När Öland skulle sättas under vatten - Krigsmyter
När Öland skulle sättas under vatten - Krigsmyter
När Öland skulle sättas under vatten - Krigsmyter
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
smb presenterar<br />
överraskande krigshistoriska fakta<br />
del 21<br />
<strong>När</strong> <strong>Öland</strong> <strong>skulle</strong> <strong>sättas</strong> <strong>under</strong> <strong>vatten</strong><br />
<strong>När</strong> solen gick upp över Alvaret en tidig sommarmorgon,<br />
var den stora stunden inne att prova hur vattnet<br />
<strong>skulle</strong> fyllas på mellan vallarna. Motorn sattes igång.<br />
Pumpen sög <strong>vatten</strong> allt den förmådde. Timme efter timme,<br />
flera dagar pumpades det. En <strong>vatten</strong>puss på ett hundratal<br />
kvadratmeter blev resultatet. Den torra jorden sög åt sig det<br />
mesta av vattnet och resten dunstade bort i sommarhettan.<br />
– Inte ens om 50 pumpar varit igång samtidigt hade det varit<br />
möjligt att pressa upp någon kvantitet <strong>vatten</strong>, säger en civilingenjör<br />
som bevittnade experimentet.”<br />
Så skriver journalisten Sune Lantz om Föralinjen i tidningen<br />
Kvällsstunden nr 31, 4 augusti 1989. Sällan har ett militärt<br />
projekt blivit så förtalat som Föralinjen, sällan har journalister<br />
raljerat så ohämmat. Vilka är då fakta i målet?<br />
Överstelöjtnanten och militärhistorikern Stellan Bojerud<br />
har skrivit följande: ”För att sammanfatta sakfrågan handlar<br />
Föralinjen om hur man inför ett uppfattat säkerhetspolitiskt<br />
hot inte skyr några medel för att åstadkomma – även närmast<br />
marginella – förbättringar av landets försvarskraft för att sedan,<br />
då den mesta uppståndelsen lagt sig, kalla in revisorer<br />
och fråga sig om ansträngningarna verkligen var nödvändiga.<br />
Detta fenomen har vi upplevt förr och kommer sannolikt även<br />
att i framtiden få återuppleva”.<br />
Arbetet bedrevs med stor kraft <strong>under</strong> sommaren 1940, då<br />
invasionshotet bedömdes som överhängande. Här grävs och<br />
fördjupas stridvagnsgraven. Vattenfylld och omgiven av översvämmade<br />
sankmarker borde det ha blivit ett ordentligt hinder<br />
för såväl stridsvagnar som trupp.<br />
Av Per-Anders Lundström<br />
1<br />
Raoul Thörnblad (1891 – 1955)<br />
officer vid Kungliga Fortifikationen<br />
1914, löjtnant 1918 och<br />
kapten 1935. Mest känd som<br />
uppfinnare och konstruktör<br />
av fallskärm typ Thörnblad.<br />
Han fick den otacksamma<br />
uppgiften att leda byggandet<br />
av Föralinjen<br />
Nils Hallström (1879 – 1941)<br />
officer vid Kungliga Kronobergs<br />
regemente 1902,<br />
löjtnant 1904, kapten 1916<br />
och major 1929. Var chef för<br />
Generalstabens topografiska<br />
avdelning, men erhöll reservstat<br />
1920.<br />
Vad var då Föra-linjen?<br />
Chef för försvaret på <strong>Öland</strong> efter den 9 april 1940, med titeln<br />
landstormsregementschef, var en tidigare generalstabsofficer,<br />
major Nils Hallström. Han hade gått över på reservstat 1920<br />
och var nu disponent vid Forssjö bruk. <strong>När</strong> han någon gång<br />
efter den 9 april 1940 kom till <strong>Öland</strong>, påbörjades ett intensivt<br />
arbete för att möjliggöra ett effektivt försvar av ön. Hallström<br />
insåg att den tillgängliga truppen var helt otillräcklig för att<br />
försvara hela ön. Totalt bör han sommaren 1940 ha disponerat<br />
kring 2 500 man, mest landstorm, vilka hade att värna knappt<br />
300 kilometer kustlinje, alltså färre än tio man per kilometer.<br />
Hur <strong>skulle</strong> detta kunna gå?<br />
Svaret är enkelt; det gick inte! Med så lite trupp gick det<br />
inte att skapa ett hållbart försvar överallt. Senare försvarsplaner<br />
över <strong>Öland</strong> har talat om ”Hänsynslös kraftsamling” samt<br />
”den som vill skydda allt, skyddar intet”. Det grepp Hallström<br />
valde var att ge upp norra <strong>Öland</strong>. Han bedömde det omöjligt<br />
att med tio man per kilometer avvisa en invasionsstyrka som<br />
gick i land på de fina landstigningsstränderna norröver. Han<br />
avsåg helt enkelt att fördröjande försvara norra tredjedelen av<br />
<strong>Öland</strong> och först på allvar ta upp striden vid en verkligt kraftig<br />
regelstridsställning.<br />
Av en ren händelse råkade han iaktta kärret vid Marsjö<br />
och fann att man med relativt små medel genom uppdämning<br />
kunde skapa en mycket stark regelstridsställning i höjd med
Från pumpen <strong>skulle</strong><br />
vattnet i rörledningar<br />
tryckas upp för landborgsbranten.<br />
Föra hållplats. Han skriver: ”Det rådande läget och det otillräckliga<br />
försvaret låg till grund för mitt beslut.”<br />
Nu hade major Hallström fattat ett beslut om anläggande<br />
av en för svenska förhållanden mycket ovanlig regelställning.<br />
I Holland hade konstgjorda översvämningar använts som hinder<br />
<strong>under</strong> hundratals år – och ingen hade höjt på ögonbrynen<br />
– men i Sverige var detta en revolutionerande nyhet, kanske<br />
lite väl nydanande. Det bör tilläggas, att major Hallström <strong>under</strong><br />
sina 20 år i civil tjänst själv haft ansvaret för flera torrläggningsprojekt<br />
och även byggt invallningar med pumpstationer<br />
för utvinning av jordbruksmark. Han kan därför anses ha haft<br />
stor sakkunskap på området.<br />
Ingenjörer från Ing 2 kallas in<br />
Nu behövdes trupp för både regelställningen och andra angelägna<br />
befästningsarbeten. Till major Hallströms förfogande<br />
ställdes därför 50. ingenjörkompaniet L 12, med personal utbildad<br />
vid Ing 2 och med kapten Raoul Thörnblad som chef.<br />
På mycket kort tid vidtogs nu de nödvändiga förberedelserna<br />
för anläggandet av regelstridsställningen.<br />
Genom ett vallsystem med översvämningar <strong>skulle</strong> försvarslinjen<br />
kunna kortas så mycket att fienden endast kunde<br />
marschera torrskodd på några hundra meter mot Kalmarsund<br />
respektive Östersjön.<br />
Vallsystemet omfattade två vallar om tillsammans 1 350<br />
meter. Dessa gjordes permanenta och kamouflerades väl.<br />
Stor hjälp hade man av ett civilt torrläggningsprojekt tidigare<br />
påbörjats i området. I stället för att leda ut vattnet från våtmarkerna,<br />
<strong>skulle</strong> nu vattnet ledas in. Avloppskanalen för torrläggningsföretaget<br />
kunde, om den fördjupades och breddades<br />
något, bli en förträfflig stridsvagnsgrav – sju meter bred och<br />
två meter djup. Genom att området översvämmades <strong>skulle</strong> det<br />
bli sankmark runt om och det effektiva <strong>vatten</strong>djupet i själva<br />
graven upp till tre meter. Här <strong>skulle</strong> ingen stridsvagn kunna<br />
vada över.<br />
Olika potentater, bl.a. dåvarande arméchefen, generallöjtnant<br />
Sylvan, åtföljd av chefen för arméstaben, generalmajor<br />
Helge Jung, samt huvudläraren i taktik vid Krigshögskolan,<br />
Viking Tamm, besåg arbetena vid Föralinjen och gillade tanken.<br />
För att snabbt kunna översvämma området sommartid,<br />
då det var torka, förbereddes installation av en pump med stor<br />
kapacitet. Stridsvagnsgraven beräknades fyllas på någon dag,<br />
hela området på elva dagar.<br />
Major Hallström skrev den 26 juni till militärbefälhavaren<br />
2<br />
Av Raoul Thörnblad<br />
improviserad<br />
väderkvarn som<br />
användes för att<br />
pumpa upp <strong>vatten</strong> ur<br />
kanalen.<br />
Kapten Thörnblad<br />
poserar här själv vid<br />
sitt verk.<br />
att han betraktade varje dags dröjsmål som en fara och bad<br />
om tillstånd att få köpa ett pumpaggregat om två pumpar och<br />
en motor för att snabbt kunna <strong>vatten</strong>fylla området på drygt<br />
2km 2 . Den lilla pump som tillfälligt rekvirerats hade mycket<br />
liten kapacitet. Då krigsrisken var överhängande, avslutade<br />
Hallström: ”Jag anser mig icke kunna bära ansvaret för den<br />
eventualiteten, att vattnet icke är inpumpat i rätt tid, om det<br />
kunde ha varit så genom anskaffning nu av det ovannämnda<br />
aggregatet.” Svaret blev, att planerade pumpningsarbeten inte<br />
fick igång<strong>sättas</strong> och att några pumpar inte fick inköpas. Allt<br />
<strong>skulle</strong> nu vila, till dess major Hallström och kapten Thörnblad<br />
besvarat en mängd frågor av både teknisk och ekonomisk natur.<br />
Föralinjens militära värde ifrågasätts<br />
En ny hemställan från Hallström i slutet av juli att få påbörja<br />
<strong>vatten</strong>inpumpningen mötte starkt motstånd hos militärbefälhavaren<br />
översten i reserven Torsten Winberg. Denne låter<br />
förstå, att han är något tveksam till Föralinjen, då den kan få<br />
ett militärt värde endast <strong>under</strong> vissa förutsättningar, varför<br />
några pumpar inte får inköpas. Major Hallström blev mycket<br />
upprörd, när han fick överste Winbergs brev. Han satte sig ner<br />
för att skriva ett brev till överbefälhavaren. Först och främst<br />
menade han att det endast i Föralinjen gick att skapa ett verkligt<br />
pansarhinder. Endast här <strong>skulle</strong> det, p.g.a. stridsvagnsgrav<br />
och översvämningar, bli omöjligt att kringgå ställningen.<br />
På övriga <strong>Öland</strong> kunde varje stridsvagnshinder lättvindigt<br />
kringgås, i synnerhet som det rådde stor brist på pansarvärn.<br />
Föralinjen, däremot, kanaliserade de möjliga platserna för<br />
en genombrytning till några hundra meter längs kusten mot<br />
Kalmar sund respektive Östersjön. Hallström avslutar: ”Genom<br />
att milobefälhavaren förbjudit arbetets fullföljande, är jag<br />
visserligen juridiskt fri från ansvar, och jag riskerar måhända<br />
personliga obehag genom min fortsatta strävan att få slutföra<br />
ett arbete, som jag anser betydelsefullt för <strong>Öland</strong>s försvar. Jag<br />
kan emellertid icke själv känna mig ansvarsfri utan att hava<br />
<strong>under</strong>ställt högre myndighet avgörandet, varför jag härmed<br />
vördsamt anhåller om överbefälhavarens resolution”.<br />
Denna anmärkningsvärda skrivelse avsändes aldrig, men<br />
tydligt är att militärbefälhavaren i Kristianstad började tycka<br />
att major Hallström och kapten Thörnblad handlat lite väl<br />
självsvåldigt. Själv hade militärbefälhavaren vid sina inspektioner<br />
på <strong>Öland</strong> sorgfälligt undvikit att inspektera Föralinjen,<br />
trots att Hallström uttryckligen bett honom göra detta.
Juristerna träder in<br />
Militärbefälhavaren lät i början av oktober efter viss skriftväxling<br />
företa en utredning om Föralinjen och dess tillkomst.<br />
Utredningsuppdraget gick inte till en fortifikatoriskt utbildad<br />
officer, med möjlighet att bedöma dess värde, utan till en jurist,<br />
miloauditören Per Stjernquist. Hans utredning, som inte<br />
präglades av någon större sakkunskap, var försiktigt negativ<br />
och resulterade i att den förhyrda pumpen och motorn nu fick<br />
lämnas tillbaka.<br />
De civila arbetarna vid Föralinjen får också avsked i början<br />
av januari 1941.<br />
Hallström dör, Thörnblad ensam kvar<br />
Den 16 januari var det dags för major Hallström att lämna<br />
sin befattning som chef för L 11 och därmed var Föralinjens<br />
store tillskyndare borta ur bilden. Han blev nu stabschef vid<br />
Kalmar försvarsområde men dog inom kort efter en hjärtinfarkt.<br />
Nu var Thörnblad ensam kvar, och det <strong>skulle</strong> visa sig<br />
att hans situation snart <strong>skulle</strong> bli mycket obekväm. En månad<br />
efter Hallströms avgång som regementschef, den 17 februari,<br />
skrev försvarsområdesbefälhavaren till den nye regementschefen,<br />
överstelöjtnant Aschan, att ”Föralinjens taktiska betydelse<br />
minskats”. Han meddelade där vissa restriktioner för arbetet<br />
med Föralinjen.<br />
Överstelöjtnant Aschan, som efterträtt Hallström som regementschef<br />
på <strong>Öland</strong>, föreslog den 22 februari försvarsområdesbefälhavaren,<br />
att kapten Thörnblad personligen <strong>skulle</strong><br />
få föredra ärendet. Slutklämmen i brevet var dock mindre<br />
positiv: ”Vidare vill jag som min personliga åsikt uttala, att<br />
allt arbete på den s.k. Föralinjen omedelbart stoppas.” Thörnblads<br />
kompani lämnade redan den 3 mars <strong>Öland</strong> och grupperades<br />
på fastlandet. Det gick dock så långt att Thörnblad<br />
kom att ställas inför krigsrätt för anläggandet av Föralinjen.<br />
Han frikändes dock på ett demonstrativt sätt av krigsrätten,<br />
som menade att även om fel begåtts vid handläggningen kunde<br />
skulden för detta inte läggas på en <strong>under</strong>ordnad officer utan<br />
inflytande på besluten.<br />
Sammanhanget<br />
Värdet av en fem kilometer lång <strong>vatten</strong>fylld stridsvagnsgrav,<br />
omgiven av översvämmade träskmarker, kan diskuteras, men<br />
Det översvämmade<br />
området <strong>skulle</strong><br />
vara drygt två km 2 .<br />
Som synes var<br />
syftet att stoppa en<br />
invasionsstyrka och<br />
kanalisera genombrottsförsöken<br />
till<br />
Föralinjens båda<br />
flanker.<br />
Grönvik<br />
Djupvik<br />
Lofta<br />
Marsjö<br />
3<br />
obestridligt är att de konventionella stridsvagnshinder som<br />
uppfördes 1940 var av begränsat värde. De uppfördes som flerradiga<br />
stenhinder, och varje sten hade en vikt av cirka tre<br />
ton. Så småningom gjordes försök som visade att dessa stenar<br />
lätt kunde skjutas sönder av stridsvagnskanoner, varför man<br />
övergick till stenar om minst fem ton. Nya försök visade, att<br />
även dessa var lätta att smula sönder med direktbeskjutning,<br />
varför pansarhinder i armerad betong blev den dominerande<br />
typen. Totalt sett byggdes det 151 920 meter pansarhinder i<br />
Sverige <strong>under</strong> beredskapen, detta till dryga kostnader, uppskattningsvis<br />
kring 25 mkr. Föralinjen ställde sig betydligt<br />
billigare än ett konventionellt pansarhinder, 171.000:– istället<br />
för ca 650.000:–. Ett sådant hade och dessutom med säkerhet<br />
inte fyllt sin uppgift, då den bestått av tre tons stenar, vilka lätt<br />
kunnat skjutas sönder.<br />
Efterskrift<br />
Hur var det då med journalistens artikel? Pumpade man<br />
i dagar, bara för att se vattnet rinna undan? Och vem var<br />
civilingenjören som bevittnade det hela? Alltihop saknar, som<br />
läsaren redan har förstått, helt förankring i verkligheten. Man<br />
pumpade bara i tre till fyra timmar med en mycket liten pump,<br />
bara för att kontrollera att den orkade trycka upp vattnet från<br />
Kalmarsund upp till fördämningen och sedan fick pumpen<br />
lämnas tillbaka. Den fiktive ”Civilingenjören” fyller bara den<br />
funktionen att i artikeln ge trovärdighet åt en berättelse om en<br />
händelse som aldrig ägt rum.<br />
Så växer en höna till en fjäder och berättelserna om Föralinjen<br />
avlägsnar sig allt mer från verkligheten. <strong>När</strong> det nu gått<br />
snart 60 år sedan händelsen kan vi läsa i det föregivet seriösa<br />
uppslagsverket ”Sveriges inre <strong>vatten</strong>vägar del 1: ”Sedan en halv<br />
miljon kronor lagts ner på projektet avbröts det 1944, då det<br />
visade sig att pumpen vid Kalmarsund bara förmådde skapa<br />
en pöl på ett hundratal kvadratmeter i stället för som planerats<br />
flera kvadratmil. Det <strong>skulle</strong> i stället krävts 50–100 pumpar.” Så<br />
ser vi hur ett från början lovvärt initiativ av en lokal militär<br />
chef först mals ner i den militära byråkratin, hur överordnade<br />
chefer gör allt för att slippa ta del i besluten. Så småningom,<br />
när obehagliga frågor börjar ställas, finns inget stöd att hämta<br />
på högre nivå och den lokale befälhavaren ställs inför krigsrätt.<br />
c<br />
Hjälmstad<br />
Föra<br />
Gelträsk<br />
Ö. Vässby<br />
Ö. Greda<br />
Vässby fjärd<br />
Hallnåsvik
Diket som <strong>skulle</strong><br />
rädda Sverige<br />
Det var en märklig känsla när jag stod framför diket ”som <strong>skulle</strong> rädda Sverige”<br />
i händelse av att antingen Tyskland eller Sovjetunionen <strong>skulle</strong> landstiga<br />
på <strong>Öland</strong>. Det var inte mycket till dike, det måste erkännas. Jag hade<br />
först stött på diket <strong>under</strong> arkivforskningar på Krigsarkivet inför framtagandet<br />
av förbandshistoriken om Göta ingenjörkår, där diket – benämnt som Föralinjen<br />
- också fick ett eget kapitel i boken. Hela historien verkade märklig<br />
och minst sagt otrolig. Föralinjen var tänkt som en regelstridsställning,<br />
det vill säga en stridsställning i vilken försvar kan tas upp för att avslå<br />
anfall i flank eller rygg. Linjen gick tvärs över <strong>Öland</strong> och <strong>skulle</strong> bestå<br />
dels av ett djupt stridsvagnsdike kompletterat med sanka områden som <strong>skulle</strong><br />
översvämmas med hjälp av <strong>vatten</strong>pumpar.<br />
Föralinjen är ett av många inslag i den svenska militärhistorien.<br />
Om du är intresserad av att veta mer om hur Sverige har<br />
försökt lösa sina försvars- och säkerhetspolitiska problem<br />
genom århundradena kan jag rekommendera boken Svensk militärmakt,<br />
strategi och operationer <strong>under</strong> 1500 år. Den är skriven<br />
av Lars Ericson Wolke, Sveriges kanske främsta och flitigaste<br />
militärhistoriska penna, professor och huvudlärare vid FHS<br />
Militärhistoriska avdelning. Här kan du följa utvecklingen<br />
från vikingatidens försvar, krigen <strong>under</strong> Vasakungarna och<br />
Sveriges stormaktstid fram till dagens insatsförsvar.<br />
Trots att Sveriges sista krig var 1814 mot Norge har landet<br />
upplevt krigets hotande vindar vid ett flertal tillfällen: 1850-talets Krimkrig,<br />
de båda världskrigen och Kalla krigets ubåtsjakter som höjde temperaturen<br />
till farliga nivåer. Svenska officerare och soldater har deltagit i<br />
internationella fredsframtvingande insatser i Kongo, Afghanistan och många<br />
andra platser runt om i världen. Du får boken för 0 kr när du blir medlem i<br />
Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek. Den är värd 348 kronor.<br />
Med de bästa hälsningar<br />
Per-Anders Lundström<br />
Styresman för SMB<br />
PS. Här får du lite fakta om SMB. Klubben Svenskt Militärhistoriskt Bibliotek<br />
drivs av entusiaster för entusiaster med syfte att tillgodose behovet<br />
av militärhistoria. Vi nöjer oss dock inte med att tillhandahålla de böcker<br />
som finns på den allmänna marknaden. SMB gör även egna böcker med hjälp av<br />
de främsta experterna och militärhistorikerna – böcker som du får tag på<br />
bara genom oss! Som medlem i SMB är du därmed alltid bland de första som får<br />
tillgång till det bästa som publiceras inom militaria.<br />
Gå in på www.krigsmyter.nu/svenskmilitarmakt så får du boken Svensk militärmakt,<br />
strategi och operationer <strong>under</strong> 1500 år, en av våra egna böcker, för 0<br />
kronor.<br />
4