Rasism, kön och sexualitet - Statens folkhälsoinstitut
Rasism, kön och sexualitet - Statens folkhälsoinstitut
Rasism, kön och sexualitet - Statens folkhälsoinstitut
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
vi även måste våga prata om det som är svårt. Rapporterna från<br />
Rissne har satt fokus på en allvarlig attitydfråga som vi inte tidigare<br />
har haft mod att ta upp till debatt. Det är de grovt fördomsfulla<br />
<strong>och</strong> i vissa fall aggressivt fientliga attityderna som finns hos en del<br />
ungdomar med utländsk bakgrund mot infödda svenskar <strong>och</strong> mot<br />
den svenska kulturen. (Messing, Aftonbladet 000225)<br />
RASISM, KÖN OCH SEXUALITET 25<br />
Nästa integrationsminister, Mona Sahlin, talade i sin tur om att hon ”varit feg” <strong>och</strong> att<br />
hon tycker att det svenska samhället sviker de ”unga invandrartjejer” som blir utsatta för<br />
hot <strong>och</strong> våld från sina familjer. Både Ulrica Messing <strong>och</strong> Mona Sahlin har dessutom<br />
påpekat, att ”vi inte får vara rädda för att bli kallade rasister”. ”Sanningen” måste fram,<br />
menar de, även om det riskerar att förstärka redan etablerade fördomar. 17<br />
Ett annat knep som användes i media vid båda tillfällena var att hänvisa till olika<br />
”experter” (se Bredström, 2002b). Dels fick olika representanter stå som garant för att<br />
analyserna i media var trovärdiga; en mängd journalister begav sig till förorten för att<br />
söka efter informanter som kunde styrka deras påståenden om ”patriarkala invandrarkulturer”.<br />
Dels användes andra mer erkända experter, ofta forskare, som kunde bekräfta<br />
föreställningen om ”kulturella arv”. Under samma tidsperiod som debatten kring Rissnevåldtäkten<br />
fördes publicerades en rapport från Folkhälsoinstitutet kallad Ungdomar <strong>och</strong><br />
<strong>sexualitet</strong> – en presentation av aktuell kunskap (Forsberg, 2000). Där beskrivs hur flera<br />
forskare använde sig av liknande tankegångar som figurerar i media när de diskuterar<br />
kring invandrarungdom <strong>och</strong> <strong>sexualitet</strong>. Som exempel citerades <strong>sexualitet</strong>sforskaren Bo<br />
Lewin. Han skriver:<br />
I jämförelse med flertalet av de kulturer som invandrare till Sverige<br />
kommer från utmärks den svenska kulturen av ett relativt starkt<br />
tabu mot kroppslig beröring, å andra sidan har vi i Sverige relativt<br />
få tabun rörande nakenhet. Dessa två enkla exempel kan illustrera<br />
hur olika intim- <strong>och</strong> privatsfärer definieras i skilda kulturer, <strong>och</strong> hur<br />
svårt det för den som är socialiserad i en kultur kan vara att<br />
adekvat tolka beteenden <strong>och</strong> deras innebörd i en annan kultur.<br />
(Lewin, citerad i Forsberg (2000: 24))<br />
I rapporten konstaterar författaren slutligen att unga invandrarkillars tidiga sexualdebut<br />
”skulle kunna bero på ett möte mellan en svensk sexualmoral där flickor, likaväl som<br />
pojkar kan tillåta sig att ha sexuella relationer före familjebildandet <strong>och</strong> ett synsätt där<br />
detta endast är tillåtet för pojkar”. Och vidare att ”en sådan tolkning bekräftar delvis den<br />
bild som ges i media” (Forsberg, 2000: 26, min kurs.).<br />
De mediala skildringarna hade således inte med nödvändighet sitt ursprung i media<br />
själv, utan vilade ofta på begrepp <strong>och</strong> analyser skapade i så väl vetenskapliga som<br />
politiska sammanhang (se Knocke, 1991: 471). Genom uttalanden från politiker <strong>och</strong><br />
forskare, samt genom att hänvisa till aktuell forskning <strong>och</strong> rapporter från statliga<br />
institutioner <strong>och</strong> myndigheter bekräftades den negativa <strong>och</strong> problemfyllda skildringen<br />
av ”invandrare” i media. Dessutom tycks diskursen om kulturarv <strong>och</strong> kulturskillnader<br />
vara dominerande inom flera av samhällets mest inflytelserika institutioner.<br />
17 Se Dahlstedt (2002) samt Hertzberg (2002) för en vidare diskussion.<br />
STATENS FOLKHÄLSOINSTITUT