Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Re<strong>se</strong>dagbok från Wienresan den 13-20 april 2010<br />
av Inger Binette med hjälp av Charlie och Agneta Hultgren<br />
bilder av Charlie Hultgren<br />
År i 2010 i april månad, närmare bestämt den 13-20:e, gick den Konstvetenskapliga<br />
föreningen i Värmlands årliga resa denna gång till Wien.<br />
Även denna gång leddes resan av Lars-Gunnar Andersson som var väl förberedd, mycket<br />
kunnig och inspirerande guide. Alla frågor vi ställde, besvarade han på sitt eget speciella sätt.<br />
Inte endast med fakta utan också med utvikningar till alla möjliga och omöjliga<br />
ämnesområden. Sin goda allmänbildning och sitt goda minne bjöd han på, för oss att ta del av.<br />
Resan arrangerades som tidigare av Eliza Travel, en re<strong>se</strong>byrå som denna gång verkligen levde<br />
upp till sitt välförtjänt goda rykte. Islands vulkan i Eyjafjallajökull blandade sig nämligen i<br />
vår hemresa. Inga flygplan klarade dess askmoln, något som skapade kaos i Europas<br />
flygtrafik. Resultatet blev massor av strandsatta re<strong>se</strong>närer och köer till buss-, tåg- och<br />
färjebiljetter.<br />
Vi slapp dock lindrigt undan tack var vår re<strong>se</strong>byrå. Vi fick en extra dag i Wien, nattlig busstur<br />
via Tjeckien och Tyskland. I Hamburg mötte buss från Arvika med Eliza Travels ägare i egen<br />
hög person för att välkomna oss innan färde gick vidare genom Danmark och hem. En STOR<br />
eloge till honom.<br />
Wien 13 april<br />
Så kom vi då till denna huvudstad i det forna habsburgska kejsardömet, som en gång sträckte<br />
sig över östra och södra Europa.<br />
• med sitt ärofyllda förflutna,<br />
• sina kejsare och kejsarinnor<br />
• dess praktfulla slott och med sina majestätiska kyrkor, blandning av byggnader från<br />
olika <strong>se</strong>kler.<br />
• Den Innere Stadt (gamla staden). Sedan 2001 en del av Unescos världsarvskarta.<br />
• Smala medeltida gränder kring Stephansdomen<br />
• Den berömda Burgtheater och Staatsoperan<br />
All detta och mer därtill bjöds vi på tillsammans med den så berömda Wienercharmen<br />
”Gemütlichkeit”, deras egna ord för behaglig, gemytlig och trivsam, något som verkligen<br />
stämde. De eleganta wienarna har också något som kallas ”Wiener Lebens art”, en kultiverad<br />
uppskattning av livets alla njutningar som konst, musik och arkitektur, likaså dess teatrar och<br />
kaféer. Detta var något som vi anammade och försökte att leva upp till under den korta tid<br />
som stod oss till buds.<br />
Dagens Wien har ca 1,5 miljoner invånare. Deras religion är romersk-katolsk. Staden är<br />
uppdelad i 23 olika distrikt. Själva bodde vi mycket bra på ett IBIS-hotell med endast några<br />
hundra meter till Westbanhof. Där kunde vi köpa veckokort som gällde alla kommunikationer<br />
som tunnelbana, buss, spårvagn och snabbtåg.
Utsikt från hotellet<br />
Så efter en god och riklig IBIS-frukost var det bara att välja färdsätt för dagens<br />
äventyrligheter.<br />
All denna bekvämlighet hade vi Lars-Gunnar att tacka för. Han hade varit nere och<br />
rekogno<strong>se</strong>rat och klurat ut hur vi skulle få det så bra som möjligt. Det fick vi också!<br />
14 april<br />
Vi började vår vecka med at på väg till slottet Hofburg få vara med om hur en överste? Från<br />
Bulgarien under militärmusik och pompa lade ned en krans på den okände soldatens grav.<br />
Hofburg<br />
Efter denna parentes kom vi så till slottet som varit den Habsburgska dynastins residens i över<br />
600 år. Hofburg är ett medeltidsslott som så småningom byggdes ut vartefter kejsarnas makt<br />
kom att öka och som inte avslutades förrän 1918. Idag är det ett omfattande byggnadskomplex<br />
som breder ut sig över ett stort område i stadskärnan. Neue Burg (det nya palat<strong>se</strong>t) som är det<br />
yngsta och mest upp<strong>se</strong>endeväckade byggdes t ex i den stil som då var dominerande. Idag<br />
finns på slottet Hofburg bland annat den österrikiska presidentens kontor. <strong>Här</strong> uppträder i<br />
Vinterridskolan de berömda vita lipizzanerhingstarna från Spanska ridskolan. <strong>Här</strong> finns också<br />
officiella och privata bostäder samt flera mu<strong>se</strong>er och salonger som är öppna för allmänheten.<br />
Själva koncentrerade vi oss huvudsakligen på Kejsarvåningarna, som bevarats i det skick<br />
som de var under kejsar Franz Jo<strong>se</strong>phs och has hustru Elisabeths (Sisis) dagar. Franz Jo<strong>se</strong>ph,<br />
som föddes 1830 och kröntes 1848, satt kvar på tronen till sin död 1916. Hans hustru var den<br />
bayerska prin<strong>se</strong>ssan Elisabeth, som älskades av österrikarna och i folkmun döptes till ”Sisi”<br />
och vars <strong>se</strong>x privata rum fick besökas. Denna så vackra och mytomspunna kejsarinna<br />
förskonades dock inte från familjetragedier. Kronprins Rudolf begick självmord 1889 i det så<br />
kallade ”Mayerlingdramat” (lever fortfarande kvar i dagens TV-ruta och på bioduken). 1898<br />
fick hela Österrike sorg då den så älskade Sisi mördades i Genève.
Att slottet genom tid fått uppleva många berömda personer och händel<strong>se</strong>r är självklart. I dess<br />
18 flygelbyggnader och 2 600 rum uppträdde till exempel Mozart regelbundet. <strong>Här</strong> hölls<br />
Wienkongres<strong>se</strong>n 1815. Dessvärre hölls också 1938 ett tal från balkongen på Neue Burg. Då<br />
var det Hitler som kungjorde att Österrike hade införlivats med det Tredje riket.<br />
Vi fortsatte så till den berömda Silberkammer. Kammaren visade upp det silver och det<br />
porslin som användes vid de kej<strong>se</strong>rliga banketterna. <strong>Här</strong> fick ordet prakt sin rätta plats! Rum<br />
efter rum med oskattbara dyrbarheter. <strong>Här</strong> var det lätt att gå vil<strong>se</strong>, vilket somliga av oss också<br />
gjorde.<br />
Det berömda Konditorei Demel som öppnades 1786 och som försåg kejsarinnan Sisi med<br />
hennes älskade violsorbet, försåg också oss, då med berömd bakel<strong>se</strong> och kaffe innan vi<br />
beundrade Loos Haus (Adolf Loos 1870-1933). Loos förenade antiken med framtiden och<br />
byggde sin karriär på det nakna formspråket. Han var en av funktionalismens pionjärer. Hans<br />
hus som byggdes 1910 i utsökt material är numera bank. Det sägs att Franz Jo<strong>se</strong>ph avskydde<br />
hu<strong>se</strong>t så mycket att han inte använde Hofburgs utgång som vette mot denna plats.<br />
Vi såg Michaelerkirche. <strong>Här</strong> gick medlemmar av det kej<strong>se</strong>rliga hovet i mässan. Interiören<br />
dominerades av romanska valvbågar. Högaltaret i vit marmor var dock i barockstil.<br />
Skattkammaren med de tyskromerska och österrikiska kejsarkronorna imponerade med all<br />
sin prakt. Så gjorde också Kapuzinerkirche med dess Kai<strong>se</strong>rgruft och alla dess<br />
gravmonument (där Sisis fortfarande var för<strong>se</strong>tt med flera nya blombuketter). <strong>Här</strong> vilar 12<br />
kejsare och 19 kejsarinnor. Dock inte deras hjärtan! Dessa begravdes <strong>se</strong>parat i silverbehållare<br />
och finns nu i Augustinerkirches gravvalv. Denna gotiska kyrka med dess fantastiska<br />
kristallkronor blev också vittne till bröllopet mellan Napoleon och Marie Loui<strong>se</strong> år 1810.<br />
Även Franz Jo<strong>se</strong>ph I och Elisabeth (Sisi) vigdes här år 1851.<br />
Eftermiddagens vilafötter- och tystamagenpaus hade vi i Palmhu<strong>se</strong>t, en imponerande<br />
konstruktion i stål och glas där huvudpaviljongen är 28 meter hög och som ritades av Frans<br />
Xavier Segenschmind. Det uppfördes 1881-1882. Detta stora jugendorangeri i Burggarten<br />
(Hofburgs egen park), är numera en välbesökt, välrenommerad och utmärkt restaurang,<br />
berömd för sin mat, sina ostar och sina viner. Vi kunde konstatera att restaurangen väl levde<br />
upp till sitt goda rykte. Nöjda med den så innehållsrika dagen kunde vi så vända hem till vårt<br />
hotell.<br />
15 april<br />
Nästa dag begav vi oss i hällande regn till Karlskirche, den viktigaste av stadens<br />
barockkyrkor (Johann Fischer von Erlach 1715-1737). Kyrkan uppfördes i tacksamhet över<br />
att Wien befriats från det pestutbrott 1713 som skördade över 8 000 människoliv. De som så<br />
önskade kunde åka hiss upp till toppen av kupolen. Inte endast för att njuta av en fantastisk<br />
utsikt, utan också för att beundra kupolmålningarna som visar hur jungfru Maria bönfaller<br />
treenigheten att skona befolkningen från pesten. Miljön runt kyrkan är lika imponerande som<br />
interiören. Framför kyrka finns till exempel en stenlagd damm med en modern skulptur av<br />
Henry Moore i mitten, något som medvetet valts för at kontrastera mot yrkans barockstil.
Karlskirche<br />
På Karlsplat<strong>se</strong>n finns också de berömda Otto Wagnerska paviljongerna, två paviljonger<br />
som ritades 1897 som stationer för Wiens stadståg. De är uppförda i stål och marmorplattor<br />
och taket över den välvda ingången pryds av ornament i guld. Otto Wanger (1841-1918) var<br />
en av Wiens mest framstående arkitekter, en förkämpe för funktionell arkitektur med dess<br />
estetik och konstruktioner i stål. Ingen annan arkitekt har lämnat så tydliga avtryck i staden. I<br />
dag används paviljongerna som utställningslokaler och kafé.<br />
Vi pas<strong>se</strong>rade Befriel<strong>se</strong>monumentet, som är Röda arméns monument över befriel<strong>se</strong>n av<br />
staden som efter 2:a världskriget ockuperades av de allierade och var delad i fyra zoner.<br />
Monumentet invigdes 1945 och i slutet av ockupationen 1955 lovade republiken att behålla<br />
monumentet.<br />
Också Secessionsbyggnaden pas<strong>se</strong>rades på vår vidare vandring genom staden. Dess kupol<br />
som består av 3 000 förgyllda lagerblad (som symboli<strong>se</strong>rar <strong>se</strong>ger, värdighet och renhet) är det<br />
mest iögonfallande av den i övriga rena formen.<br />
Secessionsbyggnaden<br />
Byggnaden är ritad av arkitekten Jo<strong>se</strong>ph Maria Olbrich 1897 som en utställningshall och den<br />
invigdes 1898. I dag är det här ett av de mest hyllade exemplen på den konstperiod som går<br />
under namnet wiensk jugend. Secessionen eller det österrikiska konstnärsförbundet grundades<br />
1897 av Gustav Klimt. Det var en rörel<strong>se</strong> som ville bryta med traditionerna. Nu kom starka<br />
färger, böljande organiska former och stili<strong>se</strong>rade blommor. Idén var att skapa en holistisk<br />
konst som samlade alla aspekter av livet i ett enda uttryck, en rörel<strong>se</strong> som också anammades<br />
av Otto Wagner och Adolf Loos. Detta ledde vidare till grundandet av Wiener Werkstätte<br />
1903. Oskar Kokoschka (1886-1980), Egon Schiele (1890-1918) och Friedensreich<br />
Hundertwas<strong>se</strong>r (1928-2000) är exempel på efterföljare i <strong>se</strong>cessionens anda.
Naschmarkt, denna marknadsplats från 1500-talet blev vår pausplats. Ett eldorado av frukt,<br />
grönsaker, kläder och restauranger med dofter från världens alla hör i en salig och stimmig<br />
blandning. En njutning för alla sinnen. Styrkta till kropp och själ stannade vi till för att<br />
beundra Otto Wagners Majolikahaus som är ett av de finaste exemplen på jugendhus i<br />
gla<strong>se</strong>rat kakel med färggranna blommönster. Intill ligger Wagnerhaus, ett annat av hans hus,<br />
nu med vit fasad och stuckarbeten i guld. Båda är helt fantastiska byggnader.<br />
Otto Wagners Majolikahaus och Wagnerhaus<br />
Så kom vi till dagens huvudattraktion, Belvederepalat<strong>se</strong>n, det finaste exemplet i sitt slag på<br />
barockarkitektur i Wien. <strong>Här</strong> möttes 1955 de fyra <strong>se</strong>germakterna från 2:a världskriget för att<br />
underteckna Österrikes neutralitetsavtal. <strong>Här</strong> finns också österrikisk konst från 1800- och<br />
1900-talen, till exempel Gustav Klimts så berömda kyss (som för övrigt var avbildad på allt<br />
tänkbart och otänkbart sätt och i alla former, i så gott som alla affärer). Kokoshka, Schiele var<br />
rikt repre<strong>se</strong>nterade, men också Monet, Renoir, Cézanne, Van Gogh, Rodin, Degas för att<br />
ämna några. Även en liten Munch fanns att beskåda.<br />
Belvedere<br />
Övre och Nedre Belvedere var prins Eugen av Savojens sommarpalats som fullbordades 1723.<br />
De ritades av Lukas von Hildebrandt och är ett fint exempel på barockstil. Prins Eugen var<br />
den mest berömda av de habsburgska fältherrarna tack vare <strong>se</strong>gern över turkarna 1683. Men<br />
det var belöningspengar för <strong>se</strong>grar under det spanska tronföljdskriget som finansierade<br />
palat<strong>se</strong>n. En minnesutställning över prin<strong>se</strong>n pågick vid vårt besök och några av oss passade på<br />
att <strong>se</strong> den.<br />
Det blev en dat fullmatad med olika intryck. Se det var trötta föreningsmedlemmar som tog<br />
tunnelbanan hem för en god natts sömn innan morgondagens utflykt till Melk.
16 april<br />
Utflykten till Melk som ligger cirka 8 mil från Wien gick med regionaltåg och i strålande sol.<br />
Så fick vi också en liten förorts- och landskapsbild med oss hem.<br />
Stift Melk<br />
Melk (Stift Melk) vid Donaudalen och dess Benediktinerkloster, som ligger högt upp på en<br />
utskjutande klippa med hänförande utsikt över en flodkrök, har varit en försvarspunkt <strong>se</strong>dan<br />
romarnas tid, för att <strong>se</strong>dan användas av Babenburgarnas (Habsburgarnas föregångare) under<br />
900-talet som ett befäst palats. Detta överlämnades 1106 till munkarna och Jakob Prandtaur<br />
byggde 1702 om klostret i barockstil. Mest utmärkande är dess två torn och åttkantiga kupol,<br />
ett nedre bibliotek och en marmorsal. Kyrkans interiör är dekorerad med rött och guld i<br />
överflöd samt underbara takmålningar. Med en utsökt skulpterad predikstol, likaså kor och<br />
biktstolar, var klostret väl värt ett besök. Men framförallt var den hänförande utsikten från<br />
klostret värt besöket.<br />
Så var också den lilla plat<strong>se</strong>n Melk. När vi var där pågick någon slags festival på huvudgatan,<br />
där barn var prydda med blomhattar och någon var utklädd till en slags färgglad in<strong>se</strong>kt på<br />
styltor. Det bakades knödel till allmän beskådan i skyltfönster etc, etc. Solen strålade. Vi<br />
kunde sitta ute och äta och provsmaka den österrikiska glasstruten som des<strong>se</strong>rt innan vi tog<br />
tåget tillbaka till Wien efter ännu en lyckad dag.<br />
17 april<br />
Utvilade efter den underbara dagen i Melk gav vi oss i kast med slottet Schönbrunn, Det<br />
byggdes för Leopold I som sommarresidens, men som från 1740 kom att bli Maria Teresias<br />
bostad. Maria Teresia (1717-1780) kom att bli den första kvinnliga regenten. Hon regerade<br />
mellan åren 1740-1780. Änka blev hon 1765 då hennes make Frans Stefan avled.<br />
Schönbrunn
Slottet som var mycket imponerande utifrån visade sig ha en förvånansvärt varm och intim<br />
insida i dekorativ rokoko. Men så kallades också hennes regeringsperiod det ”idylliska<br />
enväldet”. Själv verkade hon också nöjd med sina 16 barn varav 10 nådde vuxen ålder och<br />
som det skvallrades, alla sina älskare. Men hon var också känd för sin starka tro och för att<br />
hon reformerade kejsardömet genom en rad reformer, bland annat genom att införa<br />
obligatorisk skolgång.<br />
Detta makalöst vackra slott ritades av arkitekten Johann Fischer von Erlach och byggdes<br />
mellan åren 1695 och 1713. Fasaden gjordes om 1817-1819. Den fick då sin karaktäristiska<br />
”Schönbrunnsgula” färg. De berömda barockträdgårdarna var tyvärr under omplantering när<br />
vi var där, men det är lätt att förstå att slottet årligen besöks av ca 110 000 personer och att det<br />
behövs nio kaféer och restauranger på området.<br />
Blad de vackra rummen i slottet är kanske Spegelsalen den mest kända, inte endast för att<br />
Mozart spelat där, utan kanske mest för att Nyårskon<strong>se</strong>rten från Wien brukar bjuda upp till<br />
vals här. Också Napoleon har bott på slottet när hans styrkor ockuperade Wien 1805-1809,<br />
därav namnet Napoleonrummet. I den Blå Kinasalongen fick den österrikiska monarkin sitt<br />
slut 1918 när den siste kejsaren Karl I tvingades avstå från tronen.<br />
Till tonerna av den stora orkester som spelade på yttergården vandrade vi vidare till<br />
Mu<strong>se</strong>umsquartier. Med sina 12 ingångar och sin stora innergård, flankerad av det vita<br />
Leopoldmuséet till vänster och det antracitgrå Moderna mu<strong>se</strong>et till höger, blev det en<br />
fantastisk och spännande kontrast. Ett stort torg med lekfulla statyer och kiosker, omgivet av<br />
restauranger och massor av människor gavs oss ett oförglömligt minne. Det gjorde också den<br />
utställning som hängde i Leopoldmuséet – Schiele & Klimt. Detta var ett eldorado för oss<br />
som älskar Schiele, men som också bjöd på en annan sida av Klimt. Många fina målningar<br />
med trädgårdsmotiv av hans hand fanns till beskådande.<br />
Mu<strong>se</strong>umsquartier<br />
Som avslutning på dagen tog vi tåget en bit utanför staden, för att besöka St. Marx<br />
begravningsplats och kanske där finna Mozarts grav. Snopet nog visade det sig at vi kom 5<br />
minuter efter stängningsdags. Nåväl, vi hade haft en så bra dag ändå så några sura miner blev<br />
det inte.<br />
18 april<br />
Så var det dags för ett besök på det stora Konsthistoriska mu<strong>se</strong>et i italiensk renässansstil,<br />
ritat av Karl von Ha<strong>se</strong>naur och Gottfried Semper, invigt 1891. Habsburgarna som hade gott<br />
om pengar och var hängivna samlare fick här plats för sina samlingar under ett och samma<br />
tak. Dessa samlingar och då framför allt verk av de gamla mästarna är bland de främsta och<br />
mest imponerande i hela världen. <strong>Här</strong> finns en egyptisk samling och föremål från det antika
Grekland och Rom, skulptur och dekorativ konst. Men det är i porträttgalleriet som de mest<br />
berömda målningarna finns.<br />
<strong>Här</strong> är Italien repre<strong>se</strong>nterat av namn som Tizian, Verone<strong>se</strong>, Canalette och Tintoretto. Holland<br />
med Rembrandt, Pieter Bruegel d ä, Pieter de Hooch och Gerard Terborch. Det flamlänska av<br />
Rubens och Jan van Eyk. Tyskland med Albrecht Dürer, Lucas Granach d ä och Hans Holbein<br />
d y. Det spanska och franska av Velázquez. Även om man koncentrerade sig på endast denna<br />
våning blev det allt för mycket att ta in på en dag. Detta mu<strong>se</strong>um kräver absolut återbesök. Så<br />
många mästerverk under ett och samma tak!<br />
Jan Vermeers målning Konstnärens ateljé<br />
Efter detta kändes det skönt att komma till Pratern, det stora grönområdet som är Wienarnas<br />
mest omtyckta park, öppnad för allmänheten 1766 efter att ha varit kej<strong>se</strong>rliga jaktmarker. <strong>Här</strong><br />
finns också det ursprungliga Pari<strong>se</strong>rhjulet (Rie<strong>se</strong>nrad), byggt 1897 och 65 meter högt<br />
(bekant för alla som <strong>se</strong>tt filmen ”Den tredje mannen” med Orson Welles). Att utsikten över<br />
Wien var formidabel kunde de som åkte upp intyga.<br />
Pari<strong>se</strong>rhjulet (Rie<strong>se</strong>nrad)<br />
En i gruppen kom <strong>se</strong>dan med den goda idén att vi skulle använda spårvagnen för att göra en<br />
rundtur i staden. Det visade sig vara en strålande sådan. En god överblick fick vi och<br />
ytterligare användning för vårt veckokort.<br />
19 april<br />
Så har vi kommit till den som i trodde var vår resas sista dag i Wien. Vi började med det som<br />
an<strong>se</strong>s vara stadens höjdpunkt och då inte endast bokstavligt – Stefansdomen, den gotiska<br />
katedral som dominerar stadskärnan. ”Stefel”, som wienarna kärleksfullt kallar den, skadades
svårt vid bombningarna under andra världskriget. Återuppbyggnaden kom också att få<br />
personifiera hoppet när landet reste sig ur askan efter kriget.<br />
Stefansdomen<br />
På muren alldeles innanför huvudentrén finns tecknet 05 målat. Detta var en hemlig kod för<br />
den österrikiska motståndsrörel<strong>se</strong>n mot nazisterna som inleddes 1944. Tolkningen (med<br />
re<strong>se</strong>rvation) är, att 5 står för alfabetets 5:e bokstav = E och 0. Det blir OE = (Ö) som bildar<br />
den första vokalen i Österrike.<br />
Alla skolklas<strong>se</strong>r på studiebesök i katedralen och alla fiaker (hästdroskor) utanför i väntan på<br />
turister, visar att Stefansdomen fortfarande är Wiens mest älskade landmärke.<br />
Domens historia kan bli hur lång som helst, men några fakta och några händel<strong>se</strong>r i dess<br />
historia måste nämnas. Grunden till den ursprungliga romanska kyrkan är från 1147, men de<br />
äldsta bevarade delarna (1200-tal) är Rie<strong>se</strong>ntor (jätteportalen) och Heidentürme (hedatornen)<br />
på västra fasaden. Flera av de habsburgska regenterna har <strong>se</strong>dan lämnat avtryck på olika sätt<br />
under 1300- och 1400-talen. Till exempel taket av ca 250 000 färggranna kakelplattor formar<br />
habsburgska släktvapen.<br />
343 trappsteg måste man ta om man vill komma till besöksdäcket i södra tornet. Men då får<br />
man också en strålande utsikt över Wien. Ett av tornen rymmer Pummerinklockan som väger<br />
nära 20 ton och som gjöts av de 100 kanonkulor som togs av turkarna vid deras misslyckade<br />
belägring av Wien 1863. I katakomberna finns Hertingens krypta där kvarlevorna efter<br />
habsburgarna vilar. Förutom dessa har också ca 11 000 människor fått sitt sista vilorum här<br />
under katedralens golv. I domen har t ex Mozart både gift sig 1782 och fått sin begravning<br />
1791.<br />
Ett mäktigt besök som krävde kaffepaus. Detta intogs på Café Hawelka, ett gammalt kafé<br />
med original jugendinredning, då tillsammans med Buchtein, en annan österrikisk specialitet<br />
av bakverk.<br />
Styrkta vandrade vi vidare till Hundertwas<strong>se</strong>rhaus (1828-2000) av Friedensreich<br />
Hundertwas<strong>se</strong>r, en av Österrikes mest hyllade konstnärer, med byggnader, mynt frimärken<br />
och målningar i klara färger i kontrast mot svart och guld. Hans signatur blev spiralen som<br />
symboli<strong>se</strong>rar livets början och slut. Hans mål var att hitta harmoni mellan människan och<br />
naturen. Hur skall nu detta bisarra bostadskomplex med 52 lägenheter beskrivas? Denna orgie
i glada färger pryda med kakel, keramik och lökkupoler. En fantasins mästare har på sitt sätt<br />
protesterat mot de raka linjernas tyranni i den rigida betongskolan. Resans absolut mest<br />
glädjerika och färgglada höjdpunkt. Lyckliga är de som bor i detta märkliga hus med buskar<br />
och träd på balkonger och tak.<br />
Hundertwas<strong>se</strong>rhaus och Kunsthaus Wienna<br />
På hemvägen pas<strong>se</strong>rade vi också hans Kunsthaus Wienna i samma stil och Postsparkas<strong>se</strong><br />
(Otto Wagner). Där har Wagner genomfört alla sina arkitektoniska principer, funktionalism<br />
med tilltalande formspråk, byggt i etapper mellan 1904 och 1912. Stenplattorna i marmor och<br />
granit är fästade på ytterväggarna med metallnitar och naturligtvis döpte folkhumorn hu<strong>se</strong>t till<br />
”Spiklådan”.<br />
Inom parentes kan nämnas att detta hus plus kebabståndet vid Westbanhof och den <strong>se</strong>dvanliga<br />
hårklippningen var LG:s höjdare på vår resa.<br />
En 50-talsutställning pågick i sparkassan, så vi blev riktigt nostalgiska. Dagen och resans<br />
program avslutades på det mest turistiska sätt.<br />
Drink på American Bar<br />
How about that!!!!!!!!<br />
20 april<br />
Så fick vi då en extra dag i Wien. En dag att strosa runt på, hitta nya små gator, fönstershoppa<br />
och framförallt sitta på kafé i många timmar, skriva, läsa och fundera.<br />
Alltså göra det som wienarna själva gjort i alla tider och som de är kända för.<br />
Detta med kaffe och kaffehus och dess historia har funnits <strong>se</strong>dan 1600-talet och då i två<br />
variationer. Antingen en polsk spion vid namn Kulczycki eller en ungersk affärsman som<br />
hette Theodat erövrade ett lager kaffebönor från turkarna och öppnade det första kaféet. På<br />
Maria Teresias tid var staden full av kaffehus i alla variationer. Många var också sätten att<br />
dricka det på, liksom utbudet av bakel<strong>se</strong>r och tidskrifter. Så också idag. Sex olika variationer<br />
är det vanliga, varav en, kallan Einspänner, som är kaffe med grädde i högt glas och av<strong>se</strong>dd<br />
att drickas av gamla damer om söndag! Alla de sorter vi prövade smakade starkt och gott och<br />
alltid <strong>se</strong>rverat med ett glas kallt och gott vatten därtill. Att bakel<strong>se</strong>listan var hur lång som helst<br />
gjorde det besvärligt när vi skulle välja. Naturligtvis prövades Sacher, Apfelstrudel och<br />
Kai<strong>se</strong>rschmarrn, men vid räkningen i guidebokens tips fanns ytterligare 17 sorter att smaka<br />
på!
Otaliga är de historiska personer som mer eller mindre tillbringade all sin tid på kafé där de<br />
skrivit sina böcker, diskuterat, fått sin post adres<strong>se</strong>rad dit osv. Kanske funderade Sigmund<br />
Freud över sin ”Drömtydning” (som utgavs den 4 november 1899 i 600 exemplar) när han<br />
drack sitt morgonkaffe på Café Landtmann, där också Burgtheaterns konstnärlige ledare Max<br />
Reinhardt tog kaffepaus. Café Central var annars mötesplat<strong>se</strong>n för Wiens intellektuella vid det<br />
förra <strong>se</strong>kelskiftet, liksom Café Griensteidl för revolutionärer, poeter och konstnärer.<br />
Mat och dryck har i Österrike ett speciellt uttryck.<br />
BEISI =<br />
• Gemytlig restaurang<br />
• Gott vin<br />
• Generösa portioner mat<br />
• Hyfsade pri<strong>se</strong>r<br />
Allt detta stämde till punkt och pricka. Magen blev full utan att plånboken blev tom vid våra<br />
restaurangbesök.<br />
Det habsburgska kejsardömet som sträckte sig över östra och södra Europa, bestod också av<br />
mat från dess olika delar.<br />
• Bömiska kroppkakor<br />
• Ungersk gulasch<br />
• Polsk fylld kål<br />
• Serbisk Schaschliken<br />
Goda viner är landet också känt för, speciellt det vita. Några i gruppen passade på att nyttja<br />
extradagen med en utflykt till Grinzing där vinet <strong>se</strong>rveras under vinrankorna sommaren lång.<br />
Frukter som plommon, körsbär eller apriko<strong>se</strong>r är smaksättare i den snaps som dricks.<br />
Den restaurang som låg vid sidan av vårt hotell var både utmärkt och spännande. Den mat vi<br />
beställde kunde mycket väl hamna hos någon annan gäst och vice versa. Nåväl, <strong>se</strong>rvitören var<br />
ny och maten god. Så vad!<br />
Musik och framförallt vals är naturligtvis viktig och egentligen ett måste vid ett Wienbesök!<br />
Inte alla orkade med att efter dagens program köa för biljetter till opera och kyrkor där<br />
förstklassig musik bjöds ut. Men de som orkade fick naturligtvis fantastiska upplevel<strong>se</strong>r. En<br />
musikresa till Wien får stå på önskelistan. Inte för inte har Wien ända <strong>se</strong>da 1500-talet an<strong>se</strong>tts<br />
vara Europas musikhuvudstad. Namn som Mozart, Beethoven, Haydn, Schubert, Brahms,<br />
Bruckner, Schönberg, Mahler och Alban Berg borgar för detta. Men kanske är val<strong>se</strong>n den<br />
musik som först förknippas med staden. Då är Wiens ”valskung” Johann Strauss (1825-1899)<br />
den vi först tänker på. Han komponerade över 500 dansstycken, bland annat ”An der schönen<br />
blauen Donau” (1867), som kom att bli Österrikes inofficiella nationalsång. Val<strong>se</strong>n börjar<br />
som en rustik tysk tretaktsdans kallad Ländler. Denna förvandlades 1819 till hänförande<br />
musik av Jo<strong>se</strong>ph Lanner som anställde en ung violinist, Johann Strauss! Dessa två kom att<br />
tävla i musik som de förnöjde besökarna i Pratern med.<br />
Två andra begrepp måste också nämnas i samband med vårt Wienbesök.<br />
Biedermeier 1815-1848<br />
En dekorativ arkitektur i möbler och heminredning som fick sitt namn efter den satir i<br />
tidningen Fliegende Blätter som drev med den tröga tyska medelklas<strong>se</strong>n. Två författare,
Ludwig Eichrodt och Adolf Kussman, skrev i denna tidning dikter som gav sig ut för att vara<br />
skrivna av den osofistikerade och trist konventionella Biedermeier och hans kompis<br />
Bummelmeier.<br />
Jugend (1897)<br />
Fick sitt namn när avhoppade konstnärer från konstakademien ville gå sin egen väg. Där<br />
framför allt Gustav Klimts erotiska, mystiska målningar och teman förkroppsligar<br />
jugendstilens funktion och estetik.<br />
Veckans extra och sköna ”strosardag” avslutades klockan 18:00 är vi lämnade vårt hotell för<br />
bussfärd hem efter en underbar Wienvecka.