medan<br />
du är här.<br />
Under mina timmar på sjukhuset<br />
noterar jag med jämna mellanrum<br />
den totala avsaknaden av nosocomefobiska<br />
symptom. På väg tillbaka mot<br />
tågstationen slås jag igen av kontrasten<br />
mellan den anonyma företagspark CircleBath<br />
ligger i och den överväldigande skönheten i det omgivande<br />
landskapet. Det är som om själva skillnaden<br />
mellan de två signalerar en tröskel i verkligheten. Så<br />
fort du klivit in genom sjukhusets dörrar befinner du<br />
dig i en annan – vackrare, skönare, bättre – värld än<br />
den du just lämnat bakom dig. Det finns en värdighet<br />
i den kontrasten, ett slags tyst motstånd mot alla de<br />
där andra antiseptiska, sterila, livsfientliga fängelsesjukhusen.<br />
Den dag jag behöver en höftoperation<br />
kommer den att ackompanjeras av lite pianoklink<br />
och en förhållandevis sofistikerad vinlista. ■<br />
Magnus Larsson är journalist och arkitekt som<br />
driver en egen studio i Finsbury Park, London. Hans<br />
TED-presentation av arkitekturprojektet Dune har<br />
hittills översatts till 21 språk.<br />
34<br />
SOMA O1.11
SOMA O1.11 35
Body<br />
building<br />
Varje år amputeras tusentals svenskar. Orsakerna<br />
varierar mellan allt från tumörer och infektioner<br />
till trafikolyckor och krigsskador. Med hjälp<br />
av avancerad teknik och nya material kan vi i<br />
dag tillverka proteser som ersätter så gott som<br />
alla kroppsdelar. SOMA har gjort en noggrann<br />
inventering av de mest raffinerade modellerna.<br />
FOTO EMIL LARSSON TACK TILL OT-CENTER<br />
36<br />
SOMA O1.11
1. Kosmetisk underarm för kvinna och man. Används<br />
primärt för sitt verklighetstrogna utseende men har även en<br />
stödjande funktion. Den här protestypen är en av de vanligaste<br />
i Sverige och finns i en uppsjö modeller, storlekar och färgval.<br />
Detaljer som blodådror och naglar finputsas ständigt för att<br />
komma så nära originalet som möjligt. Tillverkas antingen i<br />
silikon, vilket brukar bli lite snyggare, eller pvc-plast, vilket<br />
brukar bli lite mer hållbart.<br />
SOMA O1.11 37
2. Myoelektrisk hand med trefingergrepp.<br />
Drivs av en motor som styrs av två elektroder på<br />
stumpen. I protesen finns en växellåda som gör<br />
att fingrarna kan ta grepp på motsvarande tio<br />
kilo när de möter motstånd, genom att motorn<br />
går upp i varv. Modellen är känd för att vara<br />
mycket slittålig och passar för amputerade från<br />
handled till överarmsnivå. Handen är byggd i<br />
aluminium, titan och plast. Kläs vanligen i ett<br />
ytterskal för att likna en normal hand.<br />
38<br />
SOMA O1.11
3. Lårbensprotes för höftamputerade. Knäleden styrs av<br />
mikroprocessorer som går att programmera för önskad aktivitet:<br />
cykling, gång, skidåkning, osv. Höftleden är hydraulisk<br />
och hjälper till att lyfta fram höften med en aktiv rörelse, till<br />
skillnad från tidigare modeller med gångjärn. Användaren<br />
sitter i höftkorgen som ska hålla för hela kroppsvikten.<br />
Protesen går att klä i skal, men i takt med att tekniken blir<br />
mer avancerad väljer fler att ha sin protes oklädd.<br />
SOMA O1.11 39<br />
SOMA O1.11 24
4. Delhandsprotes, färgskala och barnhand.<br />
Fingret tillverkas i silikon och görs helt unikt efter<br />
användarens fingrar med hjälp av en vaxavgjutning.<br />
Nagelband, blodkärl, hårstrån och liknande detaljer<br />
kopieras så exakt som möjligt. Färgskalan används för<br />
att få rätt nyanser på protesen. På ett enda finger kan<br />
det finnas sju-åtta olika nyanser. Barnhanden lämpar<br />
sig för barn från sex månader till ett år och fungerar<br />
som ett stöd när de lär sig att krypa.<br />
40<br />
SOMA O1.11
5. Lårbensprotes för osseointegrerade.<br />
Fotleden har en fiberteknik med energilagrande<br />
effekt som ger fjädring i steget. Röret<br />
leder upp till en hydraulisk knäled som styrs<br />
av olja. Protesen är skelettförankrad och<br />
kopplas ihop med en titantapp i lårbensstumpen.<br />
Detta gör att känslan blir mer<br />
kroppsnära, samtidigt som risken för skavsår<br />
minskar och rörligheten ökar. Modellen blir<br />
allt vanligare och används främst när stumpen<br />
är kort eller har mycket ärr.<br />
SOMA O1.11 41<br />
SOMA O1.11 24
”Hur känner man igen sin kropp?”<br />
Henrik Ehrsson är den nya stjärnan inom svensk hjärnforskning. Hans snillrika<br />
experiment lurar människan till att uppleva proteser som verkliga kroppsdelar.<br />
TEXT JONATAN LEMAN<br />
Din forskning visar att hjärnan har en<br />
förmåga att uppleva proteser som en del av<br />
den egna kroppen. Varför är denna kroppstillhörighet<br />
så viktig?<br />
–Vi tror det kan bli lättare att använda protesen.<br />
Många amputerade vill inte ha protes, de<br />
tycker bara den är i vägen eller bökig. Men om<br />
du inte längre tänker på protesen som ett verktyg<br />
du måste lära dig hantera utan upplever<br />
den som din riktiga kroppsdel, så kan du röra<br />
den mer intuitivt. Du behöver inte tänka efter.<br />
Sedan finns det en kosmetisk dimension också<br />
– känslan av att vara hel. Om man är otillfredsställd<br />
med sitt utseende efter en olycka kan<br />
känslan av kroppstillhörighet göra att man blir<br />
mer nöjd med sin kropp.<br />
Ni framkallar illusionen genom experiment<br />
där ni penslar på en gummihand och<br />
en riktig hand samtidigt. Lurar ni hjärnan?<br />
– De senaste fem åren har vi tittat på vilka<br />
regler som styr när hjärnan inkorporerar något<br />
i den egna kroppen. Och allt tyder på att införlivningen<br />
styrs av korrelationer mellan signaler<br />
från olika sinnessystem. Till exempel visar<br />
våra experiment att kopplingen mellan syn och<br />
beröring är väldigt viktig. Ser du en proteshand<br />
beröras från toppen av pekfingret ner mot knogen,<br />
då måste du känna beröring på ditt riktiga<br />
finger på exakt samma sätt för att hjärnan ska<br />
lägga ihop de här signalerna och ta beslutet att<br />
den här gummihanden, den är min egen. På så<br />
sätt kan man säga att vi lurar hjärnan.<br />
Gäller samma principer även när man<br />
inte har en riktig kroppsdel att jämföra<br />
med?<br />
– Jobbar man med amputerade blir det lite<br />
mer komplicerat. Men det verkar vara ungefär<br />
samma principer även för dem. Där finns det<br />
dock ytterligare en komponent: 99 procent<br />
av de amputerade känner sin bortopererade<br />
kroppsdel. De har alltså fantomkänslor. Man<br />
kan tänka sig att hjärnan har kvar minnet<br />
av hur handen kändes och det minnet kan vi<br />
använda oss av för att skapa illusioner om att<br />
protesen är ens bortopererade hand. Vi kan få<br />
dem att uppleva att fantomkänslan befinner sig<br />
inuti i protesen och skapa en samstämmighet<br />
mellan det man känner och ser.<br />
När tror du att din forskning kan resultera<br />
i en helt ny typ av proteser?<br />
– Om 10–15 år kanske. Vi har ett samarbete<br />
Lunds Tekniska Högskola där vi tar fram en<br />
prototyp till en protes enligt den här principen.<br />
Man måste ha sensorer i protesens fingrar<br />
och stimulatorer på stumpen så att rätt nerver<br />
stimuleras. På stumpen hittar man nämligen<br />
en karta där beröring av olika punkter förläggs<br />
på fantomfingarna. Så för att personen ska<br />
uppleva kroppstillhörigheten måste vi sätta<br />
sensorerna över rätt fantomfingrar. Det är<br />
svårt, men vi vet att hjärnan har en otrolig<br />
förmåga att lära in nya saker. Tänk på hörselapparater.<br />
Först är det bara brus men snart lär sig<br />
hjärnan tolka signalen så att man efter några<br />
veckor hör saker. Hjärnan är en väldigt bra<br />
samarbetspartner.<br />
Vilka andra användningsområden för<br />
proteserna ser ni? Kan du ge några exempel?<br />
– Bland annat inom kärnkraftsindustrin<br />
där man inte kan genomföra vissa uppgifter<br />
själv utan måste styra robotar. Jag tror<br />
att man kan framkalla en mycket starkare<br />
närvarokänsla genom att man får en illusion<br />
av att robothanden är ens egen hand. I dag är<br />
det mer som ett dataspel där man styr roboten<br />
med två joysticks. Men även inom vården: när<br />
en kirurg befinner sig på ett sjukhus och kan<br />
operera på ett annat sjukhus genom att styra<br />
en robothand med hjälp av handskar. Då är det<br />
viktigt att kunna reagera snabbt och intuitivt,<br />
så där kan vår forskning vara till stor nytta<br />
tror vi.<br />
Så man kan ta på sig handskar och operera<br />
en patient på andra sidan jorden?<br />
– Ja, handskar som mäter rörelserna i realtid<br />
och ger en taktil feedback. Det måste vara<br />
ganska avancerade handskar som ger sensorisk<br />
återkoppling till händerna och så måste<br />
det ske tillräckligt snabbt. Fördröjningen på<br />
det man känner och ser får max vara 100–150<br />
millisekunder. Om systemet visar bilderna<br />
för långsamt bryts illusionen. Och bilderna<br />
måste presenteras på så sätt att de stämmer<br />
överens med den egna kroppen ur ett första<br />
person-perspektiv. Handskarna måste alltså se<br />
ut ungefär som dina riktiga händer. De flesta<br />
robothänder i dag liknar mer två klor.<br />
Vad har gjort dig mest förvånad under<br />
det här arbetet?<br />
– Att det har varit så lätt att lura hjärnan. Vi<br />
har haft vår kropp en hel livstid och ändå kan<br />
du på trettio sekunder få hjärnan att tro att en<br />
gummihand är din egen. Det var väldigt förvånande,<br />
att vi inte är mer hard-wired än så. Men<br />
vi vet fortfarande så lite om hjärnan. Vi har<br />
precis klivit i land på den här kontinenten och<br />
bara börjat utforska kusterna. Hjärnan är trots<br />
allt det mest avancerade system vi känner till i<br />
42<br />
SOMA O1.11
6. Split Hook med gängat fäste.<br />
Vajerstyrd handprotes som öppnas<br />
och stängs med hjälp av en sele över<br />
axeln. Hårdheten på greppet kan<br />
varieras med olika antal fjädrar.<br />
Fästet har även fördelen att det<br />
passar flera olika typer av specialverktyg,<br />
på så vis kan man välja<br />
att byta till en hammare, läsköppnare,<br />
svetsstång, gaffel eller andra<br />
verktyg. Tillverkas i stål, titan eller<br />
lättmetall beroende på önskad vikt.<br />
Mycket hållbar och fukttålig.<br />
universum. Man kan jämföra det med att försöka<br />
förstå hela universum.<br />
Hur kom det sig att du blev intresserad av<br />
proteser från första början?<br />
– Det började inte med proteser. Det började<br />
som en nyfikenhet kring frågan: Hur känner man<br />
igen sin kropp? Jag har forskat i England under<br />
fem år och lärde mig mycket där. Så drivkraften<br />
var nyfikenhetsbaserad. Sedan har nya möjligheter<br />
dykt upp längs vägen. Proteser är en, virtuella<br />
verkligheter är en annan. Så fungerar det ofta.<br />
Många av dagens stora tekniska framsteg – som<br />
Google eller hela internet – startade med små<br />
experiment byggda på nyfikenhet på akademiska<br />
institutioner.<br />
Om du får vara visionär: Hur ser proteserna<br />
ut år 2050?<br />
– Ett helt nytt område skulle kunna vara att<br />
man har ett chip eller interface som gör att man<br />
kan föra över information direkt mellan hjärnan<br />
och datorer. En protes behöver ju inte vara något<br />
fysiskt, utan det kan röra sig om mer abstrakt<br />
information. Om fyrtio år slipper man nog bära<br />
runt på sin mobil, utan kan maila, ladda upp<br />
bilder eller bara i sitt inre prata med en annan<br />
person som också har ett chip i huvudet. När<br />
man väl börjar koppla ihop hjärnan med datorer<br />
skapas en väldig massa möjligheter.<br />
Men det förutsätter att vi är beredda att<br />
operera in chip i hjärnan.<br />
– Ja, precis. Och det pågår mycket forskning på<br />
att operera in ett chip i den motoriska hjärnbarken<br />
för att styra proteser. Jag tror det blir mer<br />
som i Terminator i framtiden, alltså någon sorts<br />
cyborghänder som styrs intuitivt med hjärnan.<br />
Tekniska tidsskalor är lika svåra att förutsäga som<br />
börsen, men får man ta ut svängarna så kanske en<br />
iPhone år 2050 är ett litet chip som du bara petar<br />
in i hörselbarken. ■<br />
Henrik Ehrsson är docent i neurovetenskap och<br />
hjärnforskare vid <strong>Karolinska</strong> Institutet, samt<br />
grundare av Brain, Body and Self Laboratory.<br />
SOMA O1.11 43
Det virtuella<br />
sjukhuset<br />
En kirurg går in operationssalen för första gången men känner<br />
genast igen sig. Hon har varit där tidigare – som avatar. Serious<br />
games är en av de nya möjligheterna att utbilda vårdpersonal.<br />
TEXT CATARINA THEPPER FOTO ANDERS NORDERMAN<br />
ORDLISTA<br />
Simulering, att försöka återskapa<br />
verkligheten i en kontrollerad miljö.<br />
Angiografi, kontraströntgen av<br />
blodkärl.<br />
Kateter eller sond, rörformat<br />
instrument av varierande material<br />
som kan införas i rörformade organ,<br />
som blodkärl eller urinrör.<br />
Teamträning, träning av ett<br />
arbetslag som samarbetar i ett<br />
bestämt syfte och är beroende av<br />
varandra i arbetet.<br />
Situationsbaserad träning, ett<br />
deltagarstyrt lärande mot tydliga<br />
mål. Övningarna bygger ofta på<br />
verkliga situationer från yrkeslivet.<br />
Biodesign, en systematisk<br />
genomgång av behov när ny<br />
biomedicinsk teknik ska tas fram<br />
och införas.<br />
Virtual hospital, ett sjukhus som<br />
virtuell värld.<br />
Avatar, jaget i en ny gestalt. Ordet<br />
kommer från hinduismen och<br />
syftar då på en guds nedstigande<br />
till jorden i människo- eller djurgestalt.<br />
Serious games, dataspel för<br />
utbildning.<br />
På karolinskas centrum för<br />
avancerad simulering, CAMST, testas<br />
det allra senaste: en simulator för<br />
kärlkirurgi. Ulf Jensen, thoraxkirurg<br />
och kardiolog, letar sig fram inne i<br />
simulatorns låtsaskärl. Han ska göra en<br />
ballongvidgning i hjärtat. Han flyttar<br />
sonden framåt med tummen och pekfingret med ytterst<br />
små rörelser.<br />
Precis som vid en riktig operation står Ulf Jensen<br />
vid sidan av patienten med blicken riktad mot skärmen<br />
ovanför. Att arbeta under likadana förhållanden och med<br />
samma instrument som i verkligheten är viktigt för att<br />
få rätt känsla ända ut i fingertopparna. Muskelminnet<br />
tränas. Det är den färdigheten som gör att en skicklig<br />
violinist sätter fingrarna på exakt rätt ställe varje gång<br />
utan att behöva tänka efter.<br />
Just den här simulatorn är unik eftersom den kan<br />
laddas med data från en verklig patient. Kirurgen har<br />
därmed möjlighet att förbereda sig för problem och<br />
svårigheter redan innan operationen genomförs i<br />
verkligheten. Det är en användbar funktion eftersom vi<br />
människor ser minst lika olika ut i våra kärl som vi gör i<br />
våra ansikten.<br />
Att operera via kärlen, så kallad angiografi, eller med<br />
övrig titthålskirurgisk teknik, endoskopi, har många<br />
fördelar. Operationssåren blir mindre vilket gör att patienter<br />
kan återhämta sig snabbare. Vistelsen på sjukhus<br />
blir kortare och kostar mindre. Men patientsäkerheten<br />
kräver nya färdigheter av kirurgerna som ska manövrera<br />
känsliga instrument, samtidigt som de orienterar sig i<br />
kroppens labyrinter via en skärm. Inte olikt de tekniska<br />
färdigheter man behöver för att bli duktig på konsolspel.<br />
Därför är det inte så konstigt att medicinska simulatorer<br />
har blivit en växande marknad. Li Felländer-Tsai,<br />
professor i ortopedi och verksamhetschef för CAMST,<br />
talar om en apparatdjungel.<br />
– Många företag har förstått att simulatorer kommer<br />
att bli en viktig del av den medicinska utbildningen.<br />
Så vi lider verkligen inte av någon apparatbrist.<br />
För oss gäller det att skrapa på ytan så att det vi köper in<br />
inte bara är ett tjusigt skal, utan har ett verkligt värde,<br />
säger hon.<br />
Nu behöver metoderna för att använda simulatorerna<br />
utvecklas. Dessutom tror Li Felländer-Tsai att själva<br />
begreppet simulering måste vidgas så att hela system<br />
inom sjukvården kommer att omfattas.<br />
– Vi behöver förstå medicinska situationer på<br />
djupet. Det handlar om allt som behövs för att patienter<br />
ska uppleva att det blev ett bra resultat av behandlingen.<br />
Det man tidigare kallat för läkekonst, säger hon.<br />
Hon ger ett exempel: Ett tekniskt helt perfekt utfört<br />
kirurgiskt ingrepp. Enligt alla mätbara data är kirurgen<br />
en verklig virtuos.<br />
– Men om ingreppet görs på fel patient, eller på felaktig<br />
beslutsgrund, är den tekniskt lyckade operationen<br />
fortfarande en katastrof.<br />
Vården har tagit intryck av de undersökningar som<br />
visat att kommunikationsmissar ligger bakom många<br />
vårdskador. För att komma till rätta med det används<br />
teamträning, eller situationsbaserad träning, där ett arbetslag<br />
får träna rätt beteende i en simulerad situation<br />
som är så lik verkligheten som möjligt.<br />
Li Felländer-Tsai siktar ännu högre när hon försöker<br />
beskriva vad simulering kan tänkas handla att om i framtiden.<br />
Hon tror att vården kommer att analysera och bygga<br />
44<br />
SOMA O1.11
CLINISPACE<br />
Innovation in Learning är ett litet<br />
företag som drivs av Parvati Dev,<br />
tidigare chef för SUMMIT Lab,<br />
på Stanforduniversitetet. Hennes<br />
affärsidé är att utveckla tredimensionella<br />
sjukhusmiljöer med<br />
virtuella patienter för utbildning<br />
av vårdpersonal. Det mest kända<br />
heter CliniSpace. Simuleringar<br />
och scenarion har byggts upp<br />
från forskning om hur man lär sig<br />
saker i den här typen av miljöer,<br />
forskning som till stor del kommer<br />
från Stanford.<br />
Dataspelen riktar sig till<br />
sjukhus och vårdföretag över hela<br />
världen. Det är spelarens egna<br />
erfarenheter i den virtuella världen<br />
som ska ge kunskap och färdigheter.<br />
Som avatar i CliniSpace<br />
sköter man om patienter och deras<br />
anhöriga. Patienternas tillstånd är<br />
dynamiskt, det vill säga det påverkas<br />
av det spelaren gör med dem.<br />
För att undersöka en patient kan<br />
man till exempel göra ett utraljud,<br />
kontrollera syresättning och EKG,<br />
och ge läkemedel. Man kan också<br />
vara flera spelare som samverkar<br />
i ett sjukvårdsteam. Avataren kan<br />
vara sjukvårdspersonal, spelledare<br />
eller observatör.<br />
SOMA O1.11 45
1<br />
2<br />
Ballongvidgning. Med<br />
en spruta pumpas ballongen<br />
upp i hjärtats<br />
kranskärl och spränger<br />
isär förträngningen som<br />
hindrar blodet.<br />
Mätare som visar trycket<br />
man blåser in luften med.<br />
För hårt tryck skadar<br />
kärlen.<br />
4<br />
3<br />
Angiomentor. En simulator<br />
där man tränar på undersökning<br />
och behandling<br />
av förträngningar i<br />
blodkärlssystemet. Det<br />
går både att göra generella<br />
övningar och öva<br />
på en viss patient. Vid en<br />
riktig operation brukar<br />
patienterna vara vakna.<br />
5<br />
4<br />
5<br />
Röntgenbild av hjärtats<br />
kärlträd. Här ser kirurgen<br />
vad han gör.<br />
På skärmen visas<br />
patientdata, till exempel<br />
hur hjärtat slår, påverkan<br />
på blodtryck och syresättning.<br />
Kirurgen kan<br />
parera ingreppet efter<br />
hur patienten reagerar.<br />
1<br />
2<br />
3<br />
6<br />
Kateter som går in i<br />
blodbanan via patientens<br />
ljumske. Med den hittar<br />
kirurgen fram till rätt<br />
position för ballongvidgningen.<br />
Ulf Jensen, kardiolog och thoraxkirurg,<br />
testar angiomentorn, den senaste medicinska<br />
simulatorn på <strong>Karolinska</strong>. Bakom: Ann Kjellin,<br />
kirurg och ledningsansvarig på CAMST.<br />
6<br />
CAMST<br />
Centrum för avancerad<br />
medicinsk simulering och<br />
träning på <strong>Karolinska</strong><br />
Universitetssjukhuset,<br />
ger kurser för medicinsk<br />
personal med simulatorer.<br />
Man kan träna på<br />
behandlingar som görs<br />
via kärlen, knäleden, bukhålan,<br />
urinorganen eller<br />
tarmen, så kallad bildstyrd<br />
intervention. Det<br />
finns också utbildningar<br />
för icke-tekniska färdigheter<br />
som till exempel<br />
informationsöverföring,<br />
situationsmedvetande<br />
och kommunikationsförmåga.<br />
om hela arbetsflöden från grunden, så kallad biodesign.<br />
– Men då måste vi engagera fler delar av samhället.<br />
Sjukvårdens kunskaper räcker inte, vi är för smala. Teknologer,<br />
beteendevetare och samhällsvetare kommer att<br />
behövas, säger hon.<br />
Hela sjukhus kan göras till föremål för simuleringar.<br />
Allt från sjukhusledningens beslut till detaljer som handlar<br />
om vilka instrument som levereras från sterilcentralen<br />
till operationssalarna. I dag finns egentligen bara en<br />
organisation som genomför sådana här fullskaleövningar<br />
och som arbetar under förhållanden jämförbara med<br />
vården – nämligen militären.<br />
– Vårdens förebilder hämtas i dag från kärnkraften<br />
och flyget. Och visst kan vi lära oss mycket av deras<br />
säkerhetstänkande, men i nästa steg måste vi konstatera<br />
att vi inte kan kopiera arbetssättet. Sjukvården är mer<br />
komplex, konstaterar Li.<br />
Vardagen för en pilot är en standardiserad flygning<br />
mellan två städer. Det är mycket sällan piloten utsätts för<br />
ett haveri. Men i sjukvården tillhör haverier vardagen.<br />
– Att patienten är sjuk, kanske till och med riskerar<br />
att dö, är en förutsättning för att utöva vård. I krig är<br />
utgången lika osäker.<br />
Krig som metaforisk jämförelse till vård känns främmande,<br />
åtminstone här i Sverige. Det handlar ju faktiskt<br />
om verksamheter vars mål är varandras motsatser. Men<br />
i länder med en militär organisation så stor att den är<br />
en del av samhället, är det inte lika kontroversiellt med<br />
samarbeten för att utveckla träning och ny teknik. Det är<br />
till exempel ingen slump att simulatorn för kärlkirurgi<br />
som nämns i den här artikeln, är israelisk.<br />
I USA används så kallade ”serious games”, dataspel<br />
med ett lärande syfte, allt oftare i utbildningar. Föregångare<br />
är just militären. Serious games brukar uppskattas av<br />
studenter. Li Felländer-Tsai har varit med och utvärderat<br />
ett förstahjälpen-scenario med medicinstudenter som<br />
fick vara avatarer vid en virtuell olycka. Forskningsresultatet<br />
visade att eleverna tyckte att de lärt sig något nytt<br />
trots att de redan genomgått en klassisk förstahjälpenutbildning.<br />
Uppskattningen av den egna förmågan ökade,<br />
något som forskare brukar ha som måttstock för att<br />
inlärd kunskap ska kunna omsättas i handling.<br />
Li Felländer-Tsai visar också upp en simulerad akutmottagning,<br />
en del i ett utbildningsspel som kallas det<br />
virtuella sjukhuset. Som grönklädd avatar lär man sig att<br />
hitta i mottagningsrummen, tolka patientjournaler, eller<br />
undersöka och beställa prover. Li har deltagit i förarbetet<br />
av just det här programmet, som senare, och utan några<br />
kopplingar till Li, utvecklades till produkten CliniSpace.<br />
– Det krävs mer utvecklingsarbete, men jag tror att<br />
något liknande skulle kunna användas som ett komplement<br />
när man lär upp ny personal. De är orienterade i<br />
rummet redan innan sin första arbetsdag, och kan därför<br />
lättare sortera alla nya intryck, säger hon. ■<br />
46<br />
SOMA O1.11
Nya tider kräver<br />
befriande beslut för<br />
patientens bästa.<br />
Förr var svenska Nycomed bara ett läkemedelsföretag<br />
som alla andra. Som enbart försåg vården med bra<br />
läkemedel.<br />
Det tänker vi naturligtvis fortsätta med. Men nu utvecklar<br />
vi dessutom behovsanpassade tjänster och spetskunskap<br />
inom våra terapiområden. Kvalificerad vårdsupport som<br />
besparar patienter onödigt lidande, som undanröjer hinder<br />
för läkare och vårdpersonal i det dagliga arbetet, och som<br />
förenklar beslutsfattarnas ställningstaganden.<br />
Vi kallar det befriande insatser för vårdens bästa.<br />
Vi som står bakom insatserna är ett team dokumenterat<br />
professionella. Som brinner för att förbättra vården.<br />
Som aldrig tummar på kvaliteten. Och som prestigelöst<br />
älskar att inspirera varandra att hjälpa andra. Läs mer<br />
om oss på: www.nycomed.se<br />
Nycomed AB, Box 272 64, 102 53 Stockholm
SCANPIX<br />
48<br />
SOMA O1.11
Sjukt<br />
kända<br />
Kändisar som ger sjukdomar ett ansikte blir allt vanligare. Men<br />
hur påverkar det vår bild av diagnosen? Johan Wirfält granskar<br />
fenomenet i sällskap med Louise Hoffsten och Michael J Fox.<br />
TEXT JOHAN WIRFÄLT ILLUSTRATION OLOF HELLDIN<br />
Ärligt talat är jag trött på att<br />
prata om MS. När jag fick diagnosen<br />
pratade jag om det tills jag<br />
höll på att spy.<br />
Louise Hoffsten är Sveriges<br />
mest kända MS-patient. När jag<br />
når henne på telefon hemma i<br />
Enskede förklarar hon att hon numera tackar nej till<br />
de flesta intervjuförfrågningar som rör hennes sjukdom.<br />
Hoffsten diagnostiserades med multipel skleros<br />
i mitten av 90-talet. Då hon fick veta att den nervsjukdom<br />
som drabbat henne var obotlig föddes en stor<br />
ilska – och samtidigt ett behov av att ventilera den.<br />
– Jag valde själv att gå ut och tala om det. Då hade<br />
det skrivits mycket i medierna om aids och bromsmediciner,<br />
tack vare att kända personer berättat att de<br />
var drabbade. Innan jag fick min diagnos skrevs det<br />
ingenting om MS. Då tänkte jag att om jag som känd<br />
person talar om MS kommer sjukdomen att uppmärksammas<br />
mer, vilket hjälper forskningen. Och jag<br />
känner också att diagnosen tas mer på allvar i dag.<br />
Louise Hoffsten sätter därmed fingret på något<br />
som blivit allt vanligare: Kändisar som ger sjukdomar<br />
ett ansikte eller, ännu vanligare, blir affischnamn för<br />
kampanjer till stöd för forskning kring olika sjukdomar.<br />
Effekten av kändissyndromet kan man tydligt<br />
avläsa i mediearkiven. Louise Hoffsten berättade för<br />
första gången om sin MS-diagnos i en dokumentär på<br />
TV 4 hösten 1997. En sökning i Presstext på artiklar<br />
som nämner ”multipel skleros” under de föregående<br />
tio åren ger 43 träffar. För tioårsperioden efter att<br />
Louise Hoffsten gått ut och talat om MS är motsvarande<br />
siffra över 300.<br />
Ur ett internationellt perspektiv har skådespelaren<br />
Michael J Fox på liknande sätt blivit ett ansikte<br />
för Parkinsons sjukdom, precis som popstjärnan Kylie<br />
Minogue blivit det för bröstcancer, cyklisten Lance<br />
Armstrong för testikelcancer eller basketspelaren<br />
Earvin ”Magic” Johnson för hiv/aids.<br />
Men kändisar som faktiskt talar offentligt om sjukdomar<br />
de drabbats av är än så länge ganska ovanligt<br />
– att de lånar sina namn och ansikten till insamlingskampanjer<br />
är däremot vanligare. Genom att engagera<br />
kända människor i sin kommunikation är organisationer<br />
som arbetar för att öka uppmärksamheten<br />
kring en viss sjukdom närmast garanterade utrymme<br />
i medierna.<br />
SJUKA KÄNDISAR<br />
Michael J Fox<br />
Stjärnan från Tillbaka till framtiden<br />
och Spin City diagnostiserades<br />
med Parkinsons sjukdom 1991, men<br />
offentliggjorde inte sin sjukdom förrän<br />
sju år senare. 2000 drog han sig<br />
tillbaka från skådespeleriet (även om<br />
han gjort kontinuerliga inhopp), och<br />
har istället drivit en stiftelse som till<br />
dags dato samlat in över en miljard till<br />
parkinsonforskningen. Han är hedersdoktor<br />
på <strong>Karolinska</strong> Institutet sedan<br />
mars 2010.<br />
Louise Hoffsten<br />
”Jag har the blues. Den kallas MS”,<br />
skrev rock- och bluessångerskan Louise<br />
Hoffsten i sin självbiografi Blues<br />
från 1998. Året innan hade hon gått ut<br />
med sin MS-diagnos i medierna. I dag<br />
kombinerar Louise Hoffsten uppdrag<br />
som föreläsare med en artistkarriär.<br />
Förra året till delades hon Evert<br />
Taube-stipendiet.<br />
SOMA O1.11 49
FLER SJUKA<br />
KÄNDISAR<br />
Kylie Minogue<br />
I maj 2005 avbröt den australiensiska<br />
popstjärnan en världsturné sedan<br />
hon fått en bröstcancerdiagnos. Kylie<br />
Minogue opererades strax därefter,<br />
och har sedan dess blivit ett globalt<br />
ansikte för kampen mot bröstcancer.<br />
2008 förklarade den franska kulturministern<br />
Christine Albanel i en intervju<br />
att det numera finns en påtaglig<br />
”Kylie-effekt”, som innebär att fler<br />
unga kvinnor än tidigare genomgår<br />
regelbundna bröstcancerundersökningar.<br />
Lance Armstrong<br />
Amerikansk cykelikon som 1996 drabbades<br />
av testikelcancer som spred<br />
sig till lungor och hjärna. Genomgick<br />
omfattande operationer och cellgiftsbehandlingar,<br />
och friskförklarades i<br />
slutet av 90-talet. Han vann därefter<br />
Tour de France sju gånger i rad – ett<br />
historiskt rekord. Han driver sedan<br />
1997 stiftelsen Livestrong, vars motto<br />
är ”att inspirera och stärka” cancerdrabbade<br />
och deras familjer.<br />
Jade Goody<br />
Brittisk skandalkändis som slog<br />
igenom i Big Brother. När Jade<br />
Goody 2008 diagnostiserades med<br />
livmodercancer valde hon att göra<br />
en dokumentärfilm om sin kamp mot<br />
sjukdomen. Mängder av brittiska kvinnor<br />
testade sig därefter för cancer,<br />
samtidigt som engelska sjukvårdsmyndigheterna<br />
omprövade riktlinjer<br />
som inneburit att man tidigare inte<br />
erbjudit livmoderhalsundersökningar<br />
till kvinnor under 25 år. Hon gick bort<br />
i mars 2009 – dagen efter var hon på<br />
förstasidan av samtliga stora brittiska<br />
dagstidningar.<br />
”Det finns ett stigma<br />
kring att prata om<br />
sjukdomar. När kändisar<br />
som själva drabbats talar<br />
om det blir det därför<br />
väldigt starkt.”<br />
Ulrica Klettner är informationschef på Hjärt- och<br />
lungfonden, en ideell insamlingsorganisation och<br />
en av Sveriges största bidragsgivare till forskning<br />
om hjärt- kärlsjukdomar. Under våren har Amelia<br />
Adamo och Charlotte Perelli stött deras kampanj<br />
Rädda kvinnohjärtat, och i en ny kampanj medverkar<br />
Jan Rippe från Galenskaparna som själv drabbats av<br />
hjärtinfarkt.<br />
– Alla kända personer som tar ställning för vår<br />
fråga väcker intresse. Om människor som folk känner<br />
igen engagerar sig och stödjer en fråga blir även<br />
andra människor i större utsträckning engagerade,<br />
säger Ulrica Klettner.<br />
Michael J Fox arbete med parkinson är kanske det<br />
tydligaste exemplet på ett globalt plan. Den stiftelse<br />
han grundade i början av 2000-talet, några år efter<br />
att han offentliggjort att han själv drabbats av sjukdomen,<br />
är i dag världens största privata bidragsgivare<br />
till parkinsonforskningen. Michael J Fox stiftelse<br />
har skänkt över en miljard kronor till studier kring<br />
sjukdomen – och den amerikanske skådespelaren<br />
utsågs förra våren till hedersdoktor på <strong>Karolinska</strong><br />
Institutet.<br />
Kändisar har ett ”uppmärksamhetsvärde”, säger<br />
Ulrica Klettner. Däremot vill hon inte gå så långt som<br />
att mäta effekten av kampanjer med kändisar jämfört<br />
med dem utan.<br />
– Det vi i första hand gör i vår kommunikation är<br />
att berätta om allvaret i hjärt- kärlsjukdomar. Inte<br />
många känner till att över en miljon svenskar lider av<br />
dem och att det är den vanligaste dödsorsaken i Sverige.<br />
Vi berättar detta, och att forskning är en lösning<br />
som vi kan erbjuda och som kan rädda fler. Forskarna<br />
är våra verkliga hjältar, och de förekommer lika ofta<br />
i våra kampanjer och vi vill ge även dem status som<br />
kändisar, framhåller Ulrica Klettner.<br />
– Men vi använder kända personer på olika sätt.<br />
Ibland är det någon som drabbats själv. Innan han<br />
gick bort medverkade längdskidåkaren Assar Rönnlund.<br />
Han hade själv hade drabbats av hjärtinfarkt,<br />
och genom att en idrottsman som tränat och levt<br />
hälsosamt medverkade i en kampanj kunde vi slå hål<br />
på myten om att hjärt- kärlsjukdomar bara drabbar<br />
dem som lever osunt.<br />
Att använda en kändis i kommunikationen<br />
handlar i slutändan om igenkänningsfaktor och<br />
identifikation, säger Ulrica Klettner. Där får hon<br />
medhåll av Johannes Ivarsson som är copywriter på<br />
reklambyrån Waters Widgren/TBWA och har gjort<br />
flera kampanjer för Cancerfonden, Sveriges största<br />
insamlingsorganisation.<br />
– Tyvärr finns ju ett stigma i samhället kring att<br />
prata om sjukdomar, och när kändisar som själva<br />
drabbats går ut och talar om det blir det därför väldigt<br />
starkt. Av någon halvkonstig anledning har vi alla en<br />
relation till kändisar, oavsett vad vi tycker om dem,<br />
säger Johannes Ivarsson.<br />
Men just detta, att vi redan har en relation till<br />
kändisar, kan också vara ett problem på ett mer generellt<br />
marknadsföringsplan.<br />
– Det är alltid vanskligt när man hänger upp en<br />
kampanj på någon annans varumärke, eftersom du<br />
inte kan styra en kändis utanför själva kampanjen.<br />
Säg att Unicef använder en kändis och så går han<br />
plötsligt ut och säger att han gillar kokain. Då blir<br />
kändisens kokainproblem också ett Unicef problem,<br />
50<br />
SOMA O1.11
CANCER<br />
Idag kommer Ingrid att kunna leka med sina barnbarn.<br />
Förra året fick Ingrid* diagnosen multipelt myelom, en allvarlig typ av cancer. Tack vare rätt behandling för Ingrid är<br />
hon nu hemma och kan tillbringa mer tid med sin familj. Janssen läkemedel ger hopp till Ingrid och tusentals patienter<br />
som hon. Ändå återstår en hel del hårt arbete. Genom forskning kan vi erbjuda innovativa behandlingar inom CNS,<br />
infektionssjukdomar, onkologi och immunologi. Vårt mål är att Ingrid och andra patienter kan leva livet fullt ut.<br />
Extraordinära insatser för ett normalt liv.<br />
* Ingrids berättelse är sann. På grund av patientsekretessen så porträtteras hon av en modell.<br />
Janssen-Cilag AB Box 7073, SE-192 07 Sollentuna, Sweden, Tel +46 8 626 50 00, Fax +46 8 626 51 00, www.janssen.se<br />
JC-110470-1
säger Johannes Ivarsson.<br />
I slutänden handlar effekten och trovärdigheten i<br />
kändiskampanjer förstås om hur djupt engagemanget<br />
är hos dem som medverkar. Johannes Ivarsson<br />
påpekar dessutom något annat:<br />
– När det gäller de här mer behjärtansvärda<br />
frågorna har det gått lite inflation i kändiskampanjer.<br />
Både kändisen och organisationen vinner på det:<br />
kändisen framstår som god medan organisationen<br />
får mer uppmärksamhet.<br />
Det här är talande för en accelererande<br />
medieutveckling som har<br />
gjort just det ”uppmärksamhetsvärde”<br />
som Ulrica Klettner talar om till en<br />
kändis främsta kapital. Skådespelare<br />
och popstjärnor har förmågan att höras genom det<br />
allmänna informationsbruset. Därmed skapas också<br />
en marknad för dem som allmänna reklampelare<br />
för olika frågor, oberoende av om syftet är att rikta<br />
uppmärksamhet mot en sjukdom, stödja mänskliga<br />
rättigheter eller liknande.<br />
Brittiska tidningen The Guardian skrev i vintras<br />
om hur det på den globala kändisscenen numera<br />
finns en mindre industri av specialiserade agenter<br />
– deras huvuduppgift är att föra samman kända<br />
människor som letar efter en ”god sak” att stödja för<br />
att höja sin image i allmänhetens ögon med organisationer<br />
som kan utnyttja samma kändisstöd i sin<br />
kommunikation.<br />
Med detta i bakhuvudet, finns det inte en risk att<br />
kändisar generellt reducerar budskapet i en kampanj<br />
till något ytligt? Ulrica Klettner tror inte det.<br />
– Kändisar väcker olika känslor hos olika människor,<br />
både onda och goda. Vad det handlar om är<br />
framför allt att bara använda dem som har ett äkta<br />
engagemang. Det tror jag att de flesta kändisar som<br />
gör sådana här saker, åtminstone i Sverige, har i dag.<br />
Kändisar som skapar medieintresse kring<br />
sjukdomar som tidigare varit okända kan däremot<br />
leda till andra problem. Philip Stevens är brittisk<br />
forskare och konsult inom vårdpolitik, och tidigare<br />
ansluten till den internationella tankesmedjan IPN.<br />
Han menar att kändisar, just genom att de är så bra<br />
på att skapa uppmärksamhet kring de sjukdomar de<br />
engagerar sig i, snedvrider fördelningen av vårdens<br />
resurser. Hiv/aids är ett talande exempel, säger han<br />
på telefon från London:<br />
– Aids står bara för ungefär fem procent av<br />
dödsfallen i utvecklingsländerna, men ändå går<br />
runt en fjärdedel av allt internationellt vårdstöd<br />
till bekämpning av sjukdomen. Jämför det med de<br />
tusentals andra saker som gör att människor dör för<br />
tidigt i utvecklingsländerna – till exempel diarré och<br />
sjukdomar till följd av smutsigt dricksvatten, som<br />
är det absolut största problemet. Att åtgärda det är<br />
mycket billigare än aids-medicin, men skulle rädda<br />
många fler liv.<br />
När kändisar engagerar sig för att öka uppmärksamheten<br />
kring en sjukdom innebär det – om kampanjen<br />
är framgångsrik – att sjukdomen politiseras,<br />
menar Stevens. Politiker och andra beslutsfattare<br />
påverkas precis som alla andra, säger han.<br />
– Även om man önskar att vård inte vore ett<br />
ÄNNU FLER<br />
SJUKA<br />
KÄNDISAR<br />
Sighsten Herrgård<br />
Den 30 juli 1987 kallade modedesignern<br />
Sighsten Herrgård till presskonferens.<br />
”Jag ska dö. Jag har aids.<br />
Det rör sig kanske bara om några<br />
månader. Men jag vill dö med värdighet”,<br />
löd hans besked. Seklets stora<br />
farsot hade därmed fått ett ansikte<br />
i Sverige. Aids var fortfarande en<br />
förhållandevis ny sjukdom i vår del av<br />
världen, behäftad med många rykten<br />
och fördomar. Sighsten Herrgårds<br />
frispråkiga utspel bidrog inte minst<br />
till förståelsen om att vem som helst<br />
kunde drabbas. Han dog två år senare<br />
under värdiga former.<br />
Ronald Reagan<br />
Mot slutet av Eugene Jareckis nya<br />
dokumentär Reagan (2011) sitter den<br />
amerikanske ex-presidenten med en<br />
modell av Vita Huset och försöker<br />
minnas varför den känns så bekant.<br />
Det är en gripande bild över människans<br />
sårbarhet. Ronald Reagan meddelade<br />
att han drabbats av alzheimer<br />
i ett handskrivet brev till nationen i<br />
november 1994. Därefter drog han sig<br />
tillbaka från den offentliga scenen. Ett<br />
år senare startade han och hustrun<br />
The Ronald and Nancy Reagan Research<br />
Institute som starkt bidragit till<br />
nya framsteg i alzheimerforskningen.<br />
6 snabba<br />
4Headset. I Storbritannien<br />
arbetar forskare med att ta<br />
fram en apparat som läser av<br />
ansiktsrörelser och gör om dem till<br />
ord. Apparaten använder sig av små<br />
magneter på tungan och läpparna för<br />
att skapa ett magnetfält i munnen.<br />
Förändringar i magnetfältet skickas<br />
vidare till ett headset som tolkar vad<br />
personen försöker säga. Hittills kan<br />
50 ord identifieras. Målet är att kunna<br />
hjälpa bland annat patienter som<br />
tvingats operera bort struphuvudet<br />
till följd av cancer.<br />
nollsummespel, finns det i slutänden bara en viss<br />
mängd resurser som ska fördelas. Problemet när<br />
man involverar kändisar är att det sätter press på<br />
politikerna. För att behålla sitt väljarstöd känner<br />
de att de måste ge pengar till den sjukdom som för<br />
tillfället är ”mest populär” – om Bono eller Madonna<br />
säger att ”nu måste vi stödja den här forskningen”, så<br />
är det vad politikerna vill göra. Problemet är förstås<br />
att fördelningen av vårdresurser är en mycket mer<br />
komplex fråga än så.<br />
När en sjukdom politiseras kan det skymma<br />
behovet av stöd till vård av och forskning inom andra<br />
”mindre glamorösa sjukdomar”, säger Philip Stevens.<br />
– I Storbritannien finansieras vården av staten.<br />
Samtidigt har vi en stor och kraftfull bröstcancerlobby.<br />
Om vi tittar på hur det ser ut hos oss ser vi att<br />
bröstcancervården är väl finansierad. Å andra sidan<br />
har vi stroke, eller cancertyper som framför allt<br />
drabbar män. De har mycket mindre kändisstöd, och<br />
vården där har också mycket mindre resurser.<br />
Philip Stevens har ingen enkel lösning på fördelningsproblemet.<br />
Även han menar att kändisengagemang<br />
kan föra mycket gott med sig. Han nämner<br />
den brittiska dokusåpakändisen Jade Goody, en före<br />
detta Big Brother-deltagare som 2008 drabbades av<br />
livmodercancer och gjorde en dokumentärfilm om<br />
sin kamp mot sjukdomen. Följden blev att mängder<br />
av brittiska kvinnor valde att kontrollera om de<br />
själva hade cancer, och därmed vändes en nedåtgående<br />
trend. När Jade Goody avled i mars 2009 gjorde<br />
Storbritanniens premiärminister Gordon Brown ett<br />
officiellt kondoleansuttalande.<br />
– Man kan förstås inte förbjuda kändisar från att<br />
kampanja, säger Philip Stevens.<br />
Ur ett globalt perspektiv tycker han snarare att<br />
det handlar om att decentralisera besluten och tilldelningen<br />
av vårdresurser.<br />
– Mycket av de pengar som ska fördelas finns i dag<br />
hos några få myndigheter. Det vore bättre att sprida<br />
ut resurserna, så att människor som sitter närmare<br />
dem som faktiskt ska få vården kan lägga pengarna<br />
där de behövs bäst, säger Philip Stevens.<br />
Att vara drabbad av allvarliga<br />
sjukdomar är fortfarande tabubelagt<br />
i samhället. Därför får kända människor<br />
som själva drabbas av dem så stor<br />
betydelse. Genom att tala i medierna<br />
om sina diagnoser löser kändisarna, normalt förknippade<br />
med underhållning eller sport, upp en del<br />
av den ångest vi känner inför sjukdomarna.<br />
När kändisar ger en dödlig sjukdom ett ansikte<br />
blir döden i sig kanske inte mindre skrämmande –<br />
men åtminstone något mer mänsklig.<br />
Vi avslutar där vi började, med Louise Hoffsten.<br />
– Många människor som själva har en MS-diagnos<br />
har hört av sig till mig genom åren. De tycker det<br />
är skönt att kunna prata om sjukdomen mer öppet.<br />
Och de kan känna igen sig i min situation, säger hon.<br />
– Jag är ingen expert på MS. Men jag kan prata<br />
utifrån min egen situation och mina egna livserfarenheter.<br />
Alla går igenom jobbiga saker, man går inte<br />
igenom livet utan dem. Jag lever med min sjukdom,<br />
jag är inte sjukdomen. ■<br />
52<br />
SOMA O1.11
Om vi ger,<br />
finns att få.<br />
www.geblod.nu
Tack för<br />
hjälpen!<br />
Strax utanför Gnesta sladdar en motorcyklist,<br />
kör in i ett räcke och sliter av kroppspulsådern.<br />
Tobias Seger hade turen att hamna i händerna<br />
på Linus Blohmé i <strong>Karolinska</strong>s hybridsal.<br />
TEXT CHRISTER CLASSON FOTO PYSSE HOLMBERG GRAFIK MATS JERNDAHL<br />
54<br />
SOMA O1.11
Det sista minnet jag har är att<br />
vi stannade till på en rastplats i<br />
Lästringe och diskuterade vart vi<br />
skulle åka, säger Tobias Seger.<br />
Han är en 24-åring från Flen<br />
som förra sommaren tillsammans<br />
med sin bror och en kompis var<br />
ute med sina sportmotorcyklar. Det var en varm och<br />
solig dag i juli, sista helgen på semestern. Precis som<br />
de brukade göra varje lördag stack de iväg utan något<br />
direkt mål, fikade på någon rastplats och körde vidare.<br />
– Vi åkte mot Gnesta på en liten 70-väg som vi<br />
inte kände till så väl. Kanske gick det lite för fort. Det<br />
var grus i kurvorna, jag fick bakhjulssläpp och körde<br />
in i vägräcket. Brorsan hann precis styra undan men<br />
kompisen körde på min cykel och for också in i räcket,<br />
berättar Tobias.<br />
Hans bror vände en bit upp på vägen och när han<br />
kom tillbaka låg Tobias på mittlinjen och kompisen<br />
hängde över räcket. Motorcyklarna var mosade och<br />
i panik drog brodern av Tobias tidigare vita, numera<br />
röda, hjälm. Tobias bara stirrade tomt och gick inte att<br />
få kontakt med. Ambulansen kom efter en kvart och<br />
körde dem till Nyköpings lasarett.<br />
Kompisen hade flera svåra frakturer och flögs<br />
med ambulanshelikopter till Traumacentrum på<br />
<strong>Karolinska</strong> Universitetssjukhuset medan Tobias, som<br />
hade vaknat och pratade men inte mindes olyckan,<br />
trots allt verkade ha klarat sig osannolikt bra och<br />
fick stanna kvar i Nyköping. Men en datortomografi<br />
(skiktröntgen) senare var även Tobias på väg i en<br />
ambulans med högsta fart mot <strong>Karolinska</strong>, omedveten<br />
om hur allvarliga skador han hade.<br />
– Enligt pappa satt jag i ambulansen och pratade<br />
om hur kul vi haft på dagen. Jag förstod nog inte var<br />
jag var utan trodde att vi fortfarande var ute och<br />
körde, säger Tobias.<br />
SOMA O1.11 55
Tillbaka i hybridsalen ett år efter olyckan. Från<br />
vänster: Linus Blohmé, röntgenläkaren Maria Vinell,<br />
narkosläkaren Jonas Tunelli och Tobias Seger.<br />
6 snabba<br />
5Organskrivare. Med hjälp av en<br />
3D-modell av en njure och en<br />
liten bit vävnad från en patient<br />
har forskare i USA skapat en konstgjord<br />
njure. Vävnadsbiten stoppas in i<br />
något som kan liknas vid en skrivare,<br />
där lager för lager byggs på tills<br />
njuren är färdig. Hittills har man dock<br />
inte lyckats skapa en fungerande<br />
njure utan bara en modell. Däremot<br />
tillverkade man en fungerande<br />
urinblåsa redan för tio år sedan. Så<br />
sent som i mars i år presenterades en<br />
studie där fem unga pojkar fått nya<br />
urinrör, skapade i labb av deras egen<br />
vävnad.<br />
Linus Blohmé är medicinskt ledningsansvarig för<br />
<strong>Karolinska</strong>s hybridsal, landets kanske modernaste<br />
operationssal för patienter i behov av kärlkirurgi och<br />
optimerad för de allra svårast skadade patienterna.<br />
Han sitter på sitt arbetsrum och förklarar hur en<br />
skada på kroppspulsådern kan uppstå vid en krock.<br />
Kroppspulsådern är uppbyggd av tre lager och delar<br />
av den är fäst längs med bröstkorgen medan andra<br />
delar hänger löst.<br />
– Kommer du farande i hög fart och det blir stopp<br />
så fortsätter allt löst framåt medan det som sitter<br />
fast stannar och det bildas en slitskada, säger Linus<br />
Blohmé.<br />
Det var precis vad som hade hänt Tobias. På röntgenbilderna<br />
hade läkarna i Nyköping upptäckt blod i<br />
lungsäcken och en så kallad inkomplett avslitning av<br />
kroppspulsådern i brösthöjd. Bara det yttersta lagret<br />
höll ihop, men det hade börjat läcka. Det var som en<br />
pyspunka och hela systemet riskerade att kollapsa.<br />
– Det var en direkt livshotande skada. Hade det<br />
yttre lagret gått sönder direkt hade han dött på plats,<br />
säger Linus Blohmé.<br />
Läkarna i Nyköping reagerade omedelbart,<br />
kontaktade kärlkirurgen på <strong>Karolinska</strong> och snabbt<br />
fattades beslutet att transportera Tobias till Stockholm.<br />
Det blev ambulans eftersom helikoptern redan<br />
var i Stockholm. Under tiden Tobias i hög hastighet<br />
närmade sig ringdes expertis in till hybridsalen och<br />
röntgenbilderna skickades till <strong>Karolinska</strong> via telemedicinsk<br />
utrustning.<br />
– Det gjorde att vi kunde vårda patienten tillsammans<br />
med Nyköping trots att Tobias flyttades. Vi kunde<br />
titta på bilderna medan han var på väg och utifrån<br />
dem beslutade vi att lägga in ett så kallat stentgraft,<br />
säger Linus Blohmé.<br />
Ett stentgraft är en slags innerslang som täpper till<br />
och reparerar kroppspulsådern inifrån. Kirurgen går<br />
in i kärlsystemet, oftast via ljumsken eftersom pulsådern<br />
där ligger nära ytan och är relativt grov, och kan<br />
tack vare att hela kärlsystemet hänger ihop som ett<br />
rörsystem komma fram till och reparera skadan. Ett<br />
i det här sammanhanget mycket säkrare och mindre<br />
påfrestande ingrepp för patienten än öppen kirurgi.<br />
Ambulansen var framme efter 40<br />
minuter och precis när Tobias rullade in<br />
på akuten tappade han medvetandet till<br />
följd av allt blod han förlorat.<br />
– Det var riktigt nära att det inte<br />
skulle gå bra, men eftersom Nyköping hade skickat<br />
iväg honom så fort, kontaktat rätt personer här och<br />
skickat bilder var vi förberedda på att det här kunde<br />
hända. Tobias fick dropp och vaknade snart upp igen,<br />
säger Linus Blohmé.<br />
Tobias rullades vidare in i hybridsalen, lokalbedövades<br />
och var sedan vaken operationen igenom vilken<br />
tog mindre än en timme och gick väldigt smidigt.<br />
Kirurgens enda problem var att Tobias var oerhört<br />
kittlig i ljumskarna och inte ville ligga stilla.<br />
Kunde inte Tobias ha opererats i Nyköping?<br />
– För att sätta in ett stentgraft behövs avancerad<br />
röntgen och avancerad anestesi (bedövning), ett stort<br />
lager reservdelar och endovaskulära (inuti kärlsystem)<br />
verktyg och dessutom en hyfsat stor vana vid att<br />
56<br />
SOMA O1.11
”Om y t t re<br />
lagret gått<br />
sönder hade<br />
han dött på<br />
plats.”<br />
Intima/svagast<br />
Muskler/elastiskt<br />
Bindväv/starkt<br />
Stent<br />
Inkomplett<br />
slitskada<br />
göra ingreppet i akuta situationer. Vi gör liknande<br />
ingrepp dagligen och blir hela tiden bättre, säger<br />
Linus Blohmé.<br />
Samtidigt pekar han på Nyköpings snabba agerande,<br />
den telemedicinska tekniken och transporten<br />
av Tobias som avgörande faktorer i att historien fick<br />
ett lyckligt slut.<br />
– Det vi gjorde i hybridsalen har med 99 procents<br />
sannolikhet räddat livet på Tobias, men sjukvården<br />
är en kedja där alla enskilda insatser är lika viktiga.<br />
Att vi som sista länk har hybridsalen gör att vi kan<br />
operera patienterna – men då gäller det att de kommer<br />
hit. Det finns ingen vits i att ha resurser om de<br />
inte används på bred front. I det här fallet gjorde man<br />
det och det var direkt livräddande.<br />
För att närmare illustrera hur allvarlig skadan var<br />
så tömdes ena sidan av Tobias bröstkorg på 1,5 liter<br />
blod under operationen. Två dagar senare tömdes<br />
andra halvan på ytterligare 1,6 liter. En vuxen man<br />
har ungefär fem liter blod i kroppen så Tobias förlorade<br />
alltså över tre liter. Dräneringen av andra halvan<br />
var för övrigt hans första minne efter Lästringe.<br />
– Det var rätt obehagligt när de gick in genom<br />
bröstkorgen, berättar han.<br />
Han hade också en skada på ena njuren och kissade<br />
blod i tre dagar samt en fraktur på en ryggkota,<br />
men de skadorna läkte av sig själva. De enda resterna<br />
av olyckan han har idag förutom stentgraftet i<br />
kroppspulsådern och minnesluckan från den där<br />
helgen, är domningar på underarmen och insidan<br />
av låret samt att han måste ta en tablett blodförtunnande<br />
om dagen mot blodproppar.<br />
– Och Linus tillåter inte att jag går några matcher i<br />
thaiboxning än, säger Tobias.<br />
Han är vältränad och det bidrog starkt till att han<br />
överlevde. För två år sedan vann han SM i 84-kilosklassen<br />
i kickboxning. En vanlig vecka tränade Tobias<br />
sex pass, inför tävlingar ännu mer. När han väl kom<br />
hem från sjukhuset efter tio dagar hade han gått ner<br />
tolv kilo.<br />
– I början kunde jag inte ens lyfta handen. Det tog<br />
sex dagar innan jag kunde gå igen och då orkade jag<br />
bara röra mig 30–40 sekunder innan jag var tvungen<br />
att vila.<br />
Men återhämtningen gick fort. Inom två månader<br />
var han tillbaka nere på gymmet igen och efter tre<br />
månader tränade han för fullt.<br />
Vad tänker man efter en sådan här olycka?<br />
– Det är tråkigt men det är sånt som händer. Man<br />
är väldigt utsatt när man åker motorcykel och när det<br />
smäller så smäller det ofta ordentligt. Men jag har<br />
inte ältat så mycket. Jag fick riskerna klara för mig<br />
redan när jag tog mc-kort. Fast det är klart, man ska<br />
vara glad att man sitter här i dag.<br />
P<br />
å dagen åtta månader efter olyckan<br />
är Tobias tillbaka i hybridsalen. Han<br />
träffar Linus Blohmé och de pratar om<br />
olyckan och ingreppet. Tobias berättar<br />
att första och enda gången han kände<br />
obehag var efter tre månader när Linus visade bilder<br />
på skadan och på stenten inne i kroppen. Då insåg<br />
han allvaret och var nära att svimma.<br />
Hur känns det att veta att du har en ”reservdel”<br />
i kroppen?<br />
– I början var det lite konstigt och lite nervöst.<br />
Men efter första sparringpasset kändes det bra, som<br />
att den faktiskt håller.<br />
I dag ligger satsningen på kickboxning på is tills<br />
Linus Blohmé ger klartecken. Tobias säger att det är<br />
skönt med ett litet uppehåll och tränar nu fyra gånger<br />
i veckan (för att hålla igång) och ägnar desto mer tid<br />
åt sitt nya projekt: mecka med bilen.<br />
Kommer du åka motorcykel igen?<br />
– Jag har funderat på den frågan hela vintern. Nu<br />
när asfalten torkar och solen skiner så lockar det,<br />
men vi får se. Jag funderar på att skaffa en banhoj<br />
istället. Där är det inte så många räcken och det är<br />
mycket säkrare. ■<br />
Ingång<br />
HYBRIDSALEN<br />
I Hybridsalen kan vårdteamet genomföra<br />
öppna operationer, kateterburen<br />
kirurgi och röntgenundersökningar<br />
utan att patienten behöver flyttas.<br />
Den speciella utrustningen i salen gör<br />
det möjligt att välja mellan olika tekniker<br />
eller rent av växla mellan dem<br />
under pågående ingrepp. En kombination<br />
av öppen kirurgi och kateterburen<br />
behandling kan vara livsavgörande<br />
för multitraumapatienter. Och<br />
valmöjligheterna sparar viktig tid.<br />
Hybridsalen är särskilt anpassad<br />
för traumapatienter, akuta blödningstillstånd<br />
och kärlkatastrofer. Salen är<br />
också strategiskt placerad nära övriga<br />
traumasalar och akutavdelningen.<br />
Den speciella röntgenutrustningen<br />
i hybridsalen manövreras med en<br />
robotarm, eller en så kallad C-båge.<br />
När patienterna har röntgats direkt<br />
på operationsbordet kan hela armen<br />
på några sekunder flyttas åt sidan.<br />
Patientbordet är genomlysbart och<br />
rörligt i alla riktningar. I salen finns<br />
dessutom ett så kallat laf-tak, där ren<br />
luft strömmar ner.<br />
<strong>Karolinska</strong> Solna, där hybridsalen<br />
ligger, tar som Traumacentrum för<br />
Stockholmsregionen årligen emot<br />
cirka 1 400 traumafall. I hybridsalen<br />
genomförs även planerade ingrepp.<br />
SOMA O1.11 57
PC Jersild: Har vi råd med de äldsta?<br />
Framtidens sjukvård sätter sitt hopp till en snabb teknisk utveckling.<br />
Men vi får inte glömma det viktigaste: mötet mellan läkare och patient.<br />
PC Jersild är författare och<br />
läkare. Bland hans fyrtiotal<br />
böcker hör Barnens Ö och<br />
Babels Hus till de mest kända.<br />
Han är även hedersdoktor<br />
vid Uppsala Universitet och<br />
Kungliga Tekniska Högskolan,<br />
samt ledamot i Kungliga<br />
Vetenskapsakademin.<br />
6 snabba<br />
6Hjärnchip. I mer än<br />
1 000 dagar har en<br />
totalförlamad amerikansk<br />
kvinna haft ett litet<br />
chip i hjärnan som läser av<br />
hjärnans signaler. Med hög<br />
precision har kvinnan kunnat<br />
utföra enkla uppgifter som<br />
att peka och klicka på en<br />
skärm genom att tänka att<br />
hon flyttat markören med<br />
sin hand. Förhoppningen är,<br />
enligt forskargruppen vid<br />
Brown University i Rhode<br />
Island som tagit fram chippet,<br />
att förlamade i framtiden ska<br />
kunna styra exempelvis datorer,<br />
robotarmar eller rullstolar<br />
med tankekraft.<br />
den moderna medicinen har räddat livet på mig två<br />
gånger, hittills. Första gången var när jag som barn fick<br />
en varig öroninflammation som hotade sprida sig in i<br />
huvudet. Kirurgerna lyckades tömma varet genom att<br />
mejsla hål i skallbenet. Andra gången var när jag som tjugoåring<br />
fick lung-tbc. Då botades jag med nya antibiotika.<br />
I generationen före mig var tbc den vanligaste dödsorsaken<br />
bland unga. Jag är därför en varm anhängare av<br />
medicinska framsteg. Men det räcker inte med tekniska<br />
landvinningar. Den som spekulerar om framtidens sjukvård<br />
bör också ta ställning till frågor som: Hur kommer<br />
Sveriges befolkning att se ut de närmaste decennierna?<br />
Vilka sjukdomar är aktuella? Vilka värderingar ska styra<br />
vårdutbudet? Och vad får det kosta?<br />
Vi äldre blir allt fler. Behovet av geriatrik (vården av<br />
gamla) kommer att öka kraftigt. När ungdomen flyttar<br />
från glesbygden medan de äldre stannar kvar, blir det allt<br />
svårare att upprätthålla en god vård. Psykiska sjukdomar<br />
– som i dag tar en tredjedel av resurserna – kommer förmodligen<br />
också att bli vanligare. Inte minst demenser.<br />
Lagstiftningen säger att vård ska ges efter behov.<br />
Denna vackra slogan kan tolkas litet olika – men man kan<br />
knappast acceptera att lindrigt sjuka suger åt sig vård på<br />
svårt sjukas bekostnad. Här finns en motsättning mellan<br />
de medelålders, som har mindre behov av vård, och barn<br />
och gamla som har ett större behov. Ökar privatiseringarna<br />
och privata sjukförsäkringar finns en uppenbar risk<br />
att vård efter behov inte kan upprätthållas.<br />
En annan styrande faktor är patientens ökade självbestämmande.<br />
Vården bestämmer inte längre vad som<br />
ska göras; i stället får vi förslag som vi kan ta emot eller<br />
förkasta. Men för att detta ska fungera måste vi förstå<br />
vad vi tar ställning till. Det kallas ”informerat samtycke”<br />
och kräver stora pedagogiska insatser. Inte minst mot<br />
bakgrund av all vilseledande eller rent av felaktig information<br />
på nätet.<br />
hur ser då det framtida medicinska utbudet ut? Det<br />
finns i dag helt andra möjligheter att titta direkt in i kroppen<br />
och söka efter avvikelser; den tekniken kommer att<br />
förfinas. Vi börjar också kunna ”skräddarsy” mediciner<br />
för individuellt bruk. Avancerad kirurgi kommer att bli<br />
tillgänglig också för äldre. För en rad sjukdomar, som<br />
tumörer, hjärtsjukdomar och stroke, finns i dag effektiva<br />
behandlingar. Den utvecklingen kommer säkert att<br />
fortsätta. För nervsjukdomar, som parkinson, finns också<br />
nya metoder. Stamcellsterapi, som hittills inte hållit vad<br />
den lovat, kommer förmodligen så småningom att hinna<br />
ikapp sina löften. Vaccinationer kommer att användas<br />
inte enbart för att förebygga infektioner utan också mot<br />
alkohol- och narkotikamissbruk. Kanske också mot vissa<br />
psykiska sjukdomar när deras orsaker blir bättre kända.<br />
Finns det då inga avigsidor med en snabb teknisk<br />
utveckling? Absolut, ty hur kommer det viktigaste mötet<br />
av alla – det mellan patient och läkare – att gestalta sig?<br />
För att mötet ska fungera krävs inte minst gott om tid. En<br />
stressad läkare som sitter lutad över datorns tangentbord<br />
kommer aldrig att få den goda kontakt som är nödvändig<br />
för att patienten ska känna tillit. Vårdens splittrade och<br />
usla datasystem utgör inte bara en barriär mellan läkare<br />
och patient utan stjäl oacceptabelt mycket tid. Om den<br />
frågan inte löses riskerar vården att inte kunna utnyttja<br />
de nya landvinningarna.<br />
Kommer människor då alltid att vilja ha en allt mer<br />
sofistikerad vård? Överlevnaden i cancer har ökat tack<br />
vare allt bättre men ofta plågsamma cellgifter. Många<br />
kommer kanske att sätta livskvalitet framför livsförlängning.<br />
Vi vill kanske inte leva en tid extra om vi tvingas<br />
betala med ett utdraget lidande. Dagens läkare tycker<br />
inte om att besvara den sortens frågor. De upplevs som<br />
ett misstroende mot vården – och ofta vet man vad inte<br />
riktigt vad som händer den som avstår från behandling.<br />
Men vi lär bli tvungna att ta reda på det, om vi ska fortsätta<br />
betrakta sjuka människor som mogna och beslutskapabla.<br />
Några svårt sjuka kommer också att vilja ha<br />
hjälp att dö – politiker och läkarkåren kan inte fortsätta<br />
ducka för den frågan.<br />
stora växlar brukar dras på förebyggande åtgärder,<br />
det som kallas prevention. Det är naturligtvis mycket<br />
angeläget att upptäcka en växande cancer i tid – förutsatt<br />
att det leder till förlängd överlevnad. Andra exempel<br />
på god prevention är blodtrycksbehandling, rökfrihet,<br />
bättre livsstil, självmordsprevention och hårdare trafikövervakning.<br />
Däremot är det inte säkert att ny gendiagnostik<br />
– där var och en erbjuds en karta på sin arvsmassa<br />
– kommer att fungera som tänkt.<br />
Vad får det kosta? Sjukvårdens andel av Sveriges<br />
BNP har länge legat under nio procent. Jämför man med<br />
andra välfärdsstater är det ingen hög siffra. Flera länder<br />
i vår närhet ligger på tio kanske elva procent. Så i slutänden<br />
måste frågan ställas hur mycket av sin konsumtion<br />
som de arbetsföra är beredda att avstå ifrån. Tekniska<br />
resurser kommer att finnas – men har framtidens samhälle<br />
råd med den personalkrävande vården av de allra<br />
äldsta? ■<br />
SCANPIX<br />
58<br />
SOMA O1.11
Nya tider kräver<br />
en befriande<br />
pateintnära vård.<br />
Förr var svenska Nycomed bara ett läkemedelsföretag<br />
som alla andra. Som enbart försåg vården med bra<br />
läkemedel.<br />
Det tänker vi naturligtvis fortsätta med. Men nu utvecklar<br />
vi dessutom behovsanpassade tjänster och spetskunskap<br />
inom våra terapiområden. Kvalificerad vårdsupport som<br />
besparar patienter onödigt lidande, som undanröjer hinder<br />
för läkare och vårdpersonal i det dagliga arbetet, och som<br />
förenklar beslutsfattarnas ställningstaganden.<br />
Vi kallar det befriande insatser för vårdens bästa.<br />
Vi som står bakom insatserna är ett team dokumenterat<br />
professionella. Som brinner för att förbättra vården.<br />
Som aldrig tummar på kvaliteten. Och som prestigelöst<br />
älskar att inspirera varandra att hjälpa andra. Läs mer<br />
om oss på: www.nycomed.se<br />
Nycomed AB, Box 272 64, 102 53 Stockholm
Har du diabetes?<br />
Vet du vad du har<br />
för målvärde?<br />
Bli expert på diabetes!<br />
De nationella riktlinjerna för diabetesvården i Sverige publicerades i januari 2010. De betonar<br />
vikten av att patienter med diabetes ska nå sina målvärden. Enligt de nationella riktlinjerna<br />
bör personer med diabetes ha ett målvärde under 6% i HbA1c. Diskutera med din läkare<br />
vilket målvärde som kan passa för dig.<br />
<br />
med diagnosen diabetes, men många har sjukdomen utan att känna till den. 90% har en<br />
form som kallas typ 2-diabetes. Dessa patienter har nedsatt känslighet för kroppens eget<br />
<br />
insjuknande och saknar egen insulinproduktion. Med större kunskap om sin diabetes och<br />
moderna behandlingsmetoder kan patienten få god kontroll över sin sjukdom.<br />
SE.GLA.10.02.01<br />
Lär dig mer om diabetes och insulinbehandling, eller anteckna dig för vårt e-nyhetsbrev om<br />
diabetes på www.insulin.se<br />
sanofi-aventis AB. Tel 08-634 50 00. www.sanofi-aventis.se<br />
För frågor om våra läkemedel kontakta: info@sanofi-aventis.com