TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
TÖNNERSJÖHEDENS FÖRSÖKSPARK . I HALLAND
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
378 CARL MALMSTRöM<br />
Mossor: e. - Antitrichia curtipendula, Brachythecium reflexum, Dicranum<br />
rugosum (= undulatum), D. scoparium, Frullimia tamarisci, Hylocomium<br />
loreum, H. proliferum, Plagiothecium denticulatum, stereodon<br />
cupressiformis, Weissia ulophylla.<br />
Lavar: saknas.<br />
Mycket typiskt ek-kratt.<br />
Markförhållanden å provytan.<br />
Markprofil: o-4 cm u. markytan råhumus, tät och välförmultnad (pH 4, r;<br />
Ca O ass: dir. o, 24 %, omr. o, 40 %).<br />
4-ro<br />
grå, föga hurnös mineraljord utan klumpstruktur<br />
(blekjord) (pH 3, B).<br />
ro-6o+ >><br />
kakaobrun mineraljord; färgen är starkast i<br />
lagrets översta delar och förtonar mot djupet<br />
(på nivån rs-r8 cm u. my. pH s. 2 och på<br />
nivån ss-sS cm pH S,3).<br />
Mineraljordart: stenigt rullstensgrus (rörande dess mekaniska sammansättning, se<br />
tabell s).<br />
Hösten 1925 inplanterades på professor G. ScHOTTEs initiativ ekplantor<br />
från Visingsö inom björkbeståndet invid stora landsvägen Åbacken-Ågarp<br />
omkring parallell IV. Dessa kulturer ha dock icke gått särskilt väl till.<br />
Björkskogar.<br />
Björkskogar träffas flerstädes inom försöksparken och där på mycket<br />
växlande geologiskt underlag. De bestå företrädesvis av masurbjörk (Betula<br />
verrucosa), men mycket ofta ingår i desamma även glasbjörk (Betula<br />
pubescens). .<br />
Vissa björkskogar ha uppkommit genom självsådd å f. d. bokskogsmarker<br />
strax efter bokens avverkning; andra på ljungmarker, då särskilt<br />
efter ljungbrand, och slutligen ha en del utvecklats ur björkuppslag; som inkommit<br />
å övergivna åkrar.<br />
På grund av detta växlande uppkomstsätt liksom ock på grund av förefintliga<br />
skillnader hos växtplatserna i geologiskt hänseende ha björkskogarna<br />
inom försöksparken fått mycket olika skaplyime, både med hänsyn till de ingående<br />
trädens stamform och växtlighetsgrad samt undervegetationens floristiska<br />
sammansättning.<br />
De ur skoglig synpunkt bästa björkskogarna äro de, som utvecklats å<br />
bokskogshyggen på moränunderlag, och de sämsta de, som uppkommit å ljunghedar<br />
och övergivna åkrar på rullstensgrus. De förstnämnda skogarna kunna<br />
icke sällan uppvisa verkligt goda bestånd, då däremot de sistnämnda i allmänhet<br />
sammansättas av träd med mycket dålig stamform. Ofta äro också<br />
björkar på igenlagda åkrar påfallande smala och klena. - stamformen och<br />
växtligheten ha dock givetvis även i hög grad rönt inflytande av huru tidiga<br />
och starka de beståndsvårdande gallringsingreppen varit.