You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
– A k t u e l l t o m l i t t e r a t u r f r å n b e r ä t t a r n a s l a n d s k a p –<br />
Min<br />
Fröding<br />
– fem författare<br />
berättar<br />
Svart barndom i serieform<br />
Heidruns jubilerar<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
– skribent, diktare, estradör,<br />
dialektsamlare, journalist,<br />
kulturarbetare, lärare...
Sidan 20<br />
InneHåll<br />
Sidan 30<br />
Inledning: Tomas Riste, regionråd _________________________________ 3<br />
Min Fröding – fem författare berättar ____________________________4–6<br />
Årets <strong>Värmland</strong>sförfattare och <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>s stipendier ___________ 7<br />
Mångsysslaren <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> __________________________________ 8–10<br />
”YCDBRALAI” – arbeta mindre och få mer gjort _____________________ 11<br />
Heidruns firar 20 år __________________________________________12–13<br />
Klässbols Linneväveri firar 90 år med bok _________________________ 14<br />
Västanå och guldtråden _______________________________________ 15<br />
Utgivet i urval 2009–2010 ____________________________________ 16–19<br />
Kristina Sundström – årets debutant __________________________ 20–21<br />
Krönika bokåret 2009–2010 __________________________________ 22–23<br />
Malin Billers svarta barndom _________________________________ 24–25<br />
Eva Wiklund om det otänkbara _______________________________ 26–27<br />
Sven Smedberg och Strandbarnet _______________________________ 28<br />
Joar Tiberg om kvillrande fåglar och en deprimerad måne ____________ 29<br />
Konstnärshemmet Bovilgården ______________________________ 30–31<br />
Radiosuccén Verskampen ______________________________________ 32<br />
Bok om STCC:s framgångsrike teamchef Tommy Kristoffersson ________ 33<br />
Sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong> – öppna för alla __________________ 34–35<br />
Vad får man egentligen lov att spola ned? _________________________ 36<br />
Sidan 29<br />
REDAKTIonSRÅD<br />
Anita Andersson, Värmländska Författarsällskapet,<br />
och Hedvig Bergenheim,<br />
Lars Falkman, Debora Karlsson , Ulf<br />
nordström och Ingalill Walander olsson<br />
från <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>.<br />
GRAFISK FoRM<br />
Lars Falkman, <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>.<br />
SKRIBEnTER<br />
Anita Andersson, Ismael Ataria,<br />
Katarina Averås, Erik Bengtson,<br />
Hedvig Bergenheim, Tobias Berger,<br />
Kristina Borgsten, Pia Gustavsson,<br />
Hanna Hellquist, Barbro Järliden,<br />
Debora Karlsson , Ulf nordström,<br />
Bernt Stenberg, Henrik Thorson och<br />
Bengt Åkerblom.<br />
FoTo<br />
Øivind Lund, Lars Jacob Jakobsson med<br />
flera.<br />
BILD FRAMSIDA<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong>, foto av Øivind Lund.<br />
Bok i <strong>Värmland</strong> produceras av <strong>Region</strong><br />
<strong>Värmland</strong>.
Ge oss<br />
nyA jubIleer<br />
att fira!<br />
I år fyller Gustaf Fröding 150 år.<br />
Förra året firade vi Selma Lagerlöfs Nobelpris.<br />
Nästa år är det 50 år sedan Nils Ferlin gick ur tiden.<br />
Med alla jubileer och hågkomster är det lätt att tro att den värmländska berättartraditionen är något<br />
som bara hör det förgångna till.<br />
Men så är det inte. I Konstresan, utgiven av <strong>Värmland</strong>s Museum, skriver konstkritikern Ingela Lind om<br />
sina resor i landskapet och sin tro på att ”berättandet” bara är en värmländsk kliché.<br />
Efter ett halvår redovisar hon sina intryck. Kliché eller inte, konstaterar hon, berättartraditionen<br />
skapar ändå identitet: ”Alla talar om berättande. Det är en i högsta grad levande företeelse.”<br />
Att berättandet lever i <strong>Värmland</strong> kan man bland annat avläsa i den rikedom av nya böcker med värmländsk<br />
anknytning som presenteras på Bok & Bibliotek i Göteborg och Värmländsk<br />
bokmässa i Karlstad varje höst.<br />
<strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong> ger stöd till Värmländska FörfattarSällskapets arbete med<br />
bokmässorna. Vi ser det som utmärkta tillfällen att visa hur berättartraditionen<br />
ännu lever och formar vår region.<br />
Som en uppmuntran till de värmländska författarna instiftade vi för<br />
två år sedan <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>s litteraturstipendium. Vi har också gett<br />
en jury i uppdrag att varje år utse Årets <strong>Värmland</strong>sförfattare, som<br />
avslöjas på Bok & Bibliotek<br />
i september.<br />
Genom bokmässorna och de<br />
litterära priserna sätter vi fokus<br />
på författarna och <strong>Värmland</strong> som<br />
litterärt landskap.<br />
Bok i <strong>Värmland</strong> har samma syfte. Det är vår årliga publikation<br />
om författare, bibliotek, aktuella böcker och andra<br />
litterära nyheter.<br />
Vi hoppas att Bok i <strong>Värmland</strong> ska stimulera till läsning –<br />
och gärna också till besök i <strong>Värmland</strong>.<br />
Här hämtar vi kraft ur tradition och erfarenhet – inte<br />
minst på kulturens område – för att mobilisera den styrka<br />
som behövs för att <strong>Värmland</strong> ska växa och nå framgångar.<br />
Och för att vi ska få nya jubileer att fira!<br />
Tomas Riste<br />
Styrelseordförande, <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong><br />
TRE TIPS FRÅn ToMAS RISTE<br />
Att läsa<br />
– Jag läser ofta skönlitteratur av olika<br />
slag. Brittiska kriminalförfattare är en<br />
favorit: Peter Robinson, Ian Rankin,<br />
Denise Mina…<br />
Att lyssna på<br />
– Jag kör bil mycket och lyssnar gärna<br />
på ljudböcker. Ut och stjäla hästar av<br />
Per Petterson är en bra bok, suveränt<br />
inläst av Rolf Lassgård.<br />
Att göra på semestern<br />
– Läsa! Jag har ofta köpt sex–sju böcker<br />
första semesterdagen för att vara<br />
säker på att ha så det räcker.<br />
Inledning | Sidan 3
Sidan 4 | Min Fröding<br />
barbro järliden<br />
Det var en midsommarnatt på Alsters<br />
herrgård. Efter en kall försommar hade<br />
värmen kommit. Det var vindstilla. En rödvingetrasts<br />
sång bröt tystnaden. Jag kände<br />
mig ensam. Gräsmattan på södersidan låg<br />
grön och inbjudande. Bortom gärdena såg<br />
jag Vänerviken ligga lugn och spegla den<br />
ljusa natthimlen.<br />
Men jag var inte ensam. En vitklädd figur<br />
kom långsamt gående emot mig över<br />
ängarna. Det var en man. när han kom<br />
närmare tyckte jag att jag kände igen rocken<br />
med de stora benknapparna. Vänligt sträckte<br />
mannen ännu på avstånd fram handen emot<br />
mig för att jag inte skulle bli rädd. Mitt hjärta<br />
började bulta.<br />
Är det möjligt att jag får träffa honom? Jo, nu<br />
möter jag hans blick. och ja, det är sant!<br />
Ingen annan har sådana ögon: utforskande,<br />
milda, drömmande, sorgsna, blå: Gustaf<br />
Fröding.<br />
Det sjunger och doftar och lyser och ler<br />
från jorden och himlen och allt jag ser…<br />
Vi sätter oss på stentrappan, som ännu är<br />
varm efter den långa solskensdagen. Jag<br />
glömmer min längtan efter familjen och går<br />
MIN<br />
FRÖDING<br />
under 2010 firar vi att det gått<br />
150 år sedan poeten Gustaf<br />
Fröding föddes. Alla har sin<br />
egen bild av Fröding, hans liv<br />
och författarskap.<br />
Vi bad fem författare i olika åldrar<br />
att skriva en kort text på temat<br />
”Min Fröding”. Här är resultatet.<br />
helt upp i att han tagit mig i handen. Hans<br />
hand är stor och mjuk.<br />
barbro järliden är konsthistoriker och har varit verksam<br />
vid <strong>Värmland</strong>s Museum.<br />
Foto: Marie Söhrman
ismael ataria<br />
Jag har blivit ombedd att skriva en text<br />
om Gustaf Fröding och för det krävs<br />
således att man har en relation till<br />
samme man, att vara poet och verksam i<br />
<strong>Värmland</strong> och inte känna till sin Gustaf<br />
Fröding är som att jobba för TV och inte<br />
ha koll på vem Lennart Hyland var. Jag<br />
läser gärna Fröding även om han kanske<br />
inte hamnar tio-i-topp över poeter jag<br />
helst avnjuter. Den gamle Gustaf är för<br />
mig en nattfjäril som då och då tar sig in<br />
i rummet när man ska sova, man vet inte<br />
varifrån den kom men måste skänka den<br />
erik bengtson<br />
Sundstagymnasiet i Karlstad invigdes 1960.<br />
Samtidigt avtäcktes professor Hilding<br />
Linnqvists mosaik ”Tema ur Gustaf Frödings<br />
diktvärld”. Hans lysande, levande, färgsprakande<br />
apoteos har steg för steg kommit att<br />
bli min Fröding.<br />
Mosaiken har två huvudmotiv: dels scener ur<br />
värmländskt liv grupperade kring spelmannen<br />
nils Utterman, dels gestalter som<br />
anknyter till det österländska i Frödings<br />
dikter, uppbyggda kring haremsflickan<br />
Dinarsad med sin cittra. De båda huvudmotiven<br />
åtskiljs i kompositionens mitt av tre<br />
lite av sin tid innan den fladdrande<br />
lyckas ta sig ut i sommarnatten igen. Jag<br />
läser som sagt inte Fröding varje dag,<br />
det är kanske inte min grej ut i fingerspetsarna<br />
men jag är ändå fylld av<br />
tacksamhet och ödmjukhet över att själv<br />
få ingå i den mussla som utgör <strong>Värmland</strong>s<br />
litterära historia där Fröding<br />
definitivt är en av de största pärlorna.<br />
Ismael Ataria är poet. 2009 tilldelades han region<br />
<strong>Värmland</strong>s litteraturstipendium.<br />
Foto: eric bengtsson<br />
centrala symboler: Skaldens musa, Aladdins<br />
lampa och Gral, som erbjuder ”livets vin”.<br />
På 1960-talet kunde man ibland få se en<br />
äldre man fundersamt stå och betrakta det<br />
här konstverket. Så gick han då slutligen<br />
därifrån, nu märkbart raskare i steget. Det<br />
var, upplystes jag om, konstnären själv.<br />
Inte sällan står även nu för tiden en äldre<br />
man för sig själv framför samma verk. Så går<br />
han till slut därifrån, även han med piggare<br />
gång.<br />
Den mannen är jag.<br />
Min Fröding | Sidan 5<br />
erik bengtson fick utmärkelsen årets <strong>Värmland</strong>sförfattare<br />
2008. Foto: Øyvind lund
Sidan 6 | Min Fröding<br />
Hanna HellQUist<br />
Min Fröding är fet och fåfäng. Han är trött men kreativ, han skriver<br />
och super och köper horor men kan inte låta bli att drömma om<br />
kärleken och författar de allra vackraste dikter om den.<br />
Han är slarvig med pengar men noga med rytmen. Han är uppgiven<br />
och självkritisk och kokett mitt i alltihop – läs mig gärna, köp<br />
mina dikter, men förvänta er ingenting, jo snälla, älska dem.<br />
Han vill men han kan inte lära sig att stå ut. Han hatar sig själv men<br />
älskar ljudet av ett gammalt gråberg. Han är bunden i sängen men<br />
tanken flyger dit han vill, den flyger hem, den flyger bort. Han rör<br />
sig mellan Eden och Alster, han umgås lika lätt med Erk från Öjervik<br />
som med Platon. Ena dagen i Arkadien, andra dagen i ett dike i<br />
Sunne. Han vältrar sig i sentimentalitet men blir aldrig banal. Hur<br />
kan han klara sig undan där de flesta andra misslyckas?<br />
Min Fröding har växt upp med vargar och brukspatroner. Han är<br />
vildvuxen, ovårdad, välklädd och ser nonchalant över glaset med<br />
nyfikna ögon. Han dömer aldrig det han ser.<br />
Hanna Hellquist är författare (Karlstad Zoologiska) och journalist.<br />
Foto: Caroline Andersson<br />
bernt stenberg<br />
Gustaf sitter i sitt pojkrum på vinden och ser ut över ”rucklen i min<br />
fädernestad”. Så börjar han skriva till sin genom livet bäste vän.<br />
Kristinehamn julen 1877<br />
Karl Mauritz Hellberg! Jag hatar dig! Du har röfvat mitt lifs lycka,<br />
du har stulit min ros i nordanskog! (...)<br />
Här i vindsrummet låg Gustaf under pojkåren och läste i vaxstapelns<br />
sken till långt in på natten. och han läste allt han kom över.<br />
*<br />
”Vi tyckte så mycket om den snälle gossen”, skrev Cecilia Fröding<br />
om ”fosterbrodern” Adolf Lundbom.<br />
när Adolf såg tillbaka på sina år i Frödingsgården berättade<br />
han helst om alla lekar, äventyr och snöbollskrig tillsammans med<br />
Gustaf, systrarna och kamraterna.<br />
Det var Gustaf som med sin fantasi hittade på nya och ovanliga<br />
lekar.<br />
Men Adolf mindes också hur Gustaf kunde avbryta leken,<br />
stanna på stigen och hur han sjönk in i djupa drömmerier.<br />
Mauritz ”Maggan” Hellbergs ömsinta beskrivningar av sina första<br />
möten i Karlstad med ”den svarte kristinehamnaren” och om hur<br />
deras vänskap utvecklades återvänder jag till om och om igen.<br />
bernt Stenberg är författare. Han bor sedan länge i Frödingsgården i Kristinehamn.<br />
Foto: Cajsa jansson<br />
*
eGIon VärMlAndS<br />
lITTerATurSTIpendIuM<br />
åreTS<br />
VärMlAndSFörFATTAre<br />
<strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>s litteraturstipendium på 50 000 kr instiftades 2008. Det delas ut årligen<br />
och skall ges till minst två och högst fem enskilda verk ur det senaste årets utgivning av<br />
litteratur med <strong>Värmland</strong>sanknytning. Stipendiet kan ges både till skön- och facklitteratur.<br />
Juryn består av representanter för Länsbiblioteket i <strong>Värmland</strong>, Karlstads stadsbibliotek,<br />
Värmländska Författarsällskapet och Föreningen <strong>Värmland</strong>slitteratur, som också organiserar<br />
juryarbetet på uppdrag av <strong>Region</strong> <strong>Värmland</strong>.<br />
2008 belönades fem verk:<br />
• Amish – en roman av Erik Bengtson<br />
• Idrott i Nordvärmland – en fackbok av John Eriksson<br />
• Picasso valde också Kristinehamn – en roman av Marcus Grahn<br />
• Stefan Johansson: Bara tiden och livet förslog – en konstnärsbiografi av Stefan Hammenbeck<br />
• Åh, vad ni ska sakna mig – en barnbok av Anita Forsnäsgård (text) och Anders Palmgren<br />
(teckningar)<br />
2009 delades stipendiet av två yngre<br />
författare: Anders Brokvist (mer känd<br />
under pseudonymen Ismael Ataria),<br />
född 1981, som fick stipendiet för<br />
diktsamlingen Allt jag vill för dig, ingen<br />
annan och David Liljemark, född 1973,<br />
som belönades för serieboken Boltzius.<br />
2010 års vinnare tillkännages i <strong>Värmland</strong>smontern<br />
på Bok & Bibliotek i<br />
Göteborg torsdag 23 september<br />
klockan 11.30. Stipendiaterna presenteras<br />
kort därefter på www.regionvarmland.se.<br />
Prisutdelning blir det på Värmländsk bokmässa på <strong>Värmland</strong>s<br />
Museum i Karlstad 26–27 november.<br />
Utmärkelsen Årets <strong>Värmland</strong>sförfattare instiftades 2003. Det året tilldelades Inger och<br />
Lasse Sandberg utmärkelsen. Sedan dess har den gått till:<br />
• 2004 – Bengt Berg<br />
• 2005 – Maj Bylock<br />
• 2006 – Kerstin Högstrand och Lars Lerin<br />
• 2007 – Lars Andersson<br />
• 2008 – Erik Bengtson<br />
• 2009 – Helene Tursten<br />
Syftet med utmärkelsen är att lyfta fram välförtjänta värmländska författare. I juryn ingår<br />
Länsbiblioteket i <strong>Värmland</strong>, <strong>Värmland</strong>s Museum och Föreningen <strong>Värmland</strong>slitteratur.<br />
2010 års <strong>Värmland</strong>sförfattare tillkännages i <strong>Värmland</strong>smontern på Bok & Bibliotek torsdag<br />
23 september klockan 11.30 och får ta emot sin utmärkelse på Värmländsk bokmässa.<br />
Läs mer om utmärkelsen på www.regionvarmland.se
Sidan 8 | Mångsysslaren <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
DIKT OCH DIALEKT<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> inspirerar oss med levande lokalhistoria<br />
Text: Katarina Averås / Foto: Øyvind lund
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> är lärare och klassföreståndare<br />
på Kvistbergsskolan i Sysslebäck – på heltid.<br />
Det egna skrivandet sker alltså på de timmar vi<br />
andra kallar för fritid. Han har ett fast uppdrag<br />
som journalist för <strong>Värmland</strong>sbygden. Därutöver<br />
har han gett ut flera böcker som på djupet<br />
berättar den nordvärmländska historien. Han<br />
skriver poesi och texter till både visor och<br />
dansbandslåtar samt driver det egna förlaget<br />
Montana förlag. Dessutom är han grundare och<br />
en av de aktiva i Kulturkoppra, som genom sin<br />
verksamhet vill levandegöra gammal kultur<br />
med hjälp av ny teknik.<br />
Så när han tar ordet lat i sin mun för att beskriva<br />
sig själv ligger en protest nära till hands.<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> har inte gjort sig känd för att vara<br />
oföretagsam, arbetsskygg eller slö. Tvärt om.<br />
– Men när jag diktar ligger jag gärna ner på<br />
rygg, förklarar han. Jag gör det ofta bekvämt för<br />
mig och väljer helst den enklaste vägen. Mina<br />
första dikter var ofta väldigt korta. Efter ett tag<br />
med pennan upp och ner så försvinner ju<br />
bläcket.<br />
Faktum är att han har skrivit en dikt om<br />
sin lathet som även fick ge titeln till hans allra<br />
första diktbok Lat poet (1988).<br />
Jag skriver en dikt om året,<br />
på det blir man inte fet,<br />
så det är rätt bra för figuren,<br />
att vara en lat poet<br />
De senaste 15 åren har <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> varit<br />
involverad i tre större kulturprojekt som alla<br />
hämtat sin näring i hembygdens historia. Och<br />
hembygden är i hans fall koncentrerad till Ransby<br />
och andra närliggande byar i Dalby socken.<br />
För det stora flertalet är dessa trakter numera<br />
mest kända genom skidanläggningen Branäs,<br />
några kilometer söder om Sysslebäck.<br />
Eftersom det mesta kring <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
visar sig handla om bygdens historia och dialekt,<br />
passar vi på att påminna om att Branäs faktiskt<br />
ska uttalas med ett kort a – inte ett långt<br />
utdraget som många tror sedan namnet blev en<br />
riksangelägenhet för drygt 20 år sedan. Namnet<br />
hör ihop med brand eller bränder och en<br />
förklaring finns i en lokal sägen som gör<br />
gällande att pilgrimer hade rastställe här och<br />
gjorde upp eldar. Alltså: Brànnes.<br />
– Hembygden har intresserat mig sedan<br />
Kanske känner du <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> som skribent, diktare, estradör, dialektsamlare,<br />
journalist, kulturarbetare, granne eller lärare. redan under intervjuns första<br />
minut lyckas han i ett andetag sammanfatta sina varierande gärningar. Sedan<br />
lutar han sig framåt och tar liksom sats innan han paradoxalt nog konstaterar:<br />
– jag är egentligen en väldigt lat person.<br />
barnsben. När jag var liten lyssnade jag mycket<br />
på min pappa Herbert, min farfar Daniel och<br />
min farbror Göte. Jag fick höra massor av<br />
historier om människor, arbete och minnen<br />
från skogen. De kryddades ofta med mycket<br />
humor.<br />
– Jag var mycket nyfiken och ville förstå hur<br />
livet var förr i tiden. Startskottet för mitt<br />
skrivande var min urspårade släktforskning<br />
som jag drog igång på 1970-talet. Jag ville få<br />
veta mer om mina gamla släktingar.<br />
Pappa Herbert var också konstintresserad<br />
och både målade och gjorde träskulpturer.<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong>s intresse för historier och bilder<br />
kan alltså antas komma från fadern. Diktandet<br />
har dock sitt ursprung hos modern Ingrid.<br />
– Mamma var duktig på att rimma. Hon<br />
skrev alltid fina födelsedagsrim och gjorde det<br />
till en sport att skriva slogans och skicka in till<br />
olika tävlingar som hon hittade i butiken. Hon<br />
har vunnit allt från en bil till en hel frysbox full<br />
med mat!<br />
– Hemma hos oss pratade vi mer om musik,<br />
litteratur och bilder än om älgjakt.<br />
Inspirerad av att skriva dikt ville <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
Mångsysslaren <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> | Sidan 9<br />
även prova på att skriva vis- och låttexter. Sedan<br />
många år har han ett etablerat samarbete med<br />
bland andra Leif Nygren, ursprungligen från<br />
Torsby och numera bosatt i Täby.<br />
– Leif och jag har gjort ett hundratal visor<br />
tillsammans. Jag har också samarbetat med<br />
bland andra Ingvar Hellberg, Sven-Ingvars och<br />
Thore Skogman. Ingvar Hellbergs och min Virus<br />
och bakterier hamnade faktiskt på Dansktoppen<br />
i slutet av 1960-talet och behöll en plats på listan<br />
så länge som reglerna tillät det. Den skivan sålde<br />
upp emot en miljon exemplar. 1987 startade han<br />
Montana förlag. Montanus är det latinska ordet<br />
för bergstrakter och i loggan är det 567 meter<br />
höga och mäktiga Branäsberget avbildat.<br />
– Syftet var främst att få ut min första bok<br />
som var en samling artiklar om hembygdshistoria.<br />
Ett eget förlag gav mig friheten att ge ut det<br />
jag ville och under åren har det blivit fler<br />
lokalhistoriska böcker blandat med diktböcker<br />
och musik.<br />
Fram till idag har förlaget gett ut 15 av<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong>s egna böcker, sex cd-skivor samt<br />
sammanställt drygt tiotalet böcker med andras<br />
eller äldre texter. Några böcker och skivor är<br />
även utgivna på Kulturkoppras förlag.<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong>s stora läsekrets finns naturligtvis<br />
i <strong>Värmland</strong>. I hans lokalhistoria finner<br />
många sina egna rötter och inspireras av<br />
tidigare generationers ursprung. Men hans<br />
arbete röner uppmärksamhet även långt utanför<br />
<strong>Värmland</strong>s gränser.<br />
– Det finns många utflyttade värmlänningar<br />
som känner hemlängtan. De tycker om att höra<br />
dialekten och tonen. Ett av de finaste beröm jag<br />
har fått var från en person som uttryckte att<br />
”det var ungefär som att få ett brev hemifrån”<br />
när han hade läst en av mina böcker.
Värmländskt diktande balanserar ofta på<br />
gränsen mellan allvar och humor.<br />
– Kanske kan man kalla det jag skriver för<br />
köksbordspoesi. Jag vill fånga upp vardagliga<br />
tankar och ackordering.<br />
Mycket av hans arbete finns både i text och<br />
som ljudspår på cd. Dessutom deltar han gärna i<br />
olika evenemang där han själv läser högt ur sina<br />
böcker eller anteckningar.<br />
På senare år har han samlat en stor del av<br />
sina tidigare och nutida texter i flera olika<br />
böcker och skivor. I samband med att förlaget<br />
firade 20 år och han själv 40 år som vistextförfattare,<br />
gav han ut skivan Till far och mor…och<br />
till alla er andra (2007). Förra året kom boken<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> – Verser och visor (2009) och i år<br />
lanserades cd:n Kåserier och dikter på Dalbymål<br />
(2010) där han själv läser egna texter.<br />
Hembygdens Dalbymål är ett av <strong>Torleif</strong><br />
<strong>Styffe</strong>s kännetecken. Det är <strong>Värmland</strong>s kanske<br />
äldsta och mest särpräglade dialekt och talades i<br />
området runt Sysslebäck mellan älvarna Femtan<br />
i söder och Tåsan i norr.<br />
Han har också medverkat till att Dalbymålet<br />
idag är den dialekt som är bäst dokumenterad<br />
– inte bara i<br />
Sverige utan möjligen i<br />
hela världen.<br />
Dalbyordboken<br />
innehåller 24 000<br />
uppslagsord med alla<br />
sina tänkbara böjningsformer.<br />
90<br />
procent av alla nedtecknade<br />
ord är<br />
dessutom insatta i<br />
språkexempel för att vi<br />
ska förstå hur de<br />
används. Grovjobbet<br />
gjordes redan under<br />
åren 1948 till 1968 av<br />
folkmålsdiktaren och<br />
skogsbonden Karl<br />
L:son Bergkvist<br />
(1899-1980), och<br />
språkforskaren Jacob Jacobsson (1911-1972) som<br />
arbetade på Dialekt- och folkminnesarkivet i<br />
Uppsala. Materialet är handskrivet i 13 band<br />
och upptar en hyllmeter. Det finns i tre exemplar,<br />
varav ett på Sysslebäcks bibliotek.<br />
1995 påbörjade <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong> det gedigna<br />
arbetet med att digitalisera dialektsamlingen för<br />
att kunna ge ut den i bokform. Det tog fem år<br />
innan han och Carina Berglund, hans främsta<br />
kollega i projektet, var klara. Då kunde 654<br />
tätt skrivna sidor tryckas. Men projektarbetet<br />
tog inte slut med det. Ett år senare kom även<br />
en cd-romskiva med 45 000 ljudfiler inlästa av<br />
tre infödda Dalbybor, bland andra <strong>Torleif</strong><br />
<strong>Styffe</strong> själv.<br />
– Landsmålsalfabetet är ett fonetiskt<br />
alfabet som skapades på 1800-talet i syfte att i<br />
skrift komma alla språkljud så nära som<br />
möjligt. Med oumbärlig hjälp av Rune<br />
Västerlund på SOFI i Uppsala transkriberade<br />
jag detta till en enklare variant som passar<br />
Dalbymålet och de speciella betoningar och<br />
ljud vi använder. Dalbymålet innehåller 14<br />
olika vokaler, till skillnad från svenskan som<br />
har nio. ■<br />
Fakta<br />
Namn: <strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
Född: 1949<br />
Uppväxt i: På Gammelvägen i<br />
Ransby.<br />
Bor: Fortfarande på Gammelvägen<br />
i Ransby.<br />
Familj: Hustru Ragnhild, två barn<br />
och tre barnbarn.<br />
Anställd: Lärare vid Kvistbergsskolan<br />
i Sysslebäck.<br />
Skriver: Artiklar, dikter, lokalhistoria,<br />
visor.<br />
Också känd för: Att ha slutfört<br />
arbetet med Dalbyordboken som<br />
innehåller 24 000 uppslagsord och<br />
45 000 ljudfiler på cd-rom. Uppträder<br />
med högläsning av egna texter<br />
på dialekt och svenska.<br />
Förlag: Montana förlag samt även<br />
delägare i Kulturkoppra förlag<br />
Aktuell just nu: Skivan Kåserier och<br />
dikter på Dalbymål där han läser<br />
egna texter.
Bokens titel YCDBRALAI står för You Can´t Do Business Running<br />
Around Like An Idiot och är en motreaktion till devisen You<br />
Can´t Do Business Sitting On Your Ass från åttiotalet. Han menar att<br />
det ofta är bättre att sitta still på rumpan än att springa runt som en<br />
idiot och ändå inte få något gjort.<br />
Exempel på meningslösa aktiviteter är att sitta av värdelösa möten<br />
eller att skriva rapporter och mötesanteckningar som ingen läser. Det<br />
enda sättet att undvika det är att säga nej när vi känner att vi håller på<br />
med saker som inte leder någonstans. Och det är helt ok att säga ifrån<br />
utan att ha något bättre förslag eftersom att göra mer av någonting fel<br />
oftast inte är bättre än att låta bli. Om någon säger ifrån kan gruppen<br />
hjälpas åt att hitta en bättre lösning. Det fungerar sällan så att det är<br />
ett enda snille som kommer på allting.<br />
Boken är lättläst, rolig och föredömligt kort för att vara en<br />
förbättra-ditt-liv-bok. Annars är det vanligt i den genren att det man<br />
under läsningens gång varit säker på att man ska förändra, det har<br />
man glömt när man kommit till slutet av boken. Om man ens orkar<br />
läsa klart.<br />
”yCdbrAlAI” – arbeta mindre och få mer gjort | Sidan 11<br />
Arbeta<br />
mindre<br />
mer och få gjort.<br />
– jag ser så mycket uppenbar slentrian i arbetslivet.<br />
Vi lägger ofta tid på saker som alla<br />
inblandade egentligen vet är helt meningslösa,<br />
säger Klas Hallberg, författare till boken<br />
YCDBRALAI – en bok om att arbeta mindre<br />
och få mer gjort.<br />
Text: Tobias berger / Foto: Mia Carlsson<br />
Klas Hallberg är, förutom författare, en flitigt anlitad föreläsare<br />
inom området effektivitet och kreativitet och har deltagit på många<br />
personalkonferenser genom åren. Och på konferenser ser han ofta att<br />
mycket energi läggs på meningslösa aktiviteter.<br />
– En vanlig syn är att chefen gör en skitdålig presentation – och att<br />
alla tycker det – men ändå säger ingen något. Där märks det att vi har<br />
blandat ihop begreppen seriös och allvarlig. Vi tror att vi är seriösa om<br />
vi står bredbenta med rynkad panna och pratar med entonig röst.<br />
Chefen är ofta oseriös och allvarlig, oförberedd, har för många Power-<br />
Point-bilder och vräker ur sig alldeles för mycket information. För<br />
säkerhets skull. För att ha ryggen fri. Medarbetarna är oseriösa genom<br />
att bara sitta och inte säga något. Och sedan dricker alla sprit. Det<br />
vore bättre att skippa hela charaden innan och bara dricka sprit.<br />
– Jag skriver inte om sådant som jag tycker att jag gör bra och<br />
andra gör dåligt. Jag utger mig inte för att vara världens mest effektiva<br />
snubbe. Jag tycker bara att vi borde kunna göra bättre. ■
Sidan 12 | Heidruns firar 20 år<br />
De släpper loss<br />
lyrikens kraft<br />
Heidruns firar 20 år<br />
Text: Katarina Averås / Foto: Øyvind lund<br />
det här är året då Heidruns fyller 20 år. Förlag och boklåda, café, utställningar och<br />
evenemang. Idén är densamma nu som då – att skapa utrymme för lyrik och andra<br />
konstformer som kanske inte är så lönsamma, men som vi behöver mer än vi tror.<br />
Bengt Bergs och Gun-Britt Karlssons<br />
verksamhet började i liten skala på några<br />
olika platser inne i Torsby. Det var kaffeservering,<br />
konstutställning och böcker. 1990 gav<br />
de ut den allra första boken på Heidruns<br />
Förlag: Sôm sagt va av Gunnar Ehne från<br />
Sörmark, som gjort sig känd genom att medverka<br />
med sina dikter på dialekt i ett lokalt<br />
reklamblad.<br />
– Det gav oss naturligtvis en bra start,<br />
konstaterar Gun-Britt Karlsson. Det fanns<br />
många läsare som uppskattade att få hans<br />
dikter samlade. Han fick också nya läsare<br />
utanför <strong>Värmland</strong> i och med boken.<br />
Namnet Heidrun är hämtat från den<br />
nordiska mytologin och den get som enligt<br />
sagan förser asagudarna med mjöd ur sina<br />
spenar och vars kött kan kokas och serveras<br />
om och om igen, dag efter dag.<br />
– En get är en bra förebild och symbol för<br />
oss som håller på med kultur, säger Bengt<br />
Berg. Den är envis och kämpar på för att<br />
överleva.<br />
1995 började Heidruns att se sig om efter<br />
ett bra ställe där det var möjligt att samla alla<br />
verksamheter. Gärna på landsbygden. De<br />
fann ett 400 kvadratmeter stort hus vid<br />
namn Tömt i Fensbol, byggt precis vid<br />
1900-talets början. Idag är det gröna huset en<br />
milstolpe för alla som färdas längs E45:an.<br />
Oavsett vilket håll du kommer från görs du<br />
påmind om att det snart är dags att svänga av<br />
för en kopp kaffe. Eller för att se en utställning<br />
och hitta några böcker.<br />
I den lummiga trädgården finns en liten<br />
scen och flera mindre grupper med bord och<br />
stolar. Här bjuds på musik och konstnärliga<br />
upplevelser tillsammans med andra gäster på<br />
programkvällarna. Den som kommer för en<br />
kopp kaffe eller dagens lunch finner ro, trev-<br />
nad och likasinnade. Här finns också ett<br />
antikvariat för den som vill överraskas av<br />
nygammal litteratur eller letar efter en speciell<br />
bok. Husets nedre botten rymmer förutom<br />
kaféet även rum för utställningar av skiftande<br />
slag.<br />
– Alla som kommer hit möter något oväntat,<br />
konstaterar Bengt Berg. Den som stannade<br />
till för konstens skull får sig en kopp<br />
kaffe och träffar folk. Och den som stannade<br />
för kaffet hamnar på en konstutställning<br />
utan att hon planerat det.<br />
– Det har alltid varit olika verksamheter i<br />
det här huset, fortsätter Gun-Britt Karlsson.<br />
Det är en skogs- och jordbruksfastighet som<br />
fram till oktober 1970 även inrymde en lanthandel.<br />
Man känner att det finns en själ i<br />
huset. Det bidrog till att vi flyttade hit.<br />
På bordet mellan kaffekoppar och nygräddat<br />
bröd ligger högar med böcker från 20
års utgivning. Med upp till tolv titlar per år,<br />
är Heidruns <strong>Värmland</strong>s största förlag.<br />
Poesin har alltid getts stort utrymme.<br />
– Man kan väl säga att vi alltid har satsat<br />
också på det olönsamma, säger Bengt Berg.<br />
Jag skriver ju själv poesi och känner en stor<br />
kärlek till den. Internationellt ser det annorlunda<br />
ut. På vissa håll i världen är poesi en<br />
väg till överlevnad.<br />
– Den innehåller en sådan kraft, konstaterar<br />
Gun-Britt Karlsson. Poesi hjälper till att<br />
bearbeta det svåra, samtidigt som orden kan<br />
inge hopp.<br />
I högarna på bordet samsas verk av debutanter<br />
med böcker av redan etablerade författare.<br />
De har alla funnit sin väg till Heidruns<br />
via det stora kontaktnät av författare och<br />
konstnärer som successivt växer.<br />
– Att ha ett förlag innebär ett stort ansvar,<br />
att utväxla kreativitet med människorna<br />
bakom texterna, säger Bengt Berg. Vi tycker<br />
att det är roligt att samarbeta. De allra flesta<br />
av våra författare blir också våra vänner, om<br />
de inte redan är det.<br />
Men Heidruns utgivning omfattar även<br />
andra genrer än den livsviktiga men olönsamma<br />
poesin. En stor försäljningsframgång har<br />
Maria Westerbergs “Vildhjärta, en kär lek<br />
mellan människa och skog varit”. Och nu<br />
under jubileumsåret 2010 ger Heidruns ut sju<br />
titlar. Sven Smedbergs bok Klässbols Linneväveri<br />
– att väva sin historia på över 200 sidor<br />
är en av dem, och kommer i både en svensk-<br />
och en engelskspråkig upplaga.<br />
– Även Klässbol firar jubileum med sina<br />
90 år, berättar Gun-Britt Karlsson. Det är en<br />
fantastisk berättelse om en företagsekonomisk<br />
idé som stått pall i både goda och svåra tider,<br />
tack vare sitt oeftergivliga krav på kvalitet. ■<br />
Heidruns firar 20 år | Sidan 13<br />
Heidruns förlag jubileumsåret 2010<br />
Fakta:<br />
Sven Smedberg, Klässbols<br />
Linneväveri – att väva sin historia.<br />
Prosa:<br />
Krister Gidlund, Nedräkning<br />
Britt Karin Larsen, Det växer ett träd<br />
i Mostamägg<br />
Poesi:<br />
Benny Andersen, Världens sista dikt<br />
Claes Andersson, Mörkrets klarhet<br />
Cletus Nelson Nwadike, Tankar ur<br />
ett lejons gap<br />
Sven Smedberg, Strandbarnet<br />
Läs mer på www.heidruns.se
Sidan 14 | Klässbols linneväveri firar 90 år med bok<br />
En 90-åring i tiden Text:<br />
I år firar Klässbols Linneväveri 90-årsjubileum,<br />
vilket uppmärksammas på flera sätt,<br />
bland annat genom jubileumsboken Klässbols<br />
Linneväveri – att väva sin historia, skriven av<br />
Sven Smedberg och utgiven på Heidruns<br />
Förlag.<br />
Sven Smedberg berättar historien om<br />
familjeföretaget i Klässbol som idag levererar<br />
exklusiva linnetyger till hovet. Verksamheten<br />
startades dock under enkla förhållanden. En<br />
driftig Hjalmar Johansson ställde en handvävstol<br />
hemma i köket för att väva lakan och<br />
dukar. Kunderna, husmödrar som försåg<br />
honom med inlämnat lingarn, betalade 5–6<br />
öre per vävt lakan. Hans företagsamhet var<br />
lyckosam och kundkretsen växte. Han<br />
investerade i fler vävstolar och flyttade snart<br />
verksamheten till ett gammalt soldattorp inte<br />
långt ifrån hemmet.<br />
En misskött förkylning ledde till att Hjalmar<br />
Johansson hastigt gick bort 1928, endast 44 år<br />
gammal. Väveriet kunde drivas vidare av<br />
familjen tack vare en livförsäkring som<br />
Hjalmar tecknat. Den äldste sonen Vitalis<br />
Johansson kämpade hårt för att få verksamheten<br />
att gå runt under 1930- och 1940-talens<br />
nödår och världskrig. Och det gick vägen, på<br />
1960-talet kunde han bilda aktiebolag.<br />
Under senare delen av 1970-talet överlät<br />
Vitalis Johansson företaget till sönerna<br />
Sven-Olof, Torbjörn och Dick Johansson. De<br />
var, liksom sin far, måna om att föra Hjalmars<br />
traditioner vidare. De valde därför att väva<br />
linnetyger enligt gamla mönster på vävstolar<br />
som ansågs föråldrade av konkurrerande<br />
företag. Men det andra såg som tröghet och<br />
ovilja till förändring blev väveriets stora<br />
framgång. Den inflytelserika galleristen<br />
debora Karlsson / Foto: Klässbols linneväveri<br />
Märta Österdahl besökte Klässbols sommaren<br />
1979. Hon överväldigades av det traditionella<br />
hantverket och tygens kvalitet. Bröderna<br />
Johansson erbjöds att ställa ut<br />
Klässbolslinnet i hennes galleri i Gamla Stan.<br />
Utställningen lade grunden för framgångar<br />
som ingen i företaget hade kunnat ana – de<br />
talar själva om tiden före och efter Märta.<br />
Snart vävdes linnedukarna och servetterna<br />
till alla svenska ambassader runt om i världen<br />
av Klässbols Linneväveri och samarbeten<br />
inleddes med en rad kända formgivare. Sedan<br />
1991 väver Klässbols Linneväveri dukarna och<br />
servetterna till Nobelbanketten i Blå Hallen.<br />
På senare tid har företaget, som idag drivs av<br />
fjärde generationen Johansson, även blivit<br />
Kunglig Hovleverantör. ■
GULDTRÅD<br />
Vid rottneros park, söder om Sunne, ligger en röd<br />
lada som sägs vara den största i <strong>Värmland</strong>. Sedan<br />
1999 kallas den berättarladan, och det är Västanå<br />
Teater som svarar för berättandet under ladans<br />
höga tak. I sommar har publiken strömmat till för<br />
att se En Midsommarnattsdröm och i höst kommer<br />
boken om Västanå, Guldtråd i det grå av Gunila<br />
Ambjörnsson.<br />
Text: ulf nordström / Foto: lars jacob jakobsson<br />
Västanå Teater fyller 25 år 2010, och Leif Stinnerbom firar 20-årsjubileum<br />
som regissör och konstnärlig ledare.<br />
– Vi har länge funderat på att försöka dokumentera Västanå Teater i<br />
bokform, och när Gunila Ambjörnsson hörde av sig med sina idéer om en bok<br />
om berättarteater blev det äntligen av, säger Leif Stinnerbom.<br />
– Jag har följt Västanå Teater länge, och som verksamheten utvecklats är<br />
det en alldeles unik form av teater, säger Gunila Ambjörnsson.<br />
Det har blivit en bok där allt det som tillsammans skapar teaterupplevelsen –<br />
dansen, rörelsen, dräkterna, maskerna, skådespelarna, musiken och berättandet<br />
– utgör trådarna i den väv som är Västanå.<br />
– När man läst boken ska man bättre förstå hur helheten ser ut, vilka<br />
grundstenar som vi bygger våra föreställningar på, säger Leif Stinnerbom.<br />
Västanå Teater har en trogen publik, som uppskattar teaterns formspråk. För<br />
många är besöket en årlig vana, eller ritual.<br />
I boken får man följa med bakom kulisserna. Inger Hallström Stinnerbom<br />
berättar om sitt arbete med dräkterna, kläderna som är ”en föreställning i sig”,<br />
Magnus och Sophia Stinnerbom beskriver den musik som är så viktig för<br />
Västanå, och skådespelarna Björn Söderbäck, Jakob Hultcrantz Hansson,<br />
Hanna Kulle och Rolf Lydahl bidrar med sina erfarenheter.<br />
Boken beskriver också Västanås rötter i folkkulturen och berättartraditionerna,<br />
i <strong>Värmland</strong> och i världen.<br />
Leif Stinnerbom berättar i ett kapitel om hur arbetet med årets föreställning,<br />
William Shakespeares En Midsommarnattsdröm, formas till ett slags forskningsarbete<br />
kring fornnordiska myter och begrepp som ”alver” och ”midsommar”<br />
– och hur han till slut bestämmer sig för att förlägga pjäsen till nordiskt<br />
1000-tal.<br />
Skådespelaren Jacob Hultcrantz Hansson beskriver entusiastiskt den första<br />
fasen av arbetet med en pjäs på Västanå Teater:<br />
”Bordet knäar under boktravarna. Runt det sitter regissör och skådespelare<br />
som andäktiga barn. Vi är forskare, äventyrare, uppfinnare, filosofer, debattörer<br />
och profeter, allt på samma gång.” ■<br />
Västanå och guldtråden | Sidan 15
Sidan 16 | utgivet i urval<br />
Selma Lagerlöf<br />
Dag Sebastian Ahlander<br />
Uppläsningsbok för barn och ungdom.<br />
Podium förlag<br />
Sveriges statsministrar under 100 år<br />
Rolf Alsing m.fl.<br />
12 böcker, 12 författare om 12 statsministrar.<br />
Bonnier Fakta<br />
Näktergalen sjunger falskt<br />
Berndt Andersson<br />
Fjärde boken om den Barnetoftska<br />
organisationen.<br />
LibraArticFörlag<br />
Mörkrets klarhet<br />
Claes Andersson<br />
Diktsamling.<br />
Heidruns förlag<br />
Pionjären Elsa Norbäck<br />
Ella Andersson<br />
Om en stridbar kvinnopolitiker.<br />
LibraArticFörlag<br />
Spinkis fotbolls-ABC<br />
Lasse Anrell<br />
Barn- och ungdomsbok.<br />
Bonnier Carlsen<br />
Om någon vrålar i skogen<br />
Malin Biller<br />
Serieroman.<br />
Optimal Press<br />
Elin och kråkan från Trolleberget<br />
Sven E. Blomquist<br />
Barnbok om Grums.<br />
Norlén & Slottner<br />
Våga tillit<br />
Anita Bohl<br />
Diktsamling.<br />
Norlén & Slottner<br />
Helgade Rum<br />
Hans-Olof Boström<br />
Kyrkor i Karlstads stift.<br />
<strong>Värmland</strong>s Museum & Karlstads stift<br />
Död på dig, Mr H!<br />
Kaj Branzell<br />
Om att leva med Hodgkins sjukdom.<br />
Norlén & Slottner<br />
Strövtåg mellan nu och då<br />
Göran Bratt<br />
Bild och text om Karlskoga, nu och då.<br />
Norlén & Slottner<br />
Verskampen<br />
Göran Bryntesson<br />
Rimmad kortlek med kända personer.<br />
Versmakeriet i Mangskog<br />
<strong>Värmland</strong> från ovan<br />
Lars Bygdemark<br />
Flygbilder över <strong>Värmland</strong>.<br />
<strong>Värmland</strong>s Museum<br />
Teamorienterat entreprenörskap<br />
Ingmari Cantzler<br />
Fakta. Utveckling genom meningsskapande<br />
samarbete.<br />
Studentlitteratur<br />
Selma, Anna och Elise, del 2, 1914–<br />
1937<br />
Lena Carlsson<br />
Brevväxling; Selma Lagerlöf och vänninor<br />
i Landskrona.<br />
Litorina förlag<br />
Kristoffersson – rallycrossföraren som blev<br />
STCC:s mest framgångsrike teamchef<br />
Morgan Carlsson, Jonas Aspetorp<br />
Om STCC:s mest framgångsrike<br />
teamchef.<br />
Wermländska Ord<br />
Filip<br />
Rolf Carlsson<br />
Roman om en författares skrivkramp.<br />
Vivenda förlag<br />
Fosterland<br />
Dilsa Demirbağ-Sten<br />
Roman. Att vara kvinna, i Sverige, i<br />
Turkiet.<br />
Albert Bonnier förlag<br />
Jobbman jobbar<br />
Anja Ek<br />
Barnbok.<br />
Sweet Words Poetry<br />
När löven faller<br />
Anja Ek<br />
Kriminalroman & debutroman.<br />
Sweet Words Poetry<br />
Det klämtar en klocka<br />
Ulrika Eriksson Ebeklint<br />
Dikter och tankar.<br />
Tage Erlanders dagböcker 1960<br />
Sven Erlander<br />
Fakta.<br />
Gidlunds förlag<br />
Det goda mötet<br />
Emmanuel Ezra<br />
Om att hantera livet, varandra, oss<br />
själva.<br />
Norstedts förlag<br />
När Annas syster blev sjuk<br />
Anki W Karlsson<br />
Barnbok.<br />
Barncancerfonden<br />
I eldsjälars spår<br />
Antologi. Red. Berith Sande<br />
Speglingar av värmländskt föreningsliv.<br />
Folkrörelsernas arkiv för <strong>Värmland</strong><br />
Livet på gården<br />
Lennart Fröding<br />
Om jordnära hästbruk.<br />
Votum förlag<br />
Bok-Johan – en eldsjäl<br />
Antologi.<br />
Om Johan Backlund, en eldsjäl för<br />
värmländsk kultur.<br />
Föreningen <strong>Värmland</strong>slitteratur<br />
Nedräkning<br />
Krister Gidlund<br />
Roman. Tragikomisk historia.<br />
Heidruns förlag<br />
Intuition<br />
Benjamin Goss<br />
Fotobok.<br />
Blurb.com<br />
Klimatsmart mat på vetenskaplig grund<br />
Karin Granström<br />
Om mat och klimat ur forskningssynpunkt.<br />
Karlstads University Press<br />
Mossängen-Forsudden, förr & nu<br />
Ewa Gunnarsson<br />
Fakta. Historia.<br />
Guschelôv för Gustaf<br />
12 Frödingtolkare<br />
Dubbel-cd. Personliga Frödingfavoriter<br />
läses på mål av 12 Frödingtolkare.<br />
Gustaf Frödingsällskapet<br />
Rimslottet<br />
Per Gustavsson<br />
Barnbok.<br />
Natur & Kultur
Det är aldrig för sent<br />
Jan Gustavsson<br />
Intervjuer med före detta dömda med<br />
kriminalvårdspåföljder.<br />
Poem förlag<br />
YCDBRALAI<br />
Klas Hallberg<br />
Om att utveckla sig själv och företaget.<br />
Natur & Kultur<br />
Natt<br />
Susanne Halvardsson<br />
Diktsamling.<br />
Podium förlag<br />
Bonniers kokbok<br />
Birgit Hemberg, red.<br />
Uppdaterad, moderniserad kokbok.<br />
Bonnier Fakta<br />
Stora händelser i en liten bok<br />
Ellinor Henriksson<br />
Tankar och teckningar om livet.<br />
Så som jag tänker<br />
Gunhild Hernström<br />
Tankar och kåserier.<br />
Fältflygare – från dröm till verklighet<br />
Göran Jacobsson<br />
Dokument, foton, intervjuer.<br />
Norlén & Slottner<br />
Jazz på export<br />
Lisbeth Axelsson och Rolf Jansson<br />
Kända jazzmusiker från Sverige i världen.<br />
Votum förlag<br />
Säfflebilder från förr och nu<br />
Åke Jansson<br />
Lokalhistoria.<br />
På den tiden<br />
Birger Johansson<br />
Minnen från 1930-1950.<br />
Mera Lappteknik<br />
Ela Johansson<br />
Att sy med lappteknik, mönster och<br />
bilder.<br />
LibraArticFörlag<br />
I ondskans våld<br />
Kjell Johansson<br />
Historisk roman.<br />
Norlén & Slottner<br />
utgivet i urval | Sidan 17<br />
Orostid i gränsland<br />
Kjell Johansson<br />
Historisk roman.<br />
Norlén & Slottner<br />
Träd, sand & stenar. Psykografier<br />
Lars G. Johnson<br />
Fotografier att reflektera kring.<br />
Klaratjärn förlag<br />
Nô hôrt<br />
Olle Jonsson<br />
Dikter på mål.<br />
Norlén & Slottner<br />
Tusen och en natt i Bovilgården<br />
Berit Juhl<br />
Om Bovilgården och tecknaren Bo<br />
Vilson.<br />
Norlén & Slottner<br />
De där somrarna<br />
Robert Kangas<br />
Roman.<br />
Alfabeta förlag<br />
In the Woods<br />
Oskar Kardemark<br />
Fotobok. Bilder tagna med Leica från<br />
1938.<br />
Motsols förlag<br />
Karlstads Stiftsbok 2010<br />
Årsbok.<br />
Karlstads stift<br />
Så länge vi lever<br />
Torgny Karnstedt<br />
Roman.<br />
Karnstedts förlag<br />
Mr P i mina fotspår<br />
Annika Laack<br />
Roman.<br />
Vulkan förlag<br />
Gravidas träningsguide<br />
Cia Larsson<br />
Träning före och efter graviditeten.<br />
Norlén & Slottner
Sidan 18 | utgivet i urval<br />
Gud som haver<br />
Carin Lauth<br />
Dokumentärroman.<br />
Norlén & Slottner<br />
Rua São Francisco<br />
Lars Lerin & Manoel Marques<br />
Reseskildring från Brasilien. Text o foto.<br />
AlmaBok förlag<br />
Thomas Evangeliet<br />
Christer Lindén<br />
Tankar om en broders bråda död.<br />
LibraArticFörlag<br />
Kors och tvärs i <strong>Värmland</strong><br />
Gunnar Lundkvist<br />
Kunskapsresa för barn om <strong>Värmland</strong>.<br />
Norlén & Slottner<br />
Bajshövdingen<br />
Louise Gundert och Anna Lycke<br />
Barnbok. Fakta för barn.<br />
Louise och Lycke<br />
Hotade arter i <strong>Värmland</strong><br />
Sven-Åke Berglind, Karin Enfjäll,<br />
Dan Mangsbo, Torbjörn Nilsson<br />
80 arter bland djur och växter presenteras<br />
i text & bild.<br />
Länsstyrelsen <strong>Värmland</strong><br />
Isolerad Kränkt Utkastad<br />
Berättelser från <strong>Värmland</strong>s kvinnojourer.<br />
Tolv kvinnor från olika länder om<br />
Sverigedrömmen som sprack.<br />
Länsstyrelsen <strong>Värmland</strong><br />
Nästan hela sanningen<br />
Ragnar Magnusson<br />
Humoristiska noveller.<br />
Norlén & Slottner<br />
Medan stormen drog fram<br />
Marie Morin<br />
Roman<br />
Axplock förlag<br />
Workshop Wärmland<br />
Ingemar Myrén, Maria Fallström, Per<br />
Eiritz<br />
En annorlunda bok om industrin. Foto<br />
och text.<br />
Stål & Verkstad<br />
Tankar ur ett lejons gap<br />
Cletus Nelson Nwadike<br />
Dikt och foto.<br />
Heidruns förlag<br />
Bunker 145<br />
Henry Nilsson<br />
Polisroman.<br />
LibraArticFörlag<br />
De glömda texterna<br />
Dag Nordmark<br />
Journalistik av Gustaf Fröding på<br />
Karlstads-Tidningen.<br />
Karlstad University Press<br />
Johanna och Timo<br />
Klara Ollikainen<br />
Debutroman. Prisad i författartävling<br />
för unga.<br />
Vivenda förlag<br />
En man med tjurhuvud<br />
Gunnar Odhner<br />
Diktsamling.<br />
Poem förlag<br />
Hemkomster<br />
Jan R. Ohlson<br />
Roman.<br />
LibraArticFörlag<br />
Mystik och känslor<br />
Monica Ohlsson<br />
Diktsamling med egna målningar och<br />
foton.<br />
One Digital tryck<br />
Den röda klänningen<br />
Peter Olausson<br />
En samling små berättelser.<br />
Enebyförlaget<br />
Följer du med Elina?<br />
Eila Olofsson<br />
Roman. Uppföljare till “Elina, Joels<br />
dotter”.<br />
LibraArticFörlag<br />
Undran inåt<br />
Kenneth Olofsson<br />
Existentiella frågor i ord och bild.<br />
Intromedia förlag<br />
Doktorand i Rosa<br />
Stefan Olsson<br />
Roman.<br />
Axplock förlag<br />
Grums från ovan<br />
Olle Palm<br />
Dokumentation av Grums. Flygfoto<br />
samt intervjuer.<br />
Norlén & Slottner<br />
...ty floden måste till havet<br />
Eva-Gunilla Ribbing<br />
Om prosten Magnus Lagerlöf.<br />
Norlén & Slottner<br />
Sahlströmsgårdens vänner<br />
Bengt Johansson, Henrik Torstensson,<br />
Lars Lerin, Bengt Sahlström, A.K.<br />
Westin<br />
Årsbok 2010<br />
Sahlströmsgården<br />
Förändringens vindar<br />
Berit von Scheven<br />
I en buddhistmunks fotspår.<br />
Aurora förlag<br />
Bajsfesten<br />
Alex Schulman<br />
Barnbok.<br />
Rabén & Sjögren<br />
Årjäng förr<br />
Sven Setterlind<br />
Lokalhistoria. Årjäng 1930–1960 i text<br />
och bild.<br />
Santa Anna – Jesu mormor<br />
Monica Sjögren-Nordgren<br />
Kvinnorna kring Jesus. Religionshistoria.<br />
Kyrka Konst Kultur
Kära Syster! Jag tyckes hafva otur i allt.<br />
Torbjörn Sjöqvist<br />
Selma Lagerlöfsällskapets årsbok.<br />
Mårbacka förlag<br />
Klässbols linneväveri – att väva sin<br />
historia<br />
Sven Smedberg<br />
Historia. Från trävävstol i köket till<br />
Nobelfest i Blå Hallen.<br />
Heidruns förlag<br />
Strandbarnet<br />
Sven Smedberg<br />
Diktsamling.<br />
Heidruns förlag<br />
Zetterquist<br />
Sven Smedberg<br />
Om släkten Zetterquist, kulturbärare i<br />
4 generationer.<br />
Salungen förlag<br />
Papper och massa i <strong>Värmland</strong><br />
Carl Håkansson, Lennart Källén,<br />
Hasse Olsson, Alf Svensson, Lennart<br />
Stolp red.<br />
Från handpappersbruk till processindustri.<br />
Skogsindustrierna<br />
Kåserier och dikter på Dalbymål<br />
<strong>Torleif</strong> <strong>Styffe</strong><br />
Cd.<br />
Montana förlag<br />
Dunkla skuggor i dunkla rum<br />
Zanna Söderqvist<br />
Dikter. Till minne av en dotter.<br />
Ansvaret Ansvaret Ansvaret Ansvaret<br />
Joar Tiberg<br />
Diktsamling.<br />
Albert Bonnier förlag<br />
Månen blev rädd<br />
Joar Tiberg<br />
Barnbok.<br />
Rabén & Sjögren<br />
Vad säger fågeln?<br />
Joar Tiberg<br />
Barnbok.<br />
Alfabeta förlag<br />
Glädjen i <strong>Värmland</strong><br />
Sven Toremark<br />
Minnen från ett långt och glatt prästliv.<br />
<strong>Värmland</strong>skultur förlag<br />
Hjärtblad<br />
Aino Trosell<br />
Roman. Malung 1870-tal. Ett stycke<br />
svensk kvinnohistoria.<br />
Norstedts förlag<br />
Den som vakar i mörkret<br />
Helene Tursten<br />
Kriminalroman. Nionde boken om<br />
Irene Huss.<br />
Piratförlaget<br />
I händelse av fred<br />
Tor Våge<br />
Humorkåserier med allvar.<br />
Kanal Human<br />
Värmländsk Julglädje 2010<br />
Dubbel-cd.<br />
Anrik tidning som blivit dubbel-cd för<br />
fjärde året.<br />
Synskadades Riksförbund i <strong>Värmland</strong><br />
Nya sagor och sägner i <strong>Värmland</strong><br />
Antologi<br />
Värmländska FörfattarSällskapets<br />
sjunde antologi.<br />
LibraArticFörlag<br />
Hus i Haga och lite annat<br />
Lars Wennberg<br />
Lokalhistoria. Stadsdelen Haga och<br />
annat.<br />
Lars Wennberg förlag<br />
Barndomens långa skuggor<br />
Ulf Westerblad<br />
Från anstalt till frisk. Dokumentär.<br />
Axplock förlag<br />
Jag kommer sen<br />
Eva Wiklund<br />
Roman om diskoteksbranden i Göteborg<br />
1998.<br />
Norlén & Slottner<br />
utgivet i urval | Sidan 19<br />
Jag vill andas samma luft som du<br />
Per Wiker<br />
Biografi om Pierre Isaksson som omkom<br />
i Estoniakatastrofen 1994.<br />
Vulkan förlag<br />
Det vore väl synd<br />
Lisbeth B. Åkerman<br />
Kriminalroman i kyrklig miljö.<br />
Norlén & Slottner<br />
De utvalda<br />
Ulf Österling<br />
Roman<br />
Författares bokmaskin<br />
Utterbyborna<br />
Björn Vilson, Håkan Larsson, Ulf<br />
Sandberg, Monica Lundell<br />
Lokalhistoria om Utterbyn.<br />
Utterbyns samfällighetsförening<br />
Livet gråter<br />
Kjell Rundgren<br />
Diktsamling<br />
Alma förlag
Sidan 20 | Kristina Sundström – årets debutant<br />
DEBUT<br />
TILL<br />
SLUT<br />
Text: Henrik Thorson / Foto: Øyvind Lund<br />
Det är svårt att tro att mottagaren av<br />
Årets Debutantpris i <strong>Värmland</strong>, Kristina<br />
Sundström, har tvivlat på sig själv. När jag<br />
möter henne slås jag av hur varm och lyssnande<br />
hon är och att det glimmar av berättelser i<br />
hennes ögon. Dessutom är hon företagare<br />
med entreprenörsanda och erkänner en viss<br />
otålighet: hon vill inte slösa bort tiden utan<br />
få saker gjorda. Men det hör väl till det här<br />
med att debutera, att det skall vara kvalfyllt<br />
och både mot- och medgångar.<br />
Motiveringen till debutantpriset understryker<br />
hennes självklara plats som berättare:<br />
”Med romanen Dig ska jag älska gör Kristina<br />
Sundström en övertygande debut som<br />
författare. Hon har lätt för att berätta och<br />
hon behärskar skrivkonsten väl. Hennes<br />
debutverk är en spännande kärlekshistoria<br />
med utmärkt miljö- och personskildring och<br />
ett överraskande slut. Boken är ett imponerande<br />
habilt, för att inte säga proffsigt,<br />
romanbygge. En stark, mycket lovande debut.”<br />
Priset delades ut vid en tillställning på<br />
Världsbokdagen den 23 april i Karlstad men<br />
egentligen trivs Kristina inte så värst bra i<br />
offentlighetens ljus, säger hon. Fast ett<br />
offentligt framträdande hade hon som mål<br />
när hon började skriva. Efter att ha varit på<br />
bokmässan 2001 och sett Jan Guillou signera<br />
böcker bestämde hon sig för att nästa gång<br />
hon kom dit skulle det vara för att signera sin<br />
egen bok.<br />
Kristina Sundström var tidigt inne på<br />
konst och gick bland annat en konstskola i<br />
Lyon. Men hon kände sig inte helt bekväm.<br />
Det blev inte som hon ville. Skrivandet fanns<br />
där men främst som hobby och senare i<br />
jobbet med de företag hon och hennes man<br />
drev, i form av korrektur, korrespondens och<br />
så vidare.<br />
Kristinas man märkte hennes fallenhet<br />
för skrivande och uppmuntrade henne att<br />
satsa på det. När han gav henne en bärbar<br />
dator för att hon skulle komma igång tog det<br />
fart och hon bestämde sig för att försöka.<br />
Hon minns första gången hon satt<br />
bänkad i köket med datorn. Det var vinter.<br />
Hon hade lämnat sin dotter på dagis och<br />
snöröken yrde utanför. Rätt snabbt insåg hon<br />
att det var lätt att göra annat än att skriva,<br />
men hon hade en första bild att utgå ifrån
– en kvinna under ett träd med en anteckningsbok. Först gick det<br />
trögt, så kom hon igång, fastnade igen, kom vidare.<br />
En sak som kom till hennes räddning var faktiskt raderingstangenten.<br />
Det gick att börja om. Första kapitlet var som en seger för<br />
henne. Skrivandet passade henne mycket bättre än teckning och<br />
målning. Nu blev det som hon ville.<br />
Det viktigaste för henne är att varje läsare skall få en upplevelse,<br />
fångas av berättelsen och glömma tid och rum. Så vill hon själv bli<br />
förförd av det hon läser.<br />
Efter två års arbete och en del pauser valde hon ut tre förlag och<br />
skickade in texten. Hon väntade med spänning på svar. Till slut damp<br />
de ner i brevlådan: två paket med boken i retur och ett tredje med bara<br />
ett brev. ”Tack, men nej tack.”<br />
Refuseringen var ett stort nederlag. Hela processen fram till det<br />
här hade varit så omfattande och viktig. Den hade slukat henne så<br />
totalt. Besvikelsen fick henne att ge upp hela tanken på att bli publicerad.<br />
Boken hamnade i byrålådan.<br />
Ett år gick och så en sommarmorgon när hon vaknade fick hon en<br />
ingivelse: ”Den här boken är för bra och dom ska faan inte tala om för<br />
mig att jag inte ska få min dröm att gå i uppfyllelse”. Det var vändningen.<br />
Hon tog fram boken igen och minns att hon blev förvånad när<br />
hon närmade sig texten. ”Aha, har jag skrivit det här”, kunde hon<br />
tänka. Hon började redigera, klippa litet här och där, ändra formuleringar.<br />
Vänner och bekanta läste, kom med synpunkter och uppmuntran.<br />
Två vänner som tog med sig boken till konferenser blev så uppslukade<br />
av boken att de fastnade på hotellrummet. Under den här perioden<br />
fick hennes man kontakt med Anita Andersson (Värmländska<br />
FörfattarSällskapet) på bokmässan i Göteborg. (Kristina åkte ju inte<br />
dit själv – än.) Anita trodde på Kristinas förmåga och blev ett viktigt<br />
stöd. Den här gången skickade hon texten till nio förlag. Nu kunde<br />
inget stoppa henne. Nio svar: nio nej. Refuserad igen. Men, den här<br />
Kristina Sundström – årets debutant | Sidan 21<br />
Kristina Sundström gav ut boken Dig<br />
skall jag älska på Isabergs förlag 2009<br />
och fick Årets Debutanpris av Föreningen<br />
<strong>Värmland</strong>slitteratur 2010.<br />
Priset delades ut på Världsbokdagen<br />
den 23 april.<br />
gången var svaren annorlunda. Det fanns motiveringar, det gavs<br />
uppmuntran och skälen till avslagen var rimliga och hade inte med<br />
berättelsens kvalitet att göra eller med Kristinas förmåga.<br />
Till slut kom genombrottet hon väntat på. Via affärsbekanta fick<br />
hon kontakt med förlaget Isaberg som ville ge ut boken i 1 000 exemplar<br />
mot att hon gick in med en egen insats. Hon fick en egen redaktör<br />
och de slutförde redigeringen. Hösten 2009 åkte hon till slut till<br />
bokmässan i Göteborg där hon fick signera sin egen bok. ■
Sidan 22 | Krönika bokåret 2009-2010<br />
Krönika bokåret 2009-2010<br />
ETT FANTASTISKT BOKÅR<br />
Text: bengt åkerblom<br />
Titeln på den här krönikan kan förstås<br />
verka ganska så magstark men visst bjöd<br />
bokåret 2009–2010 på ovanligt många<br />
fantastiska böcker! Därom kan ingen tvekan<br />
råda. Kanske kan jag våga kalla året för<br />
kvinnornas år med tanke på att många av de<br />
bästa böckerna hade kvinnliga författare,<br />
mer än vanligt i alla fall, men den gångna<br />
säsongen kan också betecknas som ett<br />
genombrottsår för den värmländska barnboken,<br />
bilderboken i synnerhet. Jag skulle också<br />
kunna kalla det för seriebokens år! Låt mig<br />
presentera ett litet, kräset urval böcker, strikt<br />
alfabetiskt efter författare:<br />
Bengt Berg har ägnat sig åt många genrer<br />
men Österboms öden och äventyr (Heidruns<br />
Förlag 2009) är nog hans första barnbok, en<br />
charmfull berättelse om en färgstark<br />
vitsandsbo, en härlig bilderbok illustrerad av<br />
Annelie Finne.<br />
Malin Biller var ett okänt namn för<br />
undertecknad tills han i vintras fick i sina<br />
händer hennes serieroman Om någon vrålar i<br />
skogen (Optimal Press 2010) och blev ganska<br />
uppskakad av att läsa om helvetet – och i<br />
någon mån lyckan – att växa upp på Hammarö<br />
på 1980- och 1990-talen. Malin Biller är<br />
en erkänd svensk serietecknare men med den<br />
här självbiografin i serieform måste hon slå<br />
igenom rejält!<br />
Vad konstprofessorn Hans-Olof Boström<br />
eventuellt inte vet om kyrkorna i<br />
Karlstads stift kan absolut inte vara något<br />
värt att veta. En lysande presentation av<br />
stiftets kyrkor ger han i ord och bild i boken<br />
Helgade rum. Kyrkor i Karlstads stift (<strong>Värmland</strong>s<br />
Museum och Karlstads stift 2009). Ett<br />
trettiotal kyrkor presenteras mer utförligt i<br />
denna dokumentation av en enastående värld<br />
av skönhet och andlig kultur vars framtid – i<br />
ett längre perspektiv – ser osäker ut i världens<br />
mest sekulariserade land!<br />
Enkel, vacker, öm lyder titeln på boken<br />
om Sveriges främsta jazzsångerska genom<br />
tiderna, Monica Zetterlund. Denna den<br />
första heltäckande biografin över vår duktiga<br />
Hagforstös har fått många lovord. Författaren<br />
Klas Gustafson har tidigare utkommit<br />
med kritikerrosade biografier över framstående<br />
artister som Beppe Wolgers, Cornelis<br />
Vreeswijk och Gösta Ekman.
En av de stora, glada överraskningarna på<br />
den värmländska bokmarknaden under det<br />
gångna året var Lena Carlssons sammanställning<br />
av brev från och till en värmländsk<br />
nobelpristagare: Selma, Anna och Elise.<br />
Brevväxling mellan Selma Lagerlöf, Anna<br />
Oom och Elise Malmros åren 1886–1937. Del 1.<br />
1886–1913 (Litorina förlag 2009). Som nybliven<br />
lärarinna bosatte sig som bekant Selma<br />
Lagerlöf i Landskrona. Hon bodde där i över<br />
tio år, tog aktiv del av livet i staden och hann<br />
även med flera besök i Köpenhamn. Ett<br />
fascinerande verk om en stor författares<br />
vänskapsförbindelser. Och, inte minst, en<br />
mycket vacker bok. Den är formgiven av<br />
Karin och Christer Strandberg. Boken utsågs<br />
till 2009 års vackraste värmlandsbok av<br />
Föreningen <strong>Värmland</strong>slitteratur!<br />
David Liljemark är en annan, jämte<br />
Malin Biller, uppmärksammad serietecknare.<br />
I många år har han forskat om en släkting,<br />
som vid förra sekelskiftet torde varit en av<br />
Sveriges mest omtalade personer, nämligen<br />
helbrägdagöraren F.A. Boltzius (1836–1910).<br />
Hans outtröttliga forskning har resulterat i<br />
en seriebok, försedd med en notapparat<br />
värdig en doktorsavhandling. Boltzius (Galago<br />
2009) kallar han kort och gott sitt verk,<br />
en festlig och högst underhållande skildring i<br />
ord och många bilder av en synnerligen<br />
märklig man – dessutom också ett vetenskapligt<br />
arbete av stort värde! Mums för värmlänningar<br />
vågar jag kalla det.<br />
Mia Skäringer är vi nog många som<br />
känner till från det populära och smått<br />
genialiska TV-programmet Mia och Klara,<br />
där den alltid glada och goda och välmenande<br />
Mia pratar Kristinehamnsmål så det står<br />
härliga till. Hon står nu inte att känna igen så<br />
värst i sin debutbok, Dyngkåt och hur helig<br />
som helst (Bonniers 2009). Jo, sitt frustande<br />
goda humör, sin vitalitet har hon i behåll,<br />
men i grunden är det en mycket allvarlig bok,<br />
egentligen en samling krönikor och bloggbidrag.<br />
Hon berättar chockerande öppenhjärtigt<br />
om sitt liv, äktenskap, sin barndom och<br />
karriär. En stark läsupplevelse!<br />
Som sig bör var Gustaf Fröding-sällskapet<br />
först ut med att uppmärksamma Fröding-året<br />
2010 – faktiskt flera månader i förväg. Sällskapet<br />
gjorde det med boken Frödings landskap,<br />
en pedagogiskt upplagd och mycket<br />
läslockande introduktion i Gustaf Frödings<br />
författarskap i all sin mångsidighet – med<br />
texter av Anita Forsnäsgård och, förstås,<br />
Gustaf Fröding själv! Boken är utsökt formgi-<br />
Krönika bokåret 2009-2010 | Sidan 23<br />
ven av Anita Stjernlöf-Lund och lika utsökt<br />
illustrerad av fotografen Per Berggrén.<br />
Vilhelm Moberg har i Raskens rest ett<br />
äreminne över den svenske indelte soldaten.<br />
Något liknande gör Eva-Gunilla Ribbing<br />
– fast om en statskyrkopräst – med sitt<br />
omfångsrika debutverk, …ty floden måste till<br />
havet (Norlén & Slottner 2010). Det är en<br />
biografi i skönlitterär form över värmlandsprästen<br />
Magnus Lagerlöf, kusin till Esaias<br />
Tegnér och dennes gode vän, som framgår av<br />
några i boken återgivna brev. Präster fordomtima<br />
hade orimligt mycket att stå i – fast alla<br />
var förstås inte lika plikttrogna som Magnus<br />
Lagerlöf! Det framgår av detta utförliga,<br />
välskrivna och väldokumenterade porträtt av<br />
en föregångare till hennes far i Nyeds prästgård.<br />
■
Sidan 24 | Malin billers svarta barndom<br />
Svart barndom i serieform<br />
Malin Biller tecknar vanligen, med<br />
burlesk humor och avväpnande självdistans,<br />
serier om kvinnokroppen, engångsligg och<br />
relationer. Hennes serier har publicerats i<br />
bland annat Galago, Ernie och Sydsvenskan.<br />
Hon har gett ut ett eget seriealbum och<br />
arbetar även som illustratör.<br />
I hennes senaste stora projekt, den<br />
självbiografiska serieromanen Om någon<br />
vrålar i skogen, har hon dock frångått det<br />
burleska. Humorn finns med, men det här<br />
är en i många delar becksvart berättelse.<br />
Text: debora Karlsson / Illustrationer: Malin biller / Foto: privat<br />
Malin Biller skildrar sin uppväxt på Hammarö<br />
utanför Karlstad, dit familjen flyttade<br />
från Helsingborg strax innan hon skulle<br />
börja första klass. Hon var ett knubbigt<br />
barn som blev mobbad i skolan samtidigt<br />
som hon försökte navigera i en otrygg<br />
hemmiljö. Föräldrarnas relation var på<br />
fallrepet, pappan var periodare och mamman<br />
arbetslös och deprimerad. Hon försökte<br />
hålla sig undan från sin drickande pappa<br />
och jobbade hårt för att muntra upp sin<br />
nedstämda mamma. Pappan började vid<br />
denna tid förgripa sig sexuellt på henne,<br />
något hon inte vågade berätta om förrän i<br />
vuxen ålder. Berättelsen blir ljusare i tonen<br />
först när den avslutas, efter att pappan gått<br />
bort i cancer och hon själv flyttat från de<br />
mörka värmländska skogarna.<br />
Som läsare förstår man att Malin Biller<br />
behövde skriva berättelsen, för sin egen<br />
skull, för att kunna gå vidare. Men hur<br />
orkade hon ge ut den?<br />
– Det tog ganska många år för mig att<br />
göra boken, så jag hann känna och tänka
efter ordentligt. Jag pratade med personer i<br />
min närhet som gav mig rådet att ge ut den.<br />
Den handlar om ett tabubelagt ämne, men<br />
det är trots allt många som utsätts för incest.<br />
Jag hoppades att den skulle kunna bli en<br />
hjälp för andra.<br />
Allt det hon gick igenom gjorde henne<br />
stark redan som barn, säger hon själv. Hon<br />
var tvungen att klara av att gå vidare.<br />
Kanske var det också en ren och skär överlevnadsinstinkt.<br />
– Men visst fanns det perioder när jag<br />
under barndomen och tonåren hade tankar<br />
kring att ta mitt eget liv. Något som hindrade<br />
mig var att jag i barndomen blev starkt, nästan<br />
maniskt, troende. Att begå självmord hade<br />
varit en synd som skulle ha skickat mig till<br />
helvetet. Så manin blev kanske min räddning.<br />
Styrka hämtade hon även i att hon var<br />
duktig på att teckna och skriva, det gav<br />
henne positiv uppmärksamhet och en tro på<br />
sig själv. Dessutom hittade hon en kompis<br />
som kom att betyda väldigt mycket, han är<br />
än idag en av hennes närmaste vänner. Och<br />
humorn – den ska inte glömmas bort i<br />
sammanhanget – har fungerat som en ventil,<br />
säger hon.<br />
Att vara självutlämnande är inget som<br />
hon säger sig ha några problem med.<br />
– Jag bestämmer ju själv vad jag lämnar<br />
ut. Det är bara portioner av mig som serveras<br />
i den här boken och i mina seriestrippar.<br />
Just nu ägnar Malin Biller en del av sin<br />
tid åt att prata om boken i olika sammanhang.<br />
Övrig tid arbetar hon med att producera<br />
seriestrippar, för tillfället mest till<br />
Malin billers svarta barndom | Sidan 25<br />
Om Malin Biller<br />
Född 1979, bor tillsammans med sin<br />
man i oxelösund. Utbildad serietecknare<br />
på Serieskolan i Malmö.<br />
Har även gått Målerilinjen på Östra<br />
Grevie folkhögskola och läst barnlitteratur<br />
på Lunds universitet.<br />
tidningar i Norge och Finland, och att göra<br />
illustrationer. Men någon gång i framtiden<br />
skulle hon vilja prova på att göra barnböcker,<br />
om allvarliga ämnen. Hon har även<br />
tankar om en fortsättning på serieromanen.<br />
– Det skulle bli en berättelse om hur<br />
uppväxten påverkar en. Själv blev jag först<br />
väldigt destruktiv som vuxen. Men jag har<br />
tagit mig vidare och kommit fram till vad<br />
jag mår bra av.<br />
Hon drömmer även om att någon gång<br />
få möjlighet att skildra Gustaf Fröding i<br />
serieform och därigenom introducera<br />
honom för en yngre publik. Han har varit<br />
en favorit sedan tonåren.<br />
– Jag älskar hans dikter och har redan<br />
tolkat några av dem, särskilt de muntrare är<br />
tacksamma, såsom Dumt fôlk. Men även de<br />
mörkare skulle vara fint att få göra serier av.<br />
Jag tror att många unga kan känna igen sig i<br />
hans diktning, om man bara ”dammar av”<br />
honom lite. Då menar jag givetvis inte att<br />
ändra på något han skrivit, utan att göra<br />
honom tillgänglig på ett annat sätt, genom<br />
serieformen. ■
Sidan 26 | eva Wiklund om det otänkbara<br />
Att överleva<br />
det otänkbara<br />
Text: Hedvig bergenheim / Foto: eva Wiklund<br />
Anne-britt Söderberg förlorade sin dotter i branden<br />
på backaplan i Göteborg 1998. Jag kommer sen är<br />
en berättelse om att överleva det otänkbara.<br />
”En mamma rusar över den våta asfalten<br />
utan att lägga märke till nattkylan. Hon ser sig<br />
vilt omkring. Hon mår illa och magen värker.<br />
Hon rusar. Hon frågar. Hon vänder på ungdomar<br />
och ser in i deras sotiga ansikten, men<br />
hittar inte vad hon söker.” Boken, Jag kommer<br />
sen, börjar där − natten den 29 oktober 1998.<br />
Den bygger på Anne-Britt Söderbergs berättelse<br />
om branden på Backaplan. En natt när 63<br />
ungdomar dog och 200 skadades i det som<br />
sedan kom att kallas för ”diskoteksbranden” i<br />
medierna. Anne-Britt Söderbergs dotter<br />
Johanna, som snart skulle fylla 17 år, var en av<br />
de många som aldrig kom hem igen.<br />
Jag kommer sen handlar om att överleva det<br />
otänkbara − att förlora ett barn. Men boken är<br />
också en berättelse om vad som faktiskt hände<br />
den där natten för snart tolv år sedan. För trots<br />
en omfattande medierapportering, utredningar<br />
och rättegångar om Backaplansbranden<br />
finns det ingen bok som berättar om händelsen<br />
i sin helhet.<br />
− Det förvånade mig när jag började göra<br />
mina intervjuer, berättar Eva Wiklund som<br />
skrivit boken.<br />
Eva Wiklund har arbetat många år som<br />
journalist på lokaltidning och dessutom som<br />
frilansare för olika veckomagasin. Och det var<br />
som frilansande reporter hon först kom i<br />
kontakt med Anne-Britt. Hon hade läst en<br />
kortare artikel om henne som föreläsare i<br />
ämnet sorg och förlåtelse. Hon blev nyfiken<br />
och kontaktade henne för att göra en längre<br />
intervju för Hemmets Journal. Eva och<br />
Anne-Britt fick bra kontakt, men Eva kände<br />
tydligt att utrymmet i en artikel inte räckte för<br />
att berätta Anne-Britts historia.<br />
− Den har så många bottnar och Anne-<br />
Britts livsöde är fascinerande på olika sätt.<br />
Hon är en otroligt modig och stark kvinna<br />
med ett fantastiskt minne och sinne för<br />
detaljer och hon har varit med om så mycket,<br />
säger Eva.<br />
Eva och Anne-Britt kom överens om att<br />
försöka berätta historien i bokform. Eva<br />
intervjuade Anne-Britt vid många tillfällen.<br />
Hon intervjuade även människor som fanns i<br />
dottern Johannas närhet som expojkvän,<br />
styvfader, bror, väninna, konfirmationspräst<br />
med flera. Att få en tydlig bild av vem Johanna<br />
var kändes viktigt, förklarar Eva. Projektet<br />
växte. Eva började granska myndigheternas<br />
handlingar från branden och intervjuade<br />
brandmän, kommunens krissamordnare,<br />
dåvarande kommunalrådet Göran Johansson,<br />
advokaten Thomas Bodström och människor<br />
inom rättsväsendet.<br />
− Från början hade jag inte tänkt att det<br />
skulle bli ett så stort researcharbete, men det<br />
finns så många uppgifter och ingen har<br />
berättat om branden i en sammanhållen<br />
historia på det här sättet. Jag kände att det<br />
fanns ett hål att fylla, säger Eva Wiklund.<br />
Genremässigt kategoriserar hon boken<br />
som en dokumentärroman.<br />
− Det är en sammanvävd historia som<br />
egentligen bygger på två historier, den om<br />
Anne-Britts liv och den om Backabranden,<br />
men de går i varandra hela tiden. Historien är<br />
sann, så sann som en historia kan vara när<br />
många människor ska komma ihåg vad som<br />
hände för länge sedan, säger Eva.<br />
− Det är också viktigt att poängtera att det<br />
inte har varit min ambition att ge den fullständiga<br />
versionen av branden och dess konsekven-
ser. Det vore en omöjlig uppgift. Historien i<br />
den här boken har filtrerats genom så många<br />
människors ögon; överlevande, brandmän,<br />
poliser, åklagare, advokater, anhöriga och<br />
andra som har berättat. Därför kan den inte<br />
kallas objektiv.<br />
Boken är min tolkning av historien, utifrån<br />
vad jag fått mig återberättat och utifrån de<br />
många rapporter som skrivits, fortsätter hon.<br />
Språket är avskalat och direkt och boken<br />
innehåller många beskrivande scener.<br />
− Jag har strävat efter att skriva så att<br />
läsaren ska kunna känna och leva sig in i<br />
händelserna, som om han eller hon vore där,<br />
samtidigt har det varit viktigt att språket inte<br />
blev för sentimentalt, säger Eva Wiklund.<br />
− Anne-Britts förhoppning när hon valde<br />
att berätta sin historia var att visa att man kan<br />
gå vidare med livet även om det allra värsta<br />
tänkbara händer och samtidigt visa att en<br />
sorgeprocess är något som tar år och som hela<br />
tiden går upp och ner. Ambitionen är att boken<br />
kanske kan vara ett stöd för personer som råkar<br />
ut för stora svårigheter i livet, fortsätter Eva<br />
Wiklund.<br />
Arbetet med boken har tagit nästan två år<br />
då den har tillkommit vid sidan av Evas<br />
ordinarie arbete som informatör i Storfors<br />
kommun. Det har varit både tidskrävande<br />
och krävande mentalt att skriva den, berättar<br />
Eva. Men det har också inneburit en stor<br />
arbetsglädje.<br />
− Det är så många som har delat med sig så<br />
öppenhjärtigt och modigt av sina minnen och<br />
känslor kring hur de upplevde det på själva<br />
brandnatten och efteråt, exempelvis i rättssalen.<br />
Det är bland det mest känslosamma jag har<br />
gjort, säger Eva Wiklund. ■<br />
Författaren eva Wiklund<br />
<br />
eva Wiklund om det otänkbara | Sidan 27<br />
Anne-Britt Söderberg är bokens<br />
huvudperson. Här, i en lokal på Backaplan,<br />
förlorade hon sin dotter 1998.<br />
<br />
Brandlokalen är idag renoverad och<br />
används för studiebesök för skolklasser<br />
i förbyggande syfte. En sådan här<br />
brand ska inte behöva inträffa igen. På<br />
roll-ups i lokalen kan man se hur det<br />
såg ut före renoveringen.<br />
Anhörigföreningen Boa<br />
För Anne-Britt Söderberg var<br />
anhörigföreningen Boa under en<br />
lång tid en livlina. Där fick hon stöd<br />
och hjälp att gå vidare och där fick<br />
hon stötta andra. Idag drivs föreningen<br />
av de ungdomar som överlevde<br />
branden. De jobbar förebyggande<br />
genom att ta emot exempelvis<br />
skolklasser på studiebesök i brandlokalen<br />
och genom att hålla föredrag.<br />
Fem kronor per sålt exemplar av Jag<br />
kommer sen går oavkortat till<br />
anhörigföreningen Boas förebyggande<br />
arbete, som ett bidrag för att<br />
en sådan här katastrof inte ska<br />
inträffa igen.
Sidan 28 | Sven Smedberg och Strandbarnet<br />
”din snäcka bärga fritt och stig<br />
i land, stig ur, o,<br />
stig i land på Stora Sand<br />
i vass och vagga”<br />
ur Strandbarnet<br />
poeT I MAnGSKoG<br />
Text och foto: ulf nordström<br />
Sven Smedbergs poesi föds i Mangskog, vid<br />
sjön Salungens sköna strand. Och i Grekland,<br />
dit han återvänder varje år.<br />
Men mest av allt kanske den föds i litteraturen.<br />
– Jag kan nog inte skriva om en katt som<br />
går över gården, utan att placera den i ett<br />
mytologiskt sammanhang. Då blir poesin<br />
komplex – och kanske lite svår.<br />
Men senaste diktsamlingen Strandbarnet<br />
har fått recensenterna att tala om en ledigare,<br />
muntrare och lekfullare Sven Smedberg.<br />
Kanske inte så konstigt, med tanke på berättelsen<br />
bakom dikterna.<br />
– Jag blev morfar till Saga och den<br />
knarriga gubbe som skymtar i min förra<br />
diktsamling I Felicias hus blev lite gladare, det<br />
är sant.<br />
I sitt bibliotek har Sven Smedberg många<br />
hyllmeter poesi, ”kanske den största privata<br />
samlingen i <strong>Värmland</strong>”. Poesin har han levt<br />
med sedan 1950-talet. Tillsammans med<br />
hustrun Gunilla gjorde han vackra handgjor-<br />
da, illustrerade diktböcker innan förlaget<br />
Wahlström & Widstrand gav ut debutboken<br />
1966.<br />
– Men diktskrivandet låg mer eller<br />
mindre nere under många år. Som lärare på<br />
Ingesunds folkhögskola drabbades jag av<br />
folkbildarkallet och hade fullt upp med att<br />
finna min lärarroll.<br />
Först på 1980-talet började Sven Smedberg<br />
skriva på allvar igen. Sedan 1992 har han gett<br />
ut sex diktsamlingar.<br />
Riktigt folkkär blir han nog aldrig, det<br />
blir man sällan när man arbetar i den modernistiska<br />
lärda traditionen, med föregångare<br />
som T.S. Eliot och Ezra Pound. I Sven Smedbergs<br />
poesi möter man Odysseus och Orfeus,<br />
referenserna till historia, mytologi och klassisk<br />
litteratur är självklara.<br />
– Det där är en klangbotten hos mig själv,<br />
tidiga intryck, fotspår jag går i. Jag får ju höra<br />
att jag är svår, men jag kan inte annat, detta är<br />
jag.<br />
Mer poesi kommer det att bli, men inga<br />
stora kursändringar. Han har försökt skriva<br />
om samtiden – ”fast det blir platt” – och kan<br />
beundra författare som skriver på mål: ”men<br />
det är svårt, man får jobba i många år för att<br />
bli bra”.<br />
Hemma i bokhyllan står en rad anteckningsböcker<br />
med idéer och utkast, men han är<br />
ingen som samlar opublicerade dikter på hög.<br />
– Jag är en trög en. Det tar tid att bli<br />
färdig med en diktsamling. Strandbarnet skrev<br />
jag 2007, sedan fick den ligga ett tag innan jag<br />
strök ner och skrev om.<br />
Hur vet man då att en dikt är färdig?<br />
– En bra fråga – och svår! Men jag tror<br />
man lär sig det, precis som andra yrkesmän lär<br />
sig bedöma det dom gör. Innan den är färdig<br />
utsänder dikten alltid små signaler: ”det här är<br />
inte bra”. ■
TVIllrAnde FluGSnAppAre<br />
oCH Måne uTAn lySKrAFT<br />
Text: debora Karlsson / Foto: peder lingdén<br />
om Joar Tiberg<br />
Född 1967, uppvuxen i oxelösund och luleå. bor i Stockholm och i ransby i norra<br />
<strong>Värmland</strong>. Har skrivit reportageböcker, dikter och prosalyrik. utkommer under<br />
2010 även med diktboken Ansvaret, Ansvaret, Ansvaret, Ansvaret.<br />
Joar Tiberg är verksam som poet, journalist<br />
och översättare. Nu har han även börjat<br />
skriva för en yngre läsekrets. Under våren<br />
kom böckerna Vad säger fågeln?, med illustrationer<br />
av Anna Bengtsson, och Månen blev<br />
rädd, som illustrerats av Anna Höglund.<br />
I den poetiska Vad säger fågeln? beskriver<br />
Joar Tiberg, med egenhändigt påhittade verb,<br />
hur några fåglar i den svenska naturen<br />
egentligen låter.<br />
”Pjyt,<br />
pjytt,<br />
pjytt, pjytt, pjytt<br />
gråter Domherren”<br />
De varma illustrationerna visar vackra<br />
ögonblicksbilder ur blåmesars, nötväckors<br />
och sothönors liv. Att boken skulle vara<br />
skriven för barn håller Joar Tiberg dock inte<br />
riktigt med om.<br />
– Jag gillar inte att dela in det jag skriver i<br />
genrer. Men samtidigt är det ju nästan<br />
ofrånkomligt. Vad säger fågeln? tilltalar<br />
kanske främst små barn, men jag ser mina<br />
texter som något som kan läsas av alla åldrar.<br />
Något som märks i den melankoliska och<br />
stillsamma Månen blev rädd. Månen blir<br />
deprimerad och upplever att han håller på att<br />
tappa sin lyskraft. Han känner sig tung och<br />
trött och rädd för Jorden där under. Han vill<br />
gråta, men vet inte hur man gör. Av sin vän<br />
solen får han rådet att söka upp en plats långt<br />
borta där stjärnor lär andra himlakroppar att<br />
hantera sitt inre mörker.<br />
– Jag skrev boken delvis som en reaktion<br />
mot de barnböcker jag läst själv de senaste<br />
åren. Det finns ju väldigt mycket fint. Men<br />
många av berättelserna är käcka, uppbyggliga.<br />
Jag ville göra något allvarligare, om känslor<br />
som alla har inom sig, såväl stora som små.<br />
Månen blev rädd är en berättelse som jag själv<br />
nog hade behövt som barn.<br />
Anna Högbergs illustrationer, som mest går i<br />
blått, grått och svart, visar en ensam, ledsen<br />
och frusen måne. Bilderna ger ett ödesmättat<br />
intryck.<br />
– Anna hade ett väldigt gehör för min<br />
text, det kändes verkligen bra att jobba med<br />
henne.
För familj och vänner var han naturligtvis<br />
Bosse, liksom de flesta andra med namnet Bo.<br />
Men för resten av världen är det under signaturen<br />
Bovil som konstnären och serietecknaren<br />
Bo Vilson gjort sig känd.<br />
Du som var med på 1940-talet har förmånen<br />
att minnas Bovil från den tid då du själv<br />
läste serier och ungdomsböcker. För dig blir<br />
det en riktig nostalgitripp att öppna dörren<br />
och kliva in i Bovils hem utanför Torsby. I<br />
ateljén på andra våningen hittar du originalteckningarna<br />
till massor av spännande äventyr<br />
fyllda av uppfinningar och klurigheter. Bovils<br />
fantasi och berättarglädje vittnar om en<br />
person som i seriernas värld stundtals befann<br />
sig långt före sin egen tidsålder.<br />
Men även vi som inte har några egna<br />
upplevelser av Bovils alster, har anledning att<br />
förstummas av detta ovanliga konstnärshem.<br />
– När vi kom hit exploderade fars skaparlust,<br />
berättar sonen Björn Vilson, som idag bor<br />
på gården och håller på att bygga upp Bovilgården<br />
som besöksmål. Han hade flera fasta<br />
uppdrag som illustratör och serietecknare för<br />
olika veckotidningar. Det var där han tjänade<br />
sina pengar.<br />
Men han var konstnär all sin vakna tid<br />
och höll alltid på med något. Det är dessa<br />
konstnärsprojekt – gigantiska väggmålningar,<br />
skulpturer av trä, fiffiga inredningsdetaljer,<br />
träsniderier och tavlor – som gör Bovilgården<br />
till en unik plats att besöka.<br />
Bo Vilson och hans hustru Anna var<br />
storstadsmänniskor som längtade ut på landet.<br />
bo Vilson tapetserade ena väggen i sin ateljé<br />
med karikatyrteckningar han gjorde under<br />
1930-talet. Här samsas bland andra Mahatma<br />
Gandhi med gamle kungen Gustaf V, Greta<br />
Garbo, president roosevelt och bullen berglund.<br />
Lär känna konstnären<br />
och serietecknaren Bovil<br />
EN NOSTALGITRIPP<br />
TILL 1940-TALET<br />
Text: Katarina Averås / Foto: Øyvind lund<br />
nu kan du stiga rakt in i serietecknaren bo Vilsons värld. under 1930- och 1940-talen gjorde han sig<br />
känd under signaturen bovil. räkna med en nostalgitripp och en upplevelse som lämnar en osannolik<br />
känsla efter sig. det väl bevarade konstnärshemmet ligger vackert på en kulle i utterbyn<br />
med utsikt över två sjöar och en tjärn. Sonen björn Vilson berättar och visar runt bland väggmålningar,<br />
träskulpturer, sniderier och fiffiga uppfinningar.<br />
Redan under 1930-talet, när Bovil försörjde sig<br />
och sin familj som reklamtecknare och<br />
illustratör, började han på egen hand skissa på<br />
drömhuset. När det var klart började paret att<br />
leta efter den perfekta platsen för huset,<br />
någonstans i Sverige.<br />
– Under tiden stod en skalenlig modell av<br />
huset där hemma på pianot, berättar Björn<br />
Vilson. Sommaren 1941 bodde vi några<br />
månader hos släktingar i <strong>Värmland</strong>. Mina<br />
föräldrar cyklade som vanligt omkring i<br />
förhoppningen att hitta ett lämpligt ställe att<br />
bygga sitt hus.<br />
Den här gången föll alla bitar på plats. Via<br />
bekantas bekanta kom de i kontakt med<br />
konstnären Anna Sahlström som visade dem<br />
kullen med björkdungen. Utsikten var vid i
alla väderstreck, över två sjöar, en tjärn och<br />
stora åkerarealer.<br />
– ”Här är det!”, var en känsla de båda<br />
kände direkt de kom hit. Tomten styckades av<br />
och byggmästare Nils Myrle från trakten<br />
anlitades för att jobba efter fars ritningar.<br />
– Sommaren 1943 flyttade vi in – mor och<br />
far, jag och mina två yngre bröder.<br />
Det var här i ateljén som Bovils äventyr<br />
föddes och fick form. Under 1940-talet<br />
tecknade han sex olika serier. Den allra första<br />
var ”Flygkamraterna” som följdes av bland<br />
andra ”Tusen och en natt” i Veckorevyn, som<br />
på den tiden var en familjetidning. Han blev<br />
snart kontrakterad av Bonniers. Omslagen till<br />
ungdomsböcker från denna tidsepok pryds<br />
ofta av hans illustrationer. Bovils välkända<br />
signatur i versaler sitter nere i det högre hörnet.<br />
– Hans bredd som tecknare var oändlig.<br />
Han tog sig an uppdrag för Lyckoslanten och<br />
tecknade och skrev sagoböcker. I nästa stund<br />
målade han science fiction eller en serie<br />
julkort.<br />
Tillvaron för familjen förändrades i ett<br />
slag en dag i december 1949 då Bo Vilson<br />
plötsligt blev sjuk och avled, endast 39 år<br />
gammal. Hustrun Anna var då gravid och<br />
födde en månad senare den fjärde brodern i<br />
syskonskaran.<br />
– Mamma blev ensam med oss och ett stort<br />
hus, säger Björn Vilson. De flesta gav henne<br />
rådet att sälja och flytta tillbaka till sin<br />
barndomsstad Göteborg. Men istället bosatte<br />
sig min mormor Berta hos oss och mamma tog<br />
ett jobb som skrivbiträde i Torsby kommun.<br />
– Där mötte hon sedan en ny man, Elis<br />
Fjällström, som 1956 kom från Tärnaby och<br />
tillträdde som socialchef i kommunen. Han<br />
var vår fosterfar i 50 år och de bodde kvar här<br />
på gården i alla år.<br />
Det nya paret valde – som tur är – att<br />
bevara all den konst som Bo Vilson låtit prägla<br />
sitt hem.<br />
– Idag är gården ett dödsbo och vi är fyra<br />
bröder som ansvarar för stället. Vår ambition<br />
är att Bovilgården ska vara en kultur- och<br />
minnesgård öppen för allmänheten och att den<br />
kan hyras ut till olika kulturella aktiviteter.<br />
– Men vi klarar det inte själva. Nu finns en<br />
vänförening med 150 medlemmar och tanken<br />
är att en ekonomisk förening ska köpa gården<br />
och driva verksamheten vidare. Vi har också<br />
goda kontakter med Svenska Seriefrämjandet<br />
som stödjer projektet.<br />
Tills verksamheten hittat sina former är<br />
det Björn Vilson som tar emot besökare och<br />
även guidar runt i huset och trädgården.<br />
Drivkraften finner han i all den positiva<br />
respons som finns i bygden och hos alla dem<br />
som kommer till Bovilgården för att uppleva<br />
och minnas en konstnär och uppfinnare som<br />
fick alltför kort tid här på jorden. ■<br />
Flygkamraterna var bovils första helt egna serie där<br />
han både skrev, utvecklade historien och tecknade.<br />
den publicerades som följetong i tidningen Folket i<br />
bild (Fib) som på 1940-talet var en kulturtidning.<br />
Sonen björn Vilson, här framför en målning av<br />
honom själv som liten pojke tillsammans med<br />
mamma Anna på Gotland 1939, vill att bovilgården<br />
ska bevaras och fortsätta vara öppen för besökare.<br />
bovilgården | Sidan 31<br />
tUsen ocH en natt i bovilgården<br />
Under hösten 2010 kommer också boken<br />
där författaren Berit Juhl från Torsby har<br />
fördjupat sig i Bo Vilsons liv och konstnärskap.<br />
Titeln Tusen och en natt i Bovilgården<br />
syftar naturligtvis på den serie<br />
som Bovil kanske var allra mest känd för<br />
– Tusen och en natt.<br />
Boken innehåller både äldre och nytt<br />
material. I grunden finns utdrag ur den<br />
bok som sonen Björn Vilson gav ut år<br />
1992 med titeln Boken om Bovil. Berit Juhl<br />
har intervjuat Björn själv, men också<br />
grannar i Utterbyn, de fyra sönerna,<br />
vänner samt andra som minns hur det<br />
var när Bo Vilson flyttade från Stockholm<br />
till <strong>Värmland</strong> i början av 1940-talet.<br />
– Boken är på cirka 140 sidor och<br />
innehåller mycket bilder och även utdrag<br />
ur gårdens gästbok, berättar Berit Juhl.<br />
Vi har arbetat med den under cirka ett år.<br />
Att boksläppet sker den här hösten<br />
passar extra bra. Den 16 september är<br />
det 100 år sedan Bovil föddes.
Sidan 32 | radiosuccén Verskampen<br />
Versmakare Göran bryntesson<br />
har skapat kortlekar med kluriga<br />
verser om kändisar. Hans Versmakeriet<br />
i Mangskog finns att hitta<br />
vid de vackra omgivningarna till<br />
sjön Mangen.<br />
VERSKAMPEN –<br />
en lek med verser<br />
Text och foto: pia Gustavsson<br />
Radiolyssnare i <strong>Värmland</strong> kunde under<br />
våren klura på gåtor i form av verser och ringa<br />
in sina svar till radiostationen. Verskampen,<br />
där det gäller att komma på vilken person som<br />
gömmer sig bakom versen, har blivit ett<br />
uppskattat inslag i P4 <strong>Värmland</strong>. Det har varit<br />
så lyckat att P4 Sjuhärad tagit efter.<br />
Mannen bakom verserna finns att hitta vid en<br />
naturskön väg längs sjön Mangen, en plats för<br />
versmakare.<br />
Göran Bryntesson har gjort sällskapsspelet<br />
Verskampen som består av kort med kluriga<br />
rim. Bakom varje vers gömmer sig en känd<br />
person eller figur. Vem det är ligger ofta<br />
finurligt dolt i textraderna.<br />
Hittills har han gett ut två kortlekar med<br />
vardera 100 verser. Fler kommer det att bli.<br />
– Jag har i alla fall 500 verser nu och jag<br />
kommer att göra verskamper så länge det finns<br />
figurer att göra verser om, berättar Göran.<br />
Han plockar fram ett kort och läser:<br />
Med gym<br />
Knappast kunde man väl tro,<br />
att han från lilla Ockelbo,<br />
i realiteten,<br />
skulle hamna så i smeten.<br />
Daniel Westling eller prins Daniel, som han nu<br />
kallas, är naturligtvis svaret. Personerna hittar<br />
han ofta i TV och tidningar, prinsessbröllopet<br />
var till exempel en bra inspirationskälla.<br />
Verserna, de kommer i en aldrig sinande ström.<br />
– Versskapandet är en tradition i min familj,<br />
vi har alltid gjort verser av olika slag, som vid<br />
födelsedagar och andra högtider.<br />
Det var också så Verskampen växte fram. Det<br />
började som en lek vid familjens julfester,<br />
fortsatte med att verserna blev ett uppskattat<br />
inslag i radion för att till slut få formen av ett<br />
sällskapsspel.<br />
Skrivit har Göran Bryntesson gjort under<br />
lång tid, tidigare har han gett ut fyra böcker<br />
och en CD med både verser och visor. Han<br />
uppträder också med sina visor och brukar<br />
bryta av föreställningen med att läsa några kort<br />
ur Verskampen och låta publiken gissa svaret.<br />
Längs grusvägen vid Mangen, som slingrar<br />
sig förbi Görans hem, promenerade Gustaf<br />
Fröding många gånger när han besökte sin<br />
syster i trakten och ett stenkast bort har Tage<br />
Aurell bott.<br />
– Under uppväxten i Mangskog har<br />
Frödings dikter har varit en del av mitt liv,<br />
berättar Göran.<br />
Då är det inte svårt att förstå att det ligger<br />
nära till hands att bli versmakare. I kortleken<br />
finns mycket riktigt också en av inspirationskällorna<br />
med:<br />
På vers<br />
Hans vänner gjorde honom pank,<br />
och ofta var han kärlekskrank,<br />
han kom med etablissemang i fejd<br />
och diktade vackert om vacker nejd. ■
ok om STCC:s framgångsrike teamchef Tommy Kristoffersson | Sidan 33<br />
Hallå där jonas Aspetorp och<br />
Morgan Carlsson…<br />
…ni har skrivit boken Kristoffersson –<br />
rallycrossföraren som blev STCC:s mest<br />
framgångsrike teamchef.<br />
Varför skrev ni den?<br />
– För att vi har pratat ett tag om att göra<br />
en del skrivprojekt ihop och just den här<br />
idén hade många gemensamma nämnare<br />
för oss på nystartade Wermländska<br />
ord. Dessutom var huvudpersonen i rätt<br />
läge för att genomföra ett sådant projekt,<br />
när han precis hade avslutat den egna<br />
aktiva karriären. Vi visste att det fanns<br />
mycket att berätta om hans långa karriär,<br />
så det kändes helt rätt. Med Tommy<br />
täcker vi in 20 väldigt händelserika år,<br />
både i rallycross och racing, med en<br />
hisnande spännvidd mellan upp- och<br />
nedgångar, samt får – inte minst – tillfälle<br />
att lyfta fram historier som gjort sig<br />
förtjänta av en större publik.<br />
Vad var roligast under arbetet med att<br />
göra boken?<br />
– Intervjuerna med Tommy och övriga<br />
personer har varit mycket underhållande<br />
och givande, men även jobbet med att<br />
sammanlänka vårt skrivande och hitta<br />
vinklingar har varit kul. Det har dessutom<br />
varit väldigt intressant att försöka göra<br />
något som går lite utanför den ordinarie<br />
mallen för böcker om motorsport.<br />
Kommer det en fortsättning? Tommy<br />
Kristoffersson är ju fortfarande i allra<br />
högsta grad aktiv inom motorsporten,<br />
nu som framgångsrik teamchef för<br />
STCC-uppstickarna Team Biogas.<br />
– Ja gärna, om han håller på nog länge, så<br />
att det finns material för en bok till så...<br />
Intervju: debora Karlsson
Sidan 34 | Sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong> – öppna för alla<br />
Sjukhusbiblioteken är<br />
öppna för alla.<br />
– Vi är en neutral mötesplats. Hos oss kan du<br />
koppla av en stund, låna en bok eller söka<br />
medicinsk information. Alla är välkomna, säger<br />
bibliotekarierna på Centralsjukhuset i Karlstad.<br />
Text och foto: Kristina borgsten<br />
På sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong> ryms medicinska böcker, tidskrifter<br />
och databaser under samma tak som skönlitteratur, musik och film.<br />
– Samtidigt som du besöker oss för att få medicinsk information kan du<br />
låna en skönlitterär bok eller en film. Båda delarna behövs för att<br />
utvecklas både professionellt och privat, allt hänger ihop, säger sjukhusbibliotekarie<br />
Pia Bodinger.<br />
Jan Schützer är chef för sjukhusbiblioteken<br />
i Arvika, Karlstad och Torsby.<br />
Han berättar att sjukhusbiblioteken<br />
har den största samlingen av medicinsk<br />
information i <strong>Värmland</strong>.<br />
Sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong><br />
• Bibliotek finns vid sjukhusen i<br />
Arvika, Karlstad och Torsby.<br />
• Sammanlagt 14 tjänster, varav<br />
två i Arvika och två i Torsby.<br />
• Samarbetar med kommunbiblioteken<br />
i länet vilket innebär<br />
att om man lånar en bok på<br />
något av sjukhusbiblioteken,<br />
kan den lämnas tillbaka på ett<br />
kommunalt bibliotek.<br />
• Har största samlingen av<br />
medicinsk information i <strong>Värmland</strong>.<br />
• Beställer 3 000 tidskriftsartiklar<br />
och böcker från andra bibliotek<br />
per år.
Från bibliotekets datorer kan man söka i<br />
olika medicinska databaser och för patientinformation<br />
finns databasen Pion. Vårdprogram<br />
och vårdrutiner, både lokala och<br />
nationella, är enkla att hitta.<br />
– Om jag själv blev sjuk skulle jag genast ta<br />
fram vårdprogrammet för den sjukdom jag<br />
drabbats av, säger Jan Schützer, chef för<br />
sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong>. Vårdprogrammen<br />
och den patientinformation som<br />
finns i Pion, är kvalitetsbedömda till skillnad<br />
från mycket annat man finner på Internet.<br />
En ny arbetsuppgift för sjukhusbiblioteken<br />
är patient- och närståendeutbildningar. I<br />
utbildningarna får patienter, som drabbats av<br />
en långvarig sjukdom eller skada, och deras<br />
närstående diskutera med sjukvårdspersonal<br />
och personer som själva har erfarenhet av<br />
olika sjukdomar. En bibliotekarie medverkar<br />
vid träffarna som sker efter att sjukhusbiblioteket<br />
har stängt för dagen.<br />
– Vi ger tips på litteratur i det ämne utbildningen<br />
handlar om och visar hur man hittar<br />
bra information på Internet, säger Jan<br />
Schützer.<br />
bertil och Inger eriksson från Kil besöker gärna sjukhusbiblioteket och<br />
lånar böcker när de är i Karlstad. Inger arbetade på Centralsjukhuset<br />
innan hon blev pensionär.<br />
– det är så bra här på biblioteket med ett stort sortiment av tidskrifter<br />
och personalen är så bra, säger bertil och Inger.<br />
Utanför biblioteket på Centralsjukhuset<br />
finns oftast en konst- eller fotoutställning<br />
och där kan man även läsa dagstidningar.<br />
Varje vår och höst bjuder sjukhusbiblioteket<br />
in landstingspersonalen till föreläsningar.<br />
– Vår uppgift är att sprida kunskap, nya idéer<br />
och nya perspektiv, därför har vi sedan 1996<br />
arrangerat föreläsningar för personalen. I<br />
november kommer Barbro Lennér Axelsson<br />
och föreläser, temat är förluster, berättar Pia<br />
Bodinger.<br />
Trots att biblioteket på Centralsjukhuset<br />
ligger lite avsides i förhållande till sjukhusets<br />
huvudstråk har det många besökare. Därtill<br />
kommer alla som får besök av bibliotekspersonalen<br />
på vårdavdelningarna.<br />
– Det är bara för patienterna att ringa själva<br />
eller be personalen att beställa böcker, filmer,<br />
musik eller konst så kommer vi till dem.<br />
Utbudet finns samlat i en pärm som finns på<br />
varje vårdavdelning, säger Pia Bodinger.<br />
Patienter som bor på patienthotellet i<br />
Karlstad kommer till biblioteket, fast det är<br />
en bra bit att gå.<br />
– Många uppskattar att komma till<br />
Sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong> – öppna för alla | Sidan 35<br />
biblioteket eftersom det är ett avbrott i<br />
sjukhusmiljön. De som har följt med någon<br />
till en undersökning kan komma till oss medan<br />
de väntar. Om vi hade våra lokaler nära<br />
huvudentrén skulle många fler få ta del av<br />
vårt utbud, säger Pia Bodinger som drömmer<br />
om ett bokcafé på sjukhuset. ■<br />
Webbplatser<br />
Patientinformation:<br />
www.pion.se<br />
Databaser:<br />
www.vardverktyget.se<br />
Sjukhusbiblioteken i <strong>Värmland</strong>:<br />
www.liv.se/sjukhusbibliotek<br />
en gång i veckan besöker sjukhusbibliotekarie pia bodinger onkologiavdelningen<br />
på Centralsjukhuset. Hon erbjuder patienterna litteratur i<br />
bok- eller ljudform, musik och dVd-filmer. på alla vårdavdelningar på<br />
Centralsjukhuset i Karlstad finns en boklåda där patienter och personal<br />
kan lämna tillbaka böcker de lånat på biblioteket.
Hallå där Anna lycke och louise Gundert…<br />
…ni har nyss gett ut boken Bajshövdingen<br />
– vad handlar den om?<br />
– Boken handlar om Melle som av misstag råkar<br />
spola ner sitt favoritgosedjur i toaletten. Som<br />
läsare får vi följa med ner under marken och in i<br />
rören på vägen från toaletten till reningsverket.<br />
Där träffar vi kissprinsessan Kisseluran, hennes<br />
pappa Bajshövdingen och alla hans vakter.<br />
Vakter som jobbar hårt och flitigt för att<br />
förhindra stopp i rören genom att sortera allt<br />
onödigt skräp som spolas ner i toaletterna.<br />
Bokens budskap är kort och gott, spola bara ner<br />
kiss, bajs och toalettpapper!<br />
Det har de senaste åren getts ut flera<br />
svenska barnböcker som handlar om bajs<br />
– varför valde ni att göra en till?<br />
– Bajs och kiss är ett tacksamt ämne. Men ingen<br />
av de bajsböcker som är ute på marknaden i dag<br />
handlar om vart bajset tar vägen när man spolar<br />
i toaletten. Vår bok innehåller både fakta och<br />
äventyr!<br />
Hur ser era planer ut för att sprida boken?<br />
– Karlstads kommun har köpt in boken och<br />
kommer att dela ut den till alla barn i åldrarna<br />
fyra till sex år. Tillsammans med kommunen<br />
kommer vi att driva ett projekt som går ut på att<br />
barnen i ett tidigt skede ska lära sig vad man får<br />
och vad man inte<br />
får spola ner i<br />
toaletten.<br />
Boken kommer<br />
också att<br />
kunna köpas<br />
i butiker och<br />
på nätet.<br />
Intervju:<br />
debora Karlsson<br />
region <strong>Värmland</strong>, box 1022, 651 15 Karlstad, tel. 054-701 10 00, fax 054-701 10 01<br />
www.regionvarmland.se