nr 2 - Rädda Barnen
nr 2 - Rädda Barnen
nr 2 - Rädda Barnen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Daww Nyunt Win sörjer<br />
sina två äldsta söner.<br />
Thura Soe saknar<br />
sina storebröder.<br />
De sov i sovsal med tjugo andra<br />
ungdomar, både killar och tjejer, direkt på<br />
betonggolvet. Dörren var låst utifrån och<br />
vakterna släppte dem aldrig ur sikte.<br />
– Var det någon som kände sig dålig och<br />
inte orkade jobba så blev de<br />
slagna. »Vi kan skjuta er när vi<br />
vill«, sa vakterna. »Det är ingen<br />
som vet om ni dör här.«<br />
Det var först när de kom<br />
fram till fabriken som pojkarna<br />
fick veta att de skulle få lön<br />
först efter tre års arbete. Och<br />
innan den tiden hade gått skulle de inte<br />
få ha någon kontakt med sina familjer.<br />
– Jag blev fruktansvärt ledsen och grät<br />
när jag förstod att vi var fångna, berättar<br />
Naing Linn.<br />
– Jag hade hoppats att jag skulle få en<br />
bra lön, kunna spara för att sedan, efter<br />
ett år, kunna åka hem och köpa en bit<br />
mark till min familj.<br />
De andra anställda varnade mig för att<br />
försöka rymma. De som försökt tidigare<br />
hade blivit skjutna och dumpade i älven.<br />
Men pojkarna tog ändå risken. De<br />
fann en flyktväg ut genom fabrikens<br />
soputkast. På andra sidan muren stötte<br />
de på några vänliga människor som<br />
hjälpte dem att komma på en buss<br />
tillbaka till Burma. Väl framme i Yangon<br />
gick de direkt till polisen.<br />
»Jag fruktar för deras liv, säger<br />
hon. Jag vet inte vad de utsätts<br />
för. Kanske är de döda?«<br />
Det är två år sedan och ingenting<br />
har hänt.<br />
– I stället har vår berättelse flera gånger<br />
blivit ifrågasatt av polisen, säger Myo Ko.<br />
Kvinnan som förde dem till Thailand<br />
däremot, hon har goda kontakter och<br />
fortsätter som förut att värva barn.<br />
Flera personer har sett henne i området<br />
där Daww Nyunt Win, Naing Linn och<br />
Myo Ko bor.<br />
Daw Nyunt Wins kropp är så bräcklig<br />
och späd att man får intrycket att hon<br />
vid minsta beröring skulle kunna gå<br />
sönder. Hennes ansikte är fårat av oro.<br />
Hon ber varje dag för att hennes söner<br />
ska friges. Hon har försökt komma i<br />
kontakt med dem - men får ingen hjälp<br />
av varken polis eller myndigheter på<br />
någon sida av gränsen.<br />
-Jag fruktar för deras liv,<br />
säger hon. Jag vet inte vad de<br />
utsätts för. Kanske är de döda?<br />
Hon ser sig omkring i det<br />
lilla rangliga hus på styltor som<br />
hon och den 11-åriga sonen<br />
bor i. Taket är täckt med löv<br />
som ger bristfälligt skydd mot<br />
vind och regn under regnperioden. De har<br />
nästan inga tillgångar mer än bastmattan<br />
de sover på och ett par plåtkärl att laga<br />
mat i. Men ur en liten kista tar hon upp<br />
ett fotoalbum. Hennes ögon dröjer vid<br />
bilden av två förväntansfulla tonåringar,<br />
de äldsta sönerna som skulle hjälpa henne<br />
att trygga ålderdomen.<br />
11-årige Thura Soe sitter länge tyst<br />
bredvid sin mamma.<br />
Men sedan börjar han också gråta.<br />
– Jag saknar mina bröder, säger han.<br />
Jag vill att de ska komma tillbaka.<br />
Han har själv slutat skolan för att jobba<br />
–><br />
barn 19 <strong>nr</strong>2.2013