TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
TöNNERSJöHEDENS FöRSöKSPARK I <strong>HALLAND</strong> 395<br />
Av trädslag, som bilda dessa skogar, märkas framför allt klibbal (Alnus<br />
gl~ttinosa) och glasbjörk (Betula pubescens), men dessutom förekomma ofta,<br />
fastän i betydligt lägre frekvens, flera andra trädslag, såsom brakved (Rhamnus<br />
frangula), rönn och ek.<br />
Samtliga sumpskogssamhällen inom försöksparken äro av utpräglat kärraktig<br />
typ. De äro mosaiksamhällen bestående av starrmossar eller kärr med<br />
ett otal tuvor eller smärre öar, på vilka en mera torrhetsälskande vegetation<br />
slagit till. Dessa tuvor ha uppstått omkring trädbaser och nedfallna trädstammar,<br />
och den vegetation, som där uppkommit, utgöres företrädesvis av<br />
blåbärs- och lingonris, harsyra (Oxalis acetosella), skogsstjärna (Trientalis<br />
.europaea), vårfryle (Luzula pilosa) jämte talrika >>friskmarksmosson> såsom<br />
Hylocomium proliferum, Dicranum scoparium, Plagiothecium denticulatum,<br />
Polytrichum attenuatum, Stereodon cupressiformis och Thuidium delicatulum.<br />
Ofta förekomma också höga ormbunkar, t. ex. Athyrium Filix femina, Dryopteris<br />
austriaca och D. spinulosa. Starrmosse- eller kärrpartiernas vegetation<br />
är av ganska växlande art. Äro dessa partier mycket blöta, intagas de i allmänhet<br />
av ymnig flaskstarr (Carex rostrata) eller mannagräs (Glyceria fluitans).<br />
Är markfuktigheten däremot något mindre, pläga stjärnstarr (Carex stellulata),<br />
hirsstarr (C. panicea), veketåg (Juncus effusus) och grenrör (Calamagrostis<br />
.lanceolata) förhärska, antingen ensamma eller i blandning med varandra.<br />
Inom de minst blöta partierna av ifrågavarande områden bruka tuvtåtel<br />
(Deschampsia caespitosa) eller brunven (Agrostis canina) och blåtåtel (Molinia<br />
coerulea) vara de viktigaste elementen (se fig. 32 och 33). Bottenskiktets<br />
sammansättning växlar också ganska mycket. Inom .de blötaste partierna<br />
plägar man vanligen finna Sphagnum recurvum, S. teres och S. squarrosum<br />
samt inom de något mindre blöta Sphagnum palustre, S. Girgensohnii, Mnia<br />
och Polytricha.<br />
Sumpskogarna höra till de artrikaste växtsamhällena inom försöksparken.<br />
Detta beror på att i desamma ingå icke endast sumpväxter utan också ett stort<br />
antal friskmarksväxter, de senare i allmänhet bundna till >>stubb- och trädbastuvon><br />
eller uppstickande stenar. Mycket intressant är att finna, att flera<br />
växter, som i normala fall pläga uppträda på utpräglade mullmarker, inom<br />
Tönnersjöheden ofta anträffas i dess sumpskogar. Detta är exempelvis fallet<br />
med murgrönan (Hedera helix), vildkaprifolen (Lonicera periclymenum),<br />
storramsen (Polygonatum multiflorum) och slokgräset (Melica nutans) (se<br />
fig. 34). Vad som är anledningen härtill, är svårt att säkert säga. Dock förefaller<br />
det som om de näringsrika förnatillskott, som sumpskogsmarkerna -<br />
och då särskilt >>stubb- och trädbastuvorna>> - mottaga genom de nedfallna<br />
klibbalslöven, skulle spela en viss roll för uppkomsten av det gynnsamma marktillstånd,<br />
som möjliggör dessa »fordrande>> växters uppträdande i sumpskogarna.<br />
-Andra växter av intresse, som emellanåt anträffas inom sumpsko-