Birgitta Baker, Maj Britt Isak, Lillemor Safai och Renee Roy Yvonne Klintare och Lillemo Possecker Inger Pearson, Anna Erneholm och Janet Simonsson Christina Sterling och Birgitta Andersson
Text: Anna Jönsson Connell Foton: Linas album Vi har fått en hel del nya medlemmar i <strong>SWEA</strong> Los Angeles på sistone, många av dem yngre. En av dessa tjejer är talang- fulla Lina Brunkell från Stockholm. Flera av er känner säkert till hennes mamma, Marie Bergman, som var med i bandet Family Four på tidigt sjuttiotal. Lina är själv jazzsångerska och har just tagit sin BA-examen i antropologi. Lina, Jazzsångerska och Antropolog i Mammas Fotspår Som svensk är man ofta berest och van att ta vara på sig själv i alla lägen, speciellt om man kan språket. ”Jag trodde nog att att jag kunde mer än jag kunde, att jag visste mer än jag visste”, minns Lina från första tiden i L.A. ”I efterhand är det både sorgligt och roligt hur man gjorde bort sig de första åren”. Just det här med språk kan vara förrädiskt; man tror att man behärskar ett språk om man förstår orden, vilket bara är ytan. Det kan liknas det vid en lök, alla lagren i ett språkligt uttryck, alla nyanser av hur det används i olika sammanhang, kan omöjligt förstås i början. När man sen går in på skilda yrken, fulla av specialtermer och fackord, har man ännu mer att lära. Man kommer till USA, ett jätteland som vi svenskar känner igen så väl från film, musik och böcker. Omedvetet översätter vi till svenska och vårat sätt att förhålla oss. ”Jag trodde att det skulle vara så likt hemma, det är ju inte som att komma från Afrika”, säger Lina. ”Vi har trots allt lika kulturer, så man inser inte hur annorlunda det är här förrän man varit här ett tag”. Hon mötte sin blivande man efter två och ett halvt år i Ame rika, och hade då hunnit göra bort sig i relationer med diverse pojkvänner. Man går in i ett förhållande totalt naiv och tror att det ska funka precis som det gör hemma, med samma oskrivna regler, vilket det aldrig gör, konstaterar Lina med ett skratt. Lina och Alan på Djurgårdsfärjan Lina hade varit här sommaren 1999 som turist, sen åkte hon hem för att förbereda flytt till Kalifornien. Efter att ha kommit in på Orange Coast College i Costa Mesa följande januari pluggade hon musik i ett år. Hon lärde känna folk genom skolan, men utanför den skyddade miljön kunde det vara svårt att träffa människor, speciellt amerikanska tjejer. Lina var sångelev med tyngdpunkt på jazz, tog olika kurser och sen blev det USC med ett ”Advanced Study Certificate for Vocal Jazz Performance” som slutmål. Hon ville koncentrera sig på musiken och fortsätta studierna när huvudämnet var avklarat efter 1,5 år. Lina hade visserligen studielån hemifrån, dessutom väldigt snälla föräldrar som sköt till och ett litet arv som hjälpte, men sen kröp dollarn upp till hela 11 kr. Det blev för dyrt och komplicerat att fortsätta studierna på USC och Lina lyckades få ett års arbetstillstånd istället, s.k. ”optional practical training”. Hon tog ströjobb i inspelningsstudios, arbetade som servitris, spelade in demos med olika band och sjöng jazz på olika klubbar i Orange County. Folk spelar live ute mycket mer här än hemma i Sverige, man