historier och sägner från vildmarken (dorotea socken) - Murberget ...
historier och sägner från vildmarken (dorotea socken) - Murberget ...
historier och sägner från vildmarken (dorotea socken) - Murberget ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
halsen. Häröver blev han ursinnig <strong>och</strong> begav sig raka vägen<br />
till Jöns Jönsson <strong>och</strong> hotade, att han skulle spå honom. Till<br />
sin egen ofärd råkade J öns J öns-gubben vara. så hårt ansatt<br />
av rygghåll, att han inte kunde lämna sängen. I annat fall<br />
visste han nog, vad han skulle hava gjort. Han skulle hava<br />
givit lappen ett »tjuvnyp», så att han fått ut litet blod på<br />
honom. Då hade han inte kunnat spå honom, <strong>och</strong> hade han<br />
lyckats slå ut en tand på honom, så hade det varit »utspådd»<br />
(slutspått) för honom för all framtid, vilket naturligtvis<br />
varit en god sak. 1 Men i dag gick det inte. J öns måste<br />
beskedligt ligga där han låg <strong>och</strong> åhöra den vredgade lappens<br />
hemska utgjutelser. Kommenelt stycke <strong>från</strong> gården,<br />
kastade lappen omkull sig på backen <strong>och</strong> låg alldeles som<br />
död en lång stund. Han låg <strong>och</strong> spådde. J öns Jönsson gick<br />
emellertid fri, men en broder till honom, Erik Jönsson,<br />
blev sjuk med det samma, <strong>och</strong> inom fyra dygn var han död.<br />
Det började med att ena stortån svartnade. Det svarta spred<br />
sig undan för undan, tills hela kroppen var svart. Detta<br />
skedde något av åren 1816 eller 1817. En sonson till Jöns<br />
J önsson berättade både denna <strong>och</strong> följande historia. Sagesmannen<br />
var då 75 år gammal.<br />
Det var hos samme J öns Jönsson omkring år 1820. En hop<br />
lappar hade kommit till byn <strong>och</strong> var nu i supartagen. Jöns<br />
Jönsson hade en jätarpojke, som hette Daniel Elias Jonsson.<br />
Denne tog sig före att med en vidja springa <strong>och</strong> jaga en<br />
1 Tänderna ha allmänt ansetts ha stor betydelse för den magiska kraften.<br />
Påståendet, att man icke kan lära sig stä blod eller eljest uträtta<br />
något medelst formelläsning, som jag här <strong>och</strong> var påträffat, om man ej<br />
har alla sina tänder i behåll, torde en gång i tiden ha varit en allmän<br />
folktrossats. På sina håll säger man om en »vis» eller »klok», att han<br />
har en tand mer än andra. I regel torde man ha ansett, att en magisk<br />
förmåga, som man en gång förvärvat, kvarstår, även om man förlorar<br />
tänderna, så vida de ej blivit avsiktligt utslagna av någon. Det som i<br />
denna lwrättelse säges 0111 blodet har varit en mycket vHt spridd åsikt.<br />
Säkrast lär dock vara att taga ut blodet medelst slag över munnen med<br />
en gudsordsbok, helst prästens handbok.<br />
119