Folkbildning och lokal utveckling på landsbygden - Folkbildningsrådet
Folkbildning och lokal utveckling på landsbygden - Folkbildningsrådet
Folkbildning och lokal utveckling på landsbygden - Folkbildningsrådet
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Folkbildning</strong>srådet utvärderar No 1 2009<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
En studie av folkbildningens villkor <strong>och</strong> vardag i Dalarna
Anette Forsberg <strong>och</strong> Fredrika Säfström<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
En studie av folkbildningens villkor <strong>och</strong> vardag<br />
i Dalarna
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
En studie av folkbildningens villkor <strong>och</strong> vardag i Dalarna<br />
Anette Forsberg <strong>och</strong> Fredrika Säfström<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
Box 380 74<br />
100 64 Stockholm<br />
Tel: 08-412 48 00<br />
Fax: 08-21 88 26<br />
E-post: fbr@folkbildning.se<br />
www.folkbildning.se<br />
Layout: Johan Nilsson/Kombinera<br />
Omslagsillustration: Gunnar Falk<br />
Tryck: Allduplo<br />
Stockholm, april 2009<br />
ISBN: 978-91-88692-43-6
Förord<br />
Syftet med statens stöd till folkbildningen är att stödja verksamhet som bidrar till<br />
att stärka <strong>och</strong> utveckla demokratin. Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund skall också<br />
vara en central part i arbetet med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i hela landet. Men uppdraget<br />
finns inte närmare preciserat utan lämnas åt folkbildarna själva att precisera.<br />
I det här arbetet belyser <strong>och</strong> problematiserar forskarna det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdragets<br />
komplexitet <strong>och</strong> diskuterar folkbildningen som möjliggörare av<br />
folkbildningsarbetet <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Studien kan ses som ett led i en<br />
fortgående diskussion om hur folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> förhåller sig till<br />
varandra.<br />
Projektet har genomförts av Dalarnas forskningsråd <strong>och</strong> har <strong>på</strong>gått mellan 2006<br />
<strong>och</strong> 2008. Eftersom <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete sker både <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> i större<br />
städer söker studien som helhet spegla detta förhållande. En tidigare studie inom<br />
samma projekt <strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i förorten finns redan publicerad<br />
<strong>och</strong> kan med fördel läsas parallellt med den nu aktuella rapporten.<br />
Syftet med föreliggande studie har varit att undersöka, beskriva <strong>och</strong> förstå mer<br />
om relationerna mellan folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som konkreta verksamheter<br />
<strong>och</strong> som fält med särskilda värden <strong>och</strong> mål. Fokus i denna studie är landsbygder,<br />
men då folkbildningsaktörerna i Dalarna – där undersökningen genomförts –<br />
verkar i både landsbygds- <strong>och</strong> storstadsmiljöer har forskarna valt att även inkludera<br />
beskrivningar av stadsmiljöer.<br />
Det är <strong>Folkbildning</strong>srådets förhoppning att rapporten kan tjäna som underlag<br />
för fortsatta diskussioner om folkbildningen som drivkraft i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Stockholm 2009-03-09<br />
Britten Månsson-Wallin<br />
Generalsekreterare
Innehåll<br />
1. Bakgrund om projektet <strong>och</strong> utgångspunkter för tolkning ..........................7<br />
4<br />
Geografisk avgränsning .....................................................................................9<br />
Syfte, metod <strong>och</strong> analytiska utgångspunkter .....................................................9<br />
Förståelse av begrepp <strong>och</strong> bestämning av fält ................................................10<br />
Den sociala ekonomin <strong>och</strong> gemensamma värden ............................................12<br />
Berättelser om osynlighet <strong>och</strong> synlighet ..........................................................14<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> – två fält med skillnader<br />
<strong>och</strong> gemensamma beröringspunkter ................................................................14<br />
Disposition .......................................................................................................17<br />
2. <strong>Folkbildning</strong>sarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete ......................................19<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens verksamhet <strong>och</strong> omfattning ..................................................23<br />
<strong>Folkbildning</strong> i politik <strong>och</strong> forskning ................................................................24<br />
Byarörelsens verksamhet <strong>och</strong> omfattning ........................................................28<br />
Byarörelse i politik <strong>och</strong> forskning ...................................................................33<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens roll i byarörelsen ...................................................................36<br />
Underifrånperspektiv, mobilisering <strong>och</strong> ansvarsfrågan ...................................38<br />
3. <strong>Folkbildning</strong>ens osynlighet – en studie av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete .........40<br />
Metod ...............................................................................................................40<br />
Fallstudier av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete ............................................................41<br />
Enviken ............................................................................................................43<br />
Dagsläget .....................................................................................................45<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete ............................................................................47<br />
<strong>Folkbildning</strong> ...............................................................................................48<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Gördalen ..........................................................................................................49<br />
Dagsläget ....................................................................................................51<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete .............................................................................54<br />
<strong>Folkbildning</strong> ...............................................................................................55<br />
Grangärde ........................................................................................................56<br />
Dagsläget ....................................................................................................57<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete .............................................................................59<br />
<strong>Folkbildning</strong> ................................................................................................61<br />
Gemensamma drag ..........................................................................................62<br />
Återväxt i ideell sektor ................................................................................63<br />
Delaktighet – utanförskap ...........................................................................63<br />
Arbetssätt .....................................................................................................65<br />
Vikten av nätverk .........................................................................................65<br />
<strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesserna ................................66<br />
4. <strong>Folkbildning</strong>ens synlighet – en studie av folkbildningsarbete .................68<br />
Intervjustudie av folkbildningsarbete ..............................................................68<br />
Metod ...............................................................................................................69<br />
Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund i Dalarna ....................................................70<br />
Vardag <strong>och</strong> villkor ...........................................................................................74<br />
Effektivisering <strong>och</strong> centralisering – färre folkbildare<br />
<strong>och</strong> nedlagda kontor .....................................................................................74<br />
Lokal närvaro <strong>och</strong> frånvaro .........................................................................78<br />
Mer pengar, kvalitetskrav <strong>och</strong> ökad kontroll – den statliga strategin ..........82<br />
Studiecirkelmetoden <strong>och</strong> andra sätt att göra folkbildning ...........................86<br />
Profilering <strong>och</strong> marknadsföring – vikten av att synas .................................91<br />
En flerdimensionell gränsproblematik – hinder för samverkan<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete ........................................................................94<br />
Sammanfattning av vardag <strong>och</strong> villkor: Stolthet <strong>och</strong> stress ........................99<br />
Värden <strong>och</strong> visioner ......................................................................................100<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbete ett livsstils- <strong>och</strong> livstidsval ....................................... 101<br />
<strong>Folkbildning</strong>sanda – demokratilärande <strong>och</strong> ideella arbetsinsatser ...........103<br />
Skiftande framtidsbilder ............................................................................106<br />
Vad är folkbildning? ..................................................................................108<br />
Sammanfattning av värden <strong>och</strong> visioner: Självreflektion .......................... 111<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 5
6<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget .................................................................. 112<br />
Relationen folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i<br />
studieförbundens beskrivningar ................................................................ 113<br />
Analys av mönster i studieförbundens beskrivningar<br />
av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>..................................................................................... 117<br />
Lokal <strong>utveckling</strong> – ett mångtydigt begrepp .............................................. 121<br />
Sammanfattning av det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget: Samverkan............125<br />
Folkhögskolornas roll .................................................................................... 131<br />
Vardag <strong>och</strong> villkor .....................................................................................132<br />
Värden <strong>och</strong> visioner ...................................................................................133<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget ...............................................................134<br />
Det synliga folkbildningsarbetet – en sammanfattning .................................138<br />
5. Beskrivning <strong>och</strong> analys av social ekonomi i Dalarna ...............................141<br />
Stöd till folkbildningen i Dalarna ................................................................. 142<br />
Enkätstudie om föreningar, <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning ....................146<br />
Föreningsverksamhet i Falun, Ludvika <strong>och</strong> Älvdalens kommuner ............... 147<br />
Samverkan mellan föreningar <strong>och</strong> studieförbund, <strong>och</strong> mellan<br />
föreningar <strong>och</strong> folkhögskolor ......................................................................... 149<br />
Projektet Etthundra framsynta möten – exempel <strong>på</strong> samverkan<br />
inom den sociala ekonomin ...........................................................................153<br />
Vem ska upprätthålla bygden? .......................................................................156<br />
Diskussion <strong>och</strong> analys av resultat i förhållande till den sociala<br />
ekonomins möjligheter <strong>och</strong> svårigheter .........................................................157<br />
6. Sammanfattande diskussion .......................................................................160<br />
Två överlappande fält i den sociala ekonomin ...............................................160<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget ................................................................... 163<br />
Stolthet, självreflektion <strong>och</strong> samverkan – folkbildarnas självbild .................164<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens förutsättningar att bidra till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> ..................... 167<br />
Litteratur ..........................................................................................................171<br />
Bilaga: Frågelista/frågeområden intervjuer ................................................179<br />
Rapporter från <strong>Folkbildning</strong>srådet ...............................................................182<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
1. Bakgrund om projektet <strong>och</strong><br />
utgångspunkter för tolkning<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet avsatte för åren 2006–2008 medel för att belysa folkhögskolornas<br />
<strong>och</strong> studieförbundens villkor <strong>och</strong> vardag samt deras roll i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Eftersom folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete förekommer i<br />
både stads- <strong>och</strong> landsbygdsmiljöer bedömdes det som viktigt att ett forskningsprojekt<br />
skulle omfatta båda miljöerna. I samarbete med Dalarnas forskningsråd<br />
<strong>och</strong> Linköpings universitet igångsattes år 2006 ett gemensamt projekt med titeln<br />
”<strong>Folkbildning</strong>ens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>”. I det treåriga forskningsprojektet har<br />
vi undersökt, beskrivit <strong>och</strong> försökt förstå mer om folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete i Dalarnas län (landsbygdsstudien) respektive Göteborg <strong>och</strong><br />
Malmö (förortsstudien).<br />
Denna rapport är slutredovisningen av landsbygdsdelen i det treåriga projektet<br />
”<strong>Folkbildning</strong>ens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>” (2006–2008), som finansierats av<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet. Anette Forsberg <strong>och</strong> Fredrika Säfström, Dalarnas forskningsråd,<br />
har genomfört arbetet. Förortsstudien har genomförts av Lisbeth Eriksson,<br />
Linköpings universitet (Eriksson 2008). Då vi valt delvis olika tillvägagångssätt i<br />
landsbygds- <strong>och</strong> förortsstudierna redovisas slutresultaten i två åtskilda rapporter.<br />
En gemensam artikel har dock skrivits under projektets gång (2007). Ytterligare<br />
en kommer att skrivas för publikation 2009, med avsikt att belysa några gemensamma<br />
aspekter som vi finner särskilt intressanta utifrån både landsbygds- <strong>och</strong><br />
förortsperspektiv.<br />
Projektet om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har sin uppkomst i tidigare<br />
kontakter mellan Dalarnas forskningsråd <strong>och</strong> <strong>Folkbildning</strong>srådet. I en kunskapsöversikt<br />
från Dalarnas forskningsråd konstaterades att det saknades kunskap om<br />
vad folkbildning betyder för <strong>lokal</strong> <strong>och</strong> regional <strong>utveckling</strong> i Dalarna (Möller 2004).<br />
Det <strong>på</strong>talades också behov av forskning <strong>på</strong> området. Kunskapsöversikten sammanföll<br />
i tiden med <strong>Folkbildning</strong>srådets framtidsdokument <strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn.<br />
Framtidens folkbildning, roll <strong>och</strong> uppgifter (<strong>Folkbildning</strong>srådet 2004). I framtidsdokumentet<br />
lyfts folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhälle fram som ett viktigt område att<br />
få mer kunskap om.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 7
Vi som genomfört projektet har format ett projektteam där vi samarbetat <strong>och</strong><br />
diskuterat inriktning, undersökande, analys <strong>och</strong> resultat. Till projektet har knutits<br />
en nationell referensgrupp som fungerat som bollplank, samtals- <strong>och</strong> diskussionspart<br />
för idéer, frågor <strong>och</strong> problem som uppstått under projektets gång.<br />
I referensgruppen har suttit personer med expertkunskap om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> (landsbygds<strong>utveckling</strong>). Referensgruppen <strong>och</strong> projektteamet har träffats<br />
regelbundet, ungefär en gång per halvår, för att utbyta erfarenheter <strong>och</strong> diskutera<br />
resultat. <strong>Folkbildning</strong>srådet <strong>och</strong> referensgruppen har vid de tillfällena haft möjlighet<br />
att framföra önskemål <strong>och</strong> förslag. Till landsbygdsstudien har utöver den nationella<br />
referensgruppen även knutits en regional referensgrupp med motsvarande<br />
kompetenser som den nationella men med särskilda kunskaper om förhållandena<br />
i Dalarna.<br />
Projektets inriktning bestämdes inte <strong>på</strong> förhand utan tog form under arbetets<br />
gång, genom diskussioner i projektteam <strong>och</strong> med referensgrupper. Arbetet kom att<br />
indelas i två faser som motsvaras av projektår ett <strong>och</strong> två. Det första året studerades<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, det andra året folkbildningsarbete <strong>och</strong> det tredje året har<br />
erfarenheter från år ett <strong>och</strong> två förts samman för diskussion <strong>och</strong> analys. Inriktning<br />
under de tre åren samt publicering av resultat kan åskådliggöras enligt nedan:<br />
År 1: Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete, delstudier av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i förorts- respektive<br />
landsbygdsmiljöer samt gemensam artikel (2006–2007).<br />
År 2: <strong>Folkbildning</strong>sarbete, delstudier av folkbildning i förorts- respektive landsbygdsmiljöer<br />
(2007–2008).<br />
År 3: Enkätundersökning, sammanställning, analys, slutrapportering av förorts-<br />
respektive landsbygdsstudie samt inleda arbete med gemensam artikel<br />
(2008).<br />
Under projektets första år studerades <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i sex geografiska<br />
områden i Sverige: Tre förortsområden i Göteborg <strong>och</strong> Malmö samt tre landsbygdssamhällen<br />
i Dalarna. Syftet under det första året var att beskriva olika exempel <strong>på</strong><br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>och</strong> att undersöka om <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt folkbildningen var<br />
del i de <strong>lokal</strong>a processer som studerades. Det övergripande resultatet från första<br />
året var att folkbildningen, i betydelsen studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor, var en<br />
relativt osynlig aktör både i landsbygdernas <strong>och</strong> i förorternas <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Utifrån första årets resultat om folkbildningens osynlighet valde vi att år två<br />
vända oss direkt till folkbildarna för att undersöka deras uppfattning om <strong>och</strong><br />
beskrivning av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, samt möjligheter <strong>och</strong> hinder för folkbildningen att<br />
vara en aktör i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Delvis som en följd av första årets resultat<br />
om folkbildningens osynlighet uppstod även diskussioner (i referensgrupperna)<br />
8<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
om folkbildningens självbild. Folkbildarnas självbild <strong>och</strong> möjligheten att verka<br />
för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har vi undersökt genom intervjuer, där folkbildarna beskriver<br />
folkbildningsarbetets vardag <strong>och</strong> villkor samt hur de ser <strong>på</strong> folkbildningens värden<br />
<strong>och</strong> visioner samt det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget. Det tredje året kompletterades<br />
den insamlade empirin med en enkät riktad till föreningslivet i Dalarna, där vi<br />
ställde frågor om både folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Geografisk avgränsning<br />
Landsbygdsstudien omfattar Dalarnas län, ett ”skogslän” i mellersta Sverige,<br />
bestående av femton kommuner. Med cirka 277 000 invånare fördelade <strong>på</strong> en yta<br />
av drygt 28 000 kvadratkilometer 1 har länet i genomsnitt cirka tio invånare per<br />
kvadratkilometer. I de sydöstra delarna av länet ligger de två större städerna Falun<br />
<strong>och</strong> Borlänge, med 20 kilometers avstånd mellan varandra, vilket innebär att en<br />
koncentration av länets befolkning finns där. Vi har begränsat delstudierna av <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning till några av länets kommuner. För att få geografisk<br />
spridning valdes Falun, Ludvika <strong>och</strong> Älvdalens kommuner (se karta sidan 42) i studierna<br />
av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> föreningsliv. Med syfte att nå samtliga studieförbund<br />
i länet <strong>och</strong> några folkhögskolor ingår Falun, Borlänge <strong>och</strong> Ludvika kommuner i<br />
studien av folkbildning. Rapporten bygger <strong>på</strong> dessa tre delstudier.<br />
Syfte, metod <strong>och</strong> analytiska utgångspunkter<br />
Landsbygdsstudien är inte någon ”goda exempel studie” av hur folkbildningen kan<br />
bidra till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, se till exempel <strong>Folkbildning</strong> som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>skraft<br />
(<strong>Folkbildning</strong>sförbundet 2003), Lokal <strong>utveckling</strong>! Exempel <strong>på</strong> studieförbundens<br />
insatser för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> (<strong>Folkbildning</strong>sförbundet 2006) eller Studiecirkeln <strong>och</strong><br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> (ABF 2001). Inte heller är den en utvärderingsstudie som vill kontrollera<br />
om folkbildningen i Dalarna sysslar med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Istället är syftet<br />
att undersöka, beskriva <strong>och</strong> förstå mer om relationerna mellan folkbildning <strong>och</strong><br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som konkreta verksamheter <strong>och</strong> som fält med särskilda värden<br />
<strong>och</strong> mål. Vårt uppdrag i projektet har varit att skildra ett landsbygdsperspektiv. Då<br />
folkbildningsaktörerna i Dalarna verkar i både landsbygds- <strong>och</strong> stadsmiljöer har vi<br />
valt att även inkludera beskrivningar om stadsmiljöer. Fokus är dock <strong>på</strong> landsbyg-<br />
1 Källa: www.lst.se.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 9
derna. De tre delstudier som har genomförts i Dalarna presenteras i tre <strong>på</strong> varandra<br />
följande kapitel. Studien om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete presenteras i kapitel tre,<br />
studien om folkbildningsarbete presenteras i kapitel fyra, medan studien riktad till<br />
föreningslivet presenteras i kapitel fem. Sistnämnda studie var en enkätundersökning,<br />
studierna av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning genomfördes med kvalitativa<br />
metoder som fältstudier <strong>och</strong> intervjuer.<br />
Med landsbygdsstudien undersöker <strong>och</strong> beskriver vi folkbildningens roll i<br />
<strong>lokal</strong>samhället, med fokus <strong>på</strong> folkbildningen som en aktör i <strong>utveckling</strong>s- <strong>och</strong> förändringsarbete<br />
i Dalarna. De motstridiga bilderna av folkbildningens osynlighet<br />
respektive synlighet i relation till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är ett s<strong>på</strong>r som beskrivs <strong>och</strong><br />
diskuteras i rapporten. Ett annat s<strong>på</strong>r är en diskussion om folkbildningsarbetets<br />
<strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetets demokratiska innehåll. Analytiskt betraktar vi<br />
folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två fält inom den sociala ekonomin. Utifrån<br />
en sådan förståelse blir det möjligt att tala om likheter respektive olikheter inom<br />
fälten i relation till de demokratiska aspekter som anses känneteckna den sociala<br />
ekonomin. Den sociala ekonomin innefattar verksamheter i den ideella sektorn.<br />
Den beskrivs också omfatta verksamheter som befinner sig i rörelse mellan samhällssektorerna<br />
privat, offentligt <strong>och</strong> ideellt. Istället för att betrakta den sociala<br />
ekonomin som en kärna av särskilda värden eller former har forskningen också<br />
närmat sig mer rörliga tolkningar. Ekonomihistorikern Hans Westlund beskriver<br />
hur socialekonomiska verksamheter i juridisk (organiserad) form rör sig <strong>på</strong> en<br />
skala mellan sociala <strong>och</strong> kommersiella dimensioner, där det går att tala om olika<br />
grad av kommersialisering (Westlund red 2001:16–19). Spänningen mellan att<br />
värna sociala värden <strong>och</strong> samtidigt vara aktör <strong>på</strong> en marknad är en komplexitet<br />
som aktörerna har att förhålla sig till inom både folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>sarbetet. Vi använder här social ekonomi främst som en tankemodell för<br />
att belysa <strong>och</strong> diskutera demokratiska, <strong>och</strong> gemensamma, aspekter inom fälten.<br />
Förståelse av begrepp <strong>och</strong> bestämning av fält<br />
Byarörelsen, <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete som är förknippat med den, har<br />
bidragit till att vi i Sverige allt mer kommit att tala om fyra organisatoriska nivåer<br />
– den nationella, regionala, kommunala <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a nivån (se till exempel Herlitz<br />
1998). Genom byarörelsearbetet har nyskapande <strong>lokal</strong>demokratiska- <strong>och</strong> ekonomiska<br />
modeller vuxit fram <strong>på</strong> olika platser i Sverige (se till exempel Olsson &<br />
Forsberg 1997, Lokal ekonomi för hållbar tillväxt, NUTEK 2004). Modellerna går<br />
<strong>på</strong> tvärs över partipolitiska gränser <strong>och</strong> värnar den ”helhet” som är <strong>lokal</strong>samhället.<br />
Genom sitt stöd till <strong>och</strong> direkta arbete i byarörelsen har folkbildningen bidra-<br />
10<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
git till uppmärksammandet av en <strong>lokal</strong> fjärde planeringsnivå, som fått politiskt<br />
erkännande i demokrati- <strong>och</strong> regionalpolitiska utredningar. I byarörelsearbetet har<br />
folkbildningen varit delaktig framförallt genom förmedlandet av arbetsmetoder,<br />
verktyg för handling, till <strong>lokal</strong>a grupper (se till exempel Folkesson 1997). Vi kan<br />
alltså redan inledningsvis, med ett tillbakablickande, konstatera att folkbildningen<br />
haft stor betydelse för byarörelsens <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> nivå med ”bygdens<br />
bästa” (Herlitz 1998) som utgångspunkt för kollektiv handling.<br />
Efter diskussioner med den nationella <strong>och</strong> regionala referensgruppen beslutades<br />
att folkbildning i det här projektet skulle omfatta studieförbunds <strong>och</strong> folkhögskolors<br />
verksamhet. Lokal <strong>utveckling</strong> har vi utifrån ett landsbygdsperspektiv valt att<br />
förstå som den typ av arbete <strong>och</strong> engagemang som representeras genom byarörelsen.<br />
Fördelen med bestämda definitioner är naturligtvis att de underlättar undersökandet<br />
genom att de talar om vad som ska studeras. På samma gång utestänger det<br />
precisa andra möjligheter att se, tolka <strong>och</strong> förstå. Vår ambition har varit att under<br />
projektets gång hålla öppet för andra förståelser av folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete än dem vi definierat.<br />
Som utgångspunkt för tolkning betraktar vi folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som två separata men samtidigt interagerande fält. Inom <strong>och</strong> mellan fälten rör sig<br />
olika aktörer. Fältet <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> definierar vi utifrån den förståelse av <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> som växt fram genom Hela Sverige ska leva-kampanjen <strong>och</strong> byarörelsen.<br />
Med fältet folkbildning avser vi den statsbidragsstödda folkbildningen, mer precist<br />
studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor <strong>och</strong> dess organisering. Utgångspunkterna gör det<br />
möjligt för oss att tala om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två angränsande<br />
<strong>och</strong> ibland överlappande fält där folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
görs av olika aktörer. De enskilda verksamheterna står alltså i fokus för undersökandet<br />
men vi intresserar oss också för hur arbetet kan förstås i de sammanhang<br />
som är fälten. Landsbygdsstudien är därför till sin karaktär sökande <strong>och</strong> problematiserande.<br />
Genom att ställa verksamheter <strong>och</strong> fält i relation till varandra blir det<br />
möjligt att <strong>på</strong> olika sätt belysa folkbildningens betydelse för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong><br />
landsbygder.<br />
Landsbygders <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete benämns <strong>på</strong> många sätt. För att få<br />
variation i texten varierar vi begreppen. Med <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, bygde<strong>utveckling</strong>sarbete<br />
eller (<strong>lokal</strong>t) förändringsarbete avser vi samma sorts verksamhet.<br />
Ideell förening, intresseförening, bygdeförening, <strong>lokal</strong> (<strong>utveckling</strong>s)grupp,<br />
bygde(<strong>utveckling</strong>s)grupp eller aktionsgrupp betecknar de <strong>lokal</strong>a aktörerna/grupperna.<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete görs alltså av en grupp eller förening, även om<br />
enskilda individer (eldsjälar) kan ha viktiga drivande roller i arbetet. Det är ett<br />
i huvudsak obetalt arbete. På folkbildningsfältet har vårt undersökande omfattat<br />
folkbildare i studieförbund <strong>och</strong> <strong>på</strong> folkhögskolor <strong>och</strong> deras vardag <strong>och</strong> villkor samt<br />
hur de uppfattar folkbildningens värden <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdrag. Folkbild<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 11
ningsarbetet sker, till skillnad mot det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet, genom enskilda<br />
personer/folkbildare. Det är ett i huvudsak betalt arbete.<br />
Den sociala ekonomin <strong>och</strong> gemensamma<br />
värden<br />
Social ekonomi är ursprungligen en fransk benämning. I Frankrike har begreppet<br />
betecknat företag <strong>och</strong> organisationer med ekonomisk verksamhet <strong>och</strong> en samhällelig<br />
funktion (Olsson 1994). Begreppet nådde Sverige genom inträdet i EU<br />
1995. I en europeisk tradition har social ekonomi använts som stöd till ”svaga<br />
grupper”, mot social utslagning (Social ekonomi – tradition <strong>och</strong> förnyelse i samma<br />
begrepp, Ds 1998:48). Bakom det politiska intresset för socialekonomiska verksamheter<br />
finns förhoppningar om deras bidrag till skapande av arbetstillfällen.<br />
Införandet av begreppet i EU <strong>och</strong> Sverige har inneburit att mer uppmärksamhet<br />
har riktats mot socialekonomiska verksamheter. Utöver synliggörande <strong>och</strong> ökad<br />
legitimitet har social ekonomi, som ett erkänt område i den europeiska arbetsmarknadspolitiken,<br />
erbjudit en möjlighet till finansiering av verksamheter i ideell sektor,<br />
som till exempel bygde<strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> nykooperativa verksamheter. Här använder<br />
vi social ekonomi främst som en begreppslig ram för att diskutera innehåll <strong>och</strong><br />
värden i de två fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Både folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet kan sägas vara del<br />
av den sociala ekonomin i Sverige, enligt hur den beskrivs av regeringens arbetsgrupp<br />
som tillsattes 1997. Arbetsgruppens uppgift var att kartlägga den sociala<br />
ekonomins villkor <strong>och</strong> betydelse i det svenska samhället <strong>och</strong> att definiera begreppet<br />
(ibid). Det visade sig svårt att definiera social ekonomi i relation till svenskt samhällsliv<br />
<strong>och</strong> någon definition gjordes aldrig. Arbetsgruppen presenterade dock tre<br />
rapporter med resonemang om hur social ekonomi kan förstås i en svensk kontext<br />
(Social ekonomi – tradition <strong>och</strong> förnyelse i samma begrepp Ds 1998:48, Social<br />
ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt? 1999, samt Bilagor<br />
till sistnämnda). Arbetet kan sägas ha resulterat i beskrivningar av den sociala ekonomins<br />
form, syfte <strong>och</strong> värden utifrån svenska förhållanden (Social ekonomi – en<br />
tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt? 1999:37):<br />
12<br />
Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har<br />
samhälleliga ändamål, bygger <strong>på</strong> demokratiska värderingar <strong>och</strong> är<br />
organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>och</strong> ekonomiska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar,<br />
kooperativ, stiftelser <strong>och</strong> liknande sammanslutningar. Verksamheter<br />
inom den sociala ekonomin har allmännytta eller medlemsnytta, inte<br />
vinstintresse, som främsta drivkraft.<br />
Social ekonomi används i Sverige ungefär likvärdigt med ideell sektor, tredje<br />
sektorn eller frivilligsektorn. Som ett sektorsbegrepp för verksamheter i samhället<br />
kännetecknas den sociala ekonomin i Sverige av några saker. Verksamheterna<br />
ska vara organiserade, ha samhälleliga mål, bygga <strong>på</strong> demokratisk grund <strong>och</strong> vara<br />
(organisatoriskt) fristående från offentlig sektor. Det finns också en stark nyttobetonad<br />
aspekt i den sociala ekonomin som kan relateras till verksamheters utgångspunkt<br />
från <strong>lokal</strong>a behov. Allmännytta eller medlemsnytta, inte vinstintresse, ska<br />
vara drivkraft.<br />
Demokratiska värderingar, samhälls- <strong>och</strong> medlemsnyttan utmärker både<br />
folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. Att vara (organisatoriskt)<br />
fristående från offentlig sektor överensstämmer till viss del (se ovan om organisering<br />
<strong>och</strong> finansiering). Båda fälten har en självständighet i förhållande till staten<br />
men behöver samtidigt statens stöd för att kunna bedriva verksamhet. Även om<br />
organiseringen är fristående är det statliga stödet viktigt. <strong>Folkbildning</strong>en tilldelas<br />
via <strong>Folkbildning</strong>srådet mer pengar från staten än motsvarande inom fältet <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>. Det innebär samtidigt att den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en har en friare, mindre<br />
styrd <strong>och</strong> reglerad, verksamhet än folkbildningen. <strong>Folkbildning</strong>srådet har, till<br />
skillnad mot Riksorganisationen Hela Sverige ska leva, en kontrollerande myndighetsbetonad<br />
roll. Rådet förmedlar <strong>och</strong> kontrollerar de statligt formulerade målen<br />
för folkbildningen. Samtidigt ska det stödja folkbildningens aktörer. Riksorganisationen<br />
Hela Sverige ska leva har inte någon sådan dubbel roll. Det finns inga statligt<br />
formulerade <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>smål att kontrollera. Organisationen är heller ingen<br />
myndighet utan stödjer, med en mindre summa pengar men också <strong>på</strong> många andra<br />
sätt, det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet runt om i landet.<br />
Föreningsformen <strong>och</strong> betoningen av andra värden än ekonomisk vinst placerar<br />
folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet i den sociala ekonomin.<br />
Enligt den svenska tolkningen av begreppet har verksamheter inom den sociala<br />
ekonomin enskilda individer i fokus, med syfte att bidra till den enskildes livskvalitet<br />
men också i vidare mening till ett gott liv i vardagen (Social ekonomi – tradition<br />
<strong>och</strong> förnyelse i samma begrepp, Ds 1998:48). Den sociala ekonomins värdemässiga<br />
samstämmighet använder vi som tolkningsram <strong>och</strong> verktyg för att beskriva <strong>och</strong><br />
diskutera de demokratiska aspekter eller dilemman som empirin berättar om.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 13
Berättelser om osynlighet <strong>och</strong> synlighet<br />
I intervjuerna med <strong>lokal</strong>a grupper <strong>och</strong> folkbildare beskrivs folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> ibland abstrakt (som fält), ibland som konkret verksamhet. Vi har<br />
beskrivit <strong>och</strong> analyserat empirin som aktörers berättelser om folkbildning(sarbete)<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong>(t) <strong>utveckling</strong>(sarbete). Delstudien om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete förmedlar<br />
vissa berättelser om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Delstudien med folkbildare<br />
förmedlar andra. Som framgått urskiljer vi två ganska tydliga berättelser där den<br />
ena handlar om folkbildningens osynlighet <strong>och</strong> den andra om dess synlighet. En<br />
central fråga är hur vi kan förstå dem i relation till varandra?<br />
När <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete varit den ingång genom vilken vi undersökt folkbildningens<br />
roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> så har folkbildningen varit relativt osynlig.<br />
Med folkbildningsarbete som ingång har folkbildningens roll blivit synligare.<br />
Osynligheten/synligheten beror följaktligen, i alla fall delvis, av de olika ingångarna.<br />
Den beror också av vår avgränsning av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som byarörelserelaterat<br />
arbete <strong>och</strong> folkbildningen som den statsbidragsstödda folkbildningen.<br />
Att vi här definierat <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som byarörelsearbete (<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
<strong>på</strong> landsbygder); det vill säga en relativt självständig rörelse med en egen<br />
historia <strong>och</strong> organisation, har gjort att vi kunnat närma oss <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong><br />
folkbildning som två angränsande men ibland överlappande fält. Det i sin tur gör<br />
att vi kan undersöka den fråga projektet faktiskt ställer, om folkbildningens roll<br />
för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. För att förstå mer om den ena verksamhetens betydelse för<br />
den andra behövs kunskap om folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete var<br />
för sig. Men också om hur de förhåller sig till varandra. Som fält för aktivitet <strong>och</strong><br />
värdeskapande betraktar <strong>och</strong> diskuterar vi därför folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som delar av den sociala ekonomin.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> – två fält med<br />
skillnader <strong>och</strong> gemensamma beröringspunkter<br />
Vår analytiska utgångspunkt är som beskrivits folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som två fält, med social ekonomi som gemensam tolkningsram. Mot den bakgrunden<br />
diskuterar vi studiens resultat med fokus <strong>på</strong> de värden som skapas <strong>och</strong><br />
upprätthålls av aktörerna inom fälten. Medan staten med riktat stöd finansierar <strong>och</strong><br />
(därigenom) reglerar folkbildningen/folkbildarna har byarörelsen/de <strong>lokal</strong>a grup-<br />
14<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
perna inte någon sådan riktad finansiering <strong>och</strong> heller inte någon statlig reglering.<br />
Det innebär att aktörerna i byarörelsen är friare men också mer utlämnade till ideella<br />
arbetsinsatser. Vi har beskrivit hur folkbildningen haft en viktig roll för <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> genom att leverera modeller, metoder <strong>och</strong> verktyg för förändringsarbete<br />
till <strong>lokal</strong>a grupper. Men också genom det arbete som har riktats mot beslutsfattande<br />
nivåer genom till exempel ”Byapolitikprojektet” (Olsson & Forsberg 1997, Bull<br />
1997). Erfarenheterna visar att för att skapa förutsättningar för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete,<br />
inklusive folkbildningsarbete, behöver det finnas resurser för kontinuerliga<br />
informationsinsatser bland politiker <strong>och</strong> tjänstemän.<br />
Som delar av den sociala ekonomin har fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
några särskilda kännetecken. De innehåller verksamheter som inte drivs av vinstintresse<br />
utan med utgångspunkt från demokratiska ideal <strong>och</strong> värden som har med<br />
människors livssituation, handlingsutrymme <strong>och</strong> <strong>på</strong>verkansmöjligheter att göra.<br />
Där folkbildningen värnar den enskilda individen men också kollektivet representerar<br />
byarörelsen i första hand ett kollektivt perspektiv. Själva arbetet skiljer sig<br />
åt mellan fälten <strong>på</strong> så sätt att folkbildningsarbetet i betydligt högre utsträckning<br />
är finansierat, medan det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet bygger <strong>på</strong> ideellt arbete. Även<br />
i folkbildningsarbetet finns ideella inslag som kamratcirklar <strong>och</strong> liknande, men<br />
aktörerna är finansierade i högre grad inom folkbildningen jämfört med den <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>en. Folkbildaren har genom anställning betalt för folkbildningsarbetet,<br />
medan de <strong>lokal</strong>a grupperna i huvudsak agerar utan betalning (ibland projektlön) i<br />
det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en når ungdomar <strong>på</strong> andra sätt än vad det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
hittills förmått göra. Här är en öppning för fälten att närma sig varandra,<br />
<strong>och</strong> för studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor att vara en tydligare resurs. Frågor om<br />
genus, etnicitet samt inkludering <strong>och</strong> exkludering är prioriterade områden i folkbildningens<br />
framsynsarbete. Dessa framtidsfrågor är också öppningar där fälten<br />
skulle kunna samverka <strong>och</strong> folkbildningen bidra med sina resurser. Hur deltagande<br />
<strong>och</strong> inflytande är fördelat mellan generationer <strong>och</strong> kön, inklusive innanför- <strong>och</strong><br />
utanförskapsproblematiken, är viktiga <strong>och</strong> avgörande frågor för framtidens landsbygder.<br />
Byarörelsens uppfinningsrikedom <strong>och</strong> helhetssyn <strong>på</strong> <strong>lokal</strong>samhället kan<br />
kanske också ge inspiration till folkbildningens mer reglerade arbete. Det behöver<br />
finnas utrymme inom folkbildningens ramar för att svara upp mot <strong>lokal</strong>a behov<br />
<strong>och</strong> idéer. Inte minst behöver det finnas kontaktvägar mellan aktörerna, <strong>lokal</strong>a<br />
grupper <strong>och</strong> folkbildare, <strong>och</strong> fälten.<br />
Vi ser vissa likheter respektive skillnader mellan fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>. Med ett byarörelseperspektiv är fälten ibland så nära varandra att<br />
de kan uppfattas som ett <strong>och</strong> detsamma. Föreningsliv, metoder <strong>och</strong> modeller är<br />
gemensamma plattformar. Likheterna gäller främst värden, drivkrafter <strong>och</strong> fältens<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 15
mål <strong>och</strong> målgrupper. Skillnader finns naturligtvis också, särskilt när det gäller<br />
finansiering, organisation <strong>och</strong> graden av statlig reglering. I tabell 1 <strong>på</strong> nästa sida<br />
sammanfattas de båda fälten <strong>och</strong> deras verksamheter mycket kort <strong>och</strong> översiktligt.<br />
Tabell 1. Sammanställning av olika fakta om <strong>och</strong> kännetecken för de båda fälten –<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> Byarörelsen.<br />
16<br />
<strong>Folkbildning</strong> Byarörelsen<br />
Historia Växer fram ur de folkrörelser<br />
som uppstod vid förra sekelskiftet.<br />
Nära knutet till föreningslivet<br />
sedan dess.<br />
Organisering Idag formellt studieförbund<br />
(9 stycken med olika ideologier<br />
<strong>och</strong> medlemsorganisationer<br />
(totalt cirka 300 stycken),<br />
folkhögskolor (148 stycken med<br />
olika huvudmän) samt länsmuseer<br />
<strong>och</strong> stadsbibliotek.<br />
Nationellt: <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
Regionalt: Bildningsförbund<br />
Kommunalt: Studieförbund <strong>och</strong><br />
folkhögskolor<br />
Lokalt: Cirklar <strong>och</strong> aktiviteter<br />
Finansiering Lokalt stöd från kommuner <strong>och</strong><br />
landsting. Statligt anslag (3,1<br />
miljarder år 2008) – fördelas av<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet (enligt system<br />
som följer verksamhet <strong>och</strong> mål).<br />
Omfattning Folkhögskolornas långa kurser:<br />
26 500 deltagare, korta kurser<br />
160 600 deltagare. Studieförbunden<br />
erbjöd år 2007 283 500<br />
cirklar för totalt 2 miljoner<br />
deltagare samt 250 000 kulturprogram<br />
för cirka 15 miljoner<br />
deltagare.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
Växer fram efter 1970 som reaktion<br />
<strong>på</strong> kommunsammanslagningar<br />
<strong>och</strong> som protest mot statlig<br />
centraliseringspolitik. Får sitt<br />
genombrott genom Hela Sverige<br />
ska leva-kampanjen 1987–1989.<br />
Nationellt samverkansorgan<br />
formaliserat 1989 genom bildandet<br />
av Folkrörelserådet Hela<br />
Sverige ska leva. Är sedan 2007<br />
en medlemsorganisation med<br />
cirka 50 medlemsorganisationer,<br />
däribland studieförbund <strong>och</strong> de<br />
<strong>lokal</strong>a grupperna.<br />
Nationellt: Hela Sverige ska leva<br />
Regionalt: Länsbygderåd<br />
Kommunalt: Kommunbygderåd<br />
Lokalt: Lokala grupper<br />
Medlemsavgifter, sponsring <strong>och</strong><br />
samhällsstöd. Statligt anslag till<br />
den nationella nivån (12 miljoner<br />
2008) samt EU-stöd genom<br />
strukturfonder (till exempel<br />
Leader+) tillgängligt för <strong>lokal</strong>a<br />
grupper. Regleras indirekt genom<br />
EU:s villkor för finansiellt stöd.<br />
Starkast fäste <strong>på</strong> landsbygderna<br />
men finns också i städer. Folkrörelserådet<br />
har registrerat 4 400<br />
grupper, som omfattar cirka<br />
80 000 aktiva.
”Typisk<br />
deltagare”<br />
<strong>Folkbildning</strong> Byarörelsen<br />
Lägsta ålder för folkhögskola 18<br />
år. Åldersgruppen 18–24 störst<br />
(51 procent). Medelåldern har<br />
sjunkit <strong>på</strong> senare år (ofta unga<br />
utanför det formella utbildningssystemet).<br />
Lägsta ålder för<br />
studieförbund 13 år. Flesta<br />
deltagarna är över 24 <strong>och</strong> jämnt<br />
fördelade mellan könen.<br />
Mål Individen tar makt över sitt eget<br />
liv. Aktivt (individuellt) medborgarskap.<br />
Innehåll <strong>och</strong><br />
värden<br />
Politisk<br />
styrning <strong>och</strong><br />
kontroll<br />
Disposition<br />
Fri <strong>och</strong> frivillig bildning tillgänglig<br />
för alla. Mötesplats <strong>och</strong> arena för<br />
diskussion om samhällsfrågor.<br />
Demokrati. Livslångt lärande.<br />
Råder under direkta politiska<br />
direktiv, som skrivs om med<br />
jämna mellanrum. Stöds,<br />
kontrolleras <strong>och</strong> utvärderas av<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Få unga bland de aktiva <strong>på</strong> <strong>lokal</strong><br />
nivå. Jämn könsfördelning men<br />
fler män än kvinnor i ledande<br />
ställning.<br />
Ta makt över situationen i<br />
<strong>lokal</strong>samhället. Aktivt (kollektivt)<br />
medborgarskap.<br />
Föreningsbaserat ideellt engagemang<br />
för bygdens ”överlevnad”<br />
i bred bemärkelse. Bevarar,<br />
förändrar <strong>och</strong> omskapar bygd<br />
(<strong>lokal</strong>samhälle). Kultur/trivselaktiviteter<br />
centrala för gemenskapsskapande,<br />
mobilisering <strong>och</strong><br />
<strong>lokal</strong>demokratiskt inflytande.<br />
Är ej politiskt styrd, men <strong>lokal</strong>a<br />
grupper <strong>och</strong> byarörelsen<br />
omnämns inom regional- <strong>och</strong><br />
landsbygdspolitik samt i demokratisammanhang<br />
som aktörer<br />
med betydelse för landsbygderna.<br />
I denna studie undersöker vi relationen folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> med olika<br />
ingångar. Vi förflyttar oss mellan <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning som konkreta<br />
verksamheter <strong>och</strong> (analytiskt) som fält. Vi rör oss även mellan olika samhällsnivåer,<br />
där vi börjar <strong>på</strong> nationell nivå. Därefter söker vi oss vidare in mot det regionala,<br />
kommunala <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a, för att avslutningsvis knyta samman förståelserna<br />
från fälten <strong>och</strong> samhällsnivåerna.<br />
I kapitel ett har vi beskrivit <strong>och</strong> diskuterat folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som två (nationella) fält för handling <strong>och</strong> värdeskapande. Det är också vår utgångs-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 17
punkt för tolkning. I kapitel två utvecklar vi beskrivningen av fälten som två<br />
verksamhetsområden med olika organisering <strong>och</strong> uppbyggnad, men med gemensamma<br />
intressen. I kapitel tre undersöker vi om <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt folkbildningen<br />
är närvarande i <strong>lokal</strong>a gruppers <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> tre orter i Dalarna. I kapitel<br />
fyra studerar vi folkbildarnas vardag <strong>och</strong> villkor i Dalarna samt hur folkbildarna<br />
uppfattar folkbildningens värden <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget. I kapitel<br />
fem beskriver <strong>och</strong> diskuterar vi folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i ett regionalt<br />
perspektiv med utgångspunkt från föreningslivet. Kapitel sex är en sammanfattning<br />
<strong>och</strong> diskussion där vi relaterar resultaten från de olika kapitlen till varandra.<br />
En erfarenhet är att ju närmare vi tittar desto mer komplicerad framstår projektets<br />
ursprungsfråga om folkbildningens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
På samma gång som vi undersökt vad som utmärker det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
<strong>och</strong> folkbildningsarbetet har vi lyssnat efter variationer <strong>och</strong> andra (reflexiva,<br />
kritiska) röster. Röster som nyanserar eller bryter av mot det enhetliga <strong>och</strong>/eller ger<br />
inblickar i vad folkbildning är, kan (bör) <strong>och</strong> tillåts vara. Folkbildarnas berättelser<br />
kännetecknas av ett reflexivt förhållningssätt till det egna arbetet <strong>och</strong> folkbildningens<br />
många uppdrag, däribland det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget.<br />
18<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
2. <strong>Folkbildning</strong>sarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete<br />
Både folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet har som syfte att förbättra<br />
människors livsvillkor. Med de definitioner vi gör av aktörer <strong>och</strong> fält framträder<br />
olika drag i verksamheterna. <strong>Folkbildning</strong>sarbetet blir en förmedlare som <strong>på</strong><br />
olika sätt inspirerar, bildar <strong>och</strong> mobiliserar. Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet är inte<br />
avhängigt folkbildningen men kan få stöd därifrån. Medan folkbildningsarbetet,<br />
som vi tolkar det, tar fasta <strong>på</strong> individ <strong>och</strong> bildning kännetecknas det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
av kollektiv <strong>och</strong> handling. Som rörelser vilar både folkbildningsarbetet<br />
<strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet <strong>på</strong> människors ideella arbete, engagemang <strong>och</strong><br />
visioner. Ideologiskt värnas demokratiska värden så som människors rätt till medbestämmande<br />
<strong>och</strong> inflytande över sin/bygdens livssituation <strong>och</strong> framtid.<br />
Verksamheterna organiseras var för sig men har beröringspunkter. I förhållande<br />
till folkbildningen har den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en en betydligt mindre organisation.<br />
Den är inte heller lika regelstyrd. <strong>Folkbildning</strong>en hade, som tidigare nämnts,<br />
en aktiv roll i 1980-talets mobiliseringskampanj Hela Sverige ska leva (1987–89)<br />
som blev byarörelsens genombrott. En formalisering av byarörelsearbetet inleddes<br />
1989 genom bildandet av den ideella föreningen <strong>och</strong> samordningsorganet Folkrörelserådet<br />
Hela Sverige ska leva, där studieförbund ingick. ABF <strong>och</strong> Studieförbundet<br />
Vuxenskolan har sedan bildandet varit aktiva <strong>och</strong> stödjande medlemmar<br />
som verkat för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> landsbygderna. Folkrörelserådet övergick våren<br />
2007 till att bli en medlemsorganisation, med både medlemsorganisationer <strong>och</strong><br />
<strong>lokal</strong>a grupper som medlemmar. Samtidigt förändrades namnet till Riksorganisationen<br />
Hela Sverige ska leva.<br />
Byarörelsen, som organiserar mycket av det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet, finns<br />
representerad <strong>på</strong> fyra samhällsnivåer: Nationellt, regionalt, kommunalt <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t.<br />
Nationellt genom den ideella föreningen <strong>och</strong> riksorganisationen Hela Sverige ska<br />
leva som är situerad i Stockholm (huvudkontor med fem fast anställda), regionalt<br />
genom länsbygderåd som finns i varje län, kommunalt genom kommunbygderåd<br />
som finns i vissa län <strong>och</strong> <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> nivå genom de <strong>lokal</strong>a grupperna. Medlemmar i<br />
Hela Sverige ska leva är de över 4 000 <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna samt ett fyrtiotal<br />
organisationer <strong>och</strong> folkrörelser, bland annat fackföreningar <strong>och</strong> studieförbund.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 19
Utöver registreringen av grupper fungerar organisationen som samordnare av <strong>och</strong><br />
språkrör för landsbygdsfrågor. Den verkar bland annat via lobbyverksamhet, landsbygdsriksdagar,<br />
läns- <strong>och</strong> kommunbygderåd, projektverksamhet <strong>och</strong> utbildningsinsatser.<br />
Det har alltså inom byarörelsen organiserats ett brett stöd för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete,<br />
där folkbildningen varit delaktig. På nationell nivå samordnar <strong>och</strong><br />
stöder Hela Sverige ska leva insatser för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete genom statliga<br />
medel. Regeringen har för det arbetet anslagit 12 miljoner kronor år 2008, 14 miljoner<br />
kronor år 2009 <strong>och</strong> 15 miljoner kronor år 2010. Efter Sveriges medlemskap i<br />
Europeiska Unionen (EU) 1995 har finansieringsmöjligheter för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
även gjorts tillgängliga genom EU:s strukturfonder <strong>och</strong> program, däribland<br />
Leader-programmet.<br />
Leader har varit särskilt inriktat <strong>på</strong> landsbygders <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>och</strong><br />
Leader+ är den modell som Sverige valt att använda sig av i sitt fortsatta stöd till<br />
landsbygders <strong>utveckling</strong>sarbete 2007–2013. 2 Leaderprocessen i Sverige har studerats<br />
<strong>och</strong> problematiserats bland annat utifrån ett demokratiperspektiv (Larsson<br />
2000). Leadermodellens <strong>och</strong> leaderprocessens inkluderande eller exkluderande av<br />
de <strong>lokal</strong>a aktörerna/grupperna är, med ett demokratiperspektiv, en viktig fortsatt<br />
fråga att studera. Byarörelsearbetet bygger <strong>på</strong> ideellt engagemang men <strong>lokal</strong>a grupper<br />
arbetar med verksamheter som spänner från ideella arbetsinsatser till mångmiljonprojekt.<br />
Finansiering från Leader eller andra EU-medel, i kombination med ideellt<br />
arbete, kan möjliggöra genomförande av verksamhet <strong>och</strong> projekt som bidrar till<br />
att upprätthålla bygde<strong>utveckling</strong>sarbetet (Forsberg 2001). Utöver de statligt riktade<br />
medlen till Hela Sverige ska leva finns alltså möjlighet för <strong>lokal</strong>a grupper att söka<br />
medfinansiering för <strong>utveckling</strong>sarbete via EU-program <strong>och</strong> fonder. Den svenska<br />
hanteringen av EU-medlen innebär dock ett ganska byråkratiskt <strong>och</strong> administrativt<br />
krångligt system vilket avskräcker många grupper (ibid).<br />
När det gäller folkbildningen har <strong>Folkbildning</strong>srådet det nationella samordnande<br />
ansvaret. Dess uppgift är bland annat att fördela statsanslaget till folkbildningen i<br />
Sverige. <strong>Folkbildning</strong>srådet följer årligen också upp, utvärderar <strong>och</strong> rapporterar<br />
till regeringen om folkbildningsarbetet. I den senaste folkbildningspropositionen<br />
(Lära, växa, förändra 2005/06:192) kvarstår folkbildningens, som det sägs, fria<br />
roll i förhållande till staten. Helt fri står folkbildningen självklart inte, då den till<br />
2 Leader står för ”samverkande åtgärder för att stärka <strong>landsbygden</strong>s ekonomi”. Modellen bygger<br />
<strong>på</strong> bildandet av LAG-grupper (från engelskans Local Action Groups), med representation från<br />
ideell, offentlig <strong>och</strong> privat sektor. Denna tvärsektoriella representation brukar också benämns<br />
partnerskap. Leader + syftar till att stödja nyskapande metoder för <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> förnyelse <strong>på</strong><br />
landsbygder. Leadermetoden används inom landsbygdsprogrammet 2007–2013. Som arbetsmetod<br />
har Leader funnits inom EU sedan 1991, i Sverige har programmet använts sedan 1995 inom vissa<br />
landsbygdsområden. Källor: www.sjv.se samt www.leaderplus.se.<br />
20<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
stora delar finansieras <strong>och</strong> även styrs (genom finansieringen) av staten. Friheten<br />
består av överenskommelser <strong>och</strong> principer om rollfördelning mellan staten <strong>och</strong><br />
folkbildningen. Principerna är inte fasta utan omprövas <strong>och</strong> omförhandlas, precis<br />
som civilsamhällets roll i förhållande till staten; en dagsaktuell diskussion som<br />
exempelvis förs i Samhället är större än staten (Forum för frivilligt socialt arbete<br />
2006). När det gäller folkbildningen tillämpar staten sedan 1990-talets början<br />
målstyrning <strong>och</strong> lämnar därmed öppet för folkbildarna själva att välja väg för att<br />
nå målen. Den senaste folkbildningspropositionen angivande av verksamhetsområden<br />
3 istället för målgrupper, som motiv för statligt stöd, lämnar även öppet för<br />
folkbildningen att identifiera målgrupper. Det är en förändring mot 1998 års beslut<br />
där målgrupper var styrande.<br />
En stor del av det folkbildande arbetet finansieras genom stöd från stat, landsting<br />
<strong>och</strong> kommuner. Under 1920-talet delades sådant stöd ut för första gången.<br />
Sedan dess har det funnits statligt stöd till folkbildningsarbetet. Stödet har utökats<br />
<strong>och</strong> omarbetats många gånger (Nationalencyklopedin 1991). Det samhällsstödda<br />
folkbildningsarbetet sker främst i studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor. Statens riktade<br />
bidrag till folkbildningen är alltså betydligt mer omfattande än det som ges till den<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en/byarörelsen (jämför ovan). År 2006 tillfördes folkbildningsarbetet<br />
mer pengar vilket innebar att summan ökade från en nivå <strong>på</strong> 2,6 miljarder<br />
kronor år 2005 till en nivå <strong>på</strong> 3,1 miljarder för år 2008 (Fakta om folkbildning,<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet 2008). Parallellt med att folkbildningen tillförs mer pengar<br />
ställs större krav <strong>på</strong> ökat systematiskt kvalitetsarbete, uppföljning, utvärdering <strong>och</strong><br />
forskning. Detta är ett arbete som <strong>Folkbildning</strong>srådet tillsammans med folkbildningsaktörerna<br />
ska ansvara för. Liksom Riksorganisationen Hela Sverige ska leva<br />
har även <strong>Folkbildning</strong>srådet sitt huvudkontor i Stockholm. Men till skillnad mot<br />
byarörelsens fem anställda har <strong>Folkbildning</strong>srådet 23 anställda <strong>på</strong> huvudkontoret<br />
(www.folkbildning.se). Ekonomiskt stöd till folkbildningen utgår också från kommun<br />
<strong>och</strong> landsting.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens motsvarighet till byarörelsens läns- <strong>och</strong> kommunbygderåd är<br />
de regionalt <strong>och</strong> kommunalt förankrade folkhögskolorna <strong>och</strong> studieförbunden samt<br />
museer <strong>och</strong> bibliotek. Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund är inte enhetligt organiserade<br />
utan präglade av hur <strong>och</strong> var de bildats, med särskilda ideal, intresseinriktningar,<br />
förutsättningar <strong>och</strong> mål. Medan vissa studieförbund har starka medlemsorganisationer<br />
som stöttar arbetet <strong>och</strong> bidrar till <strong>lokal</strong> förankring står andra utan.<br />
Bland folkhögskolorna är cirka två tredjedelar (106) knutna till folkrörelser eller<br />
andra organisationer, medan cirka en tredjedel (42) har landsting <strong>och</strong> regioner som<br />
3 Se längre fram, under rubriken <strong>Folkbildning</strong> i politik <strong>och</strong> forskning, för mer information om<br />
verksamhetsområdena.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 21
huvudmän. 4 Folkhögskolornas <strong>och</strong> studieförbundens intressen, ekonomiska situation<br />
<strong>och</strong> geografiska/rumsliga förankring varierar således.<br />
År 2006 fördelades det totala statsanslaget till studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor<br />
enligt följande (avrundat): 1,37 miljarder kronor till studieförbunden respektive<br />
1,30 miljarder kronor till folkhögskolorna. Tillsammans med ytterligare andra<br />
anslag fördelade staten totalt 2,69 miljarder kronor till folkbildningen 2006, varav<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet fick 15,2 miljoner kronor. År 2009 föreslås folkbildningsanslaget<br />
uppgå till 3 166 290 000 kronor (www.folkbildning.se). De summor som inom<br />
folkbildningen fördelas regionalt, kommunalt <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t saknar motsvarighet i byarörelsen.<br />
Länsbygderåd, kommunbygderåd eller för den delen de <strong>lokal</strong>a grupperna<br />
har ingen direkt statlig finansiering utan söker, som beskrivits, projektmedel eller<br />
andra bidrag för finansiering av sin verksamhet. Vissa kommuner har delat ut en<br />
mindre summa <strong>på</strong> ett antal tusen kronor till grupper mot en enklare redovisning<br />
av hur pengarna använts, en så kallad bygdepeng. Bygde<strong>utveckling</strong>sarbetet kännetecknas<br />
av att det görs ideellt. Ideella inslag finns även i folkbildningsarbetet,<br />
som vissa cirkelledare i studieförbunden eller studieförbundens kontaktpersoner<br />
ute i bygderna. Men organisatoriskt är den ideella verksamheten i folkbildningen<br />
mer ett inslag än själva förutsättningen för arbetet, som det är i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
Medan <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete görs ideellt av <strong>lokal</strong>a grupper med visst statligt<br />
stöd från olika EU-program <strong>och</strong> andra finansieringskällor, görs folkbildningsarbetet<br />
av anställda <strong>på</strong> studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor. Utifrån de beskrivna förutsättningarna<br />
formas olika roller i agerandet för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, bland de <strong>lokal</strong>a grupperna<br />
respektive folkbildarna. Där de <strong>lokal</strong>a grupperna tar till handling <strong>och</strong> agerar<br />
för förändring (genom att ta initiativ, driva <strong>och</strong> genomföra) stöder folkbildarna <strong>på</strong><br />
olika sätt de <strong>lokal</strong>a initiativen. <strong>Folkbildning</strong>ens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> framträder<br />
i vår studie som en både osynlig <strong>och</strong> synlig resurs. Den är delvis tillgänglig, <strong>och</strong><br />
tillgänglig <strong>på</strong> nya sätt (som projekt), men inte längre lika synlig eller närvarande i<br />
det <strong>lokal</strong>a. En slutsats är att den skulle kunna göra sig själv <strong>och</strong> sina resurser mer<br />
synliga <strong>och</strong> tillgängliga för invånarna i <strong>lokal</strong>samhällen <strong>och</strong> de behov som finns där.<br />
Mer samordning mellan folkbildningen <strong>och</strong> byarörelsen skulle också främja <strong>och</strong><br />
stärka stödet till <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> landsbygderna, även om det i Dalarna<br />
redan finns sådana kontaktytor <strong>och</strong> samverkansplattformar.<br />
Ovan har vi beskrivit vad som skiljer fälten åt, som finansiering, organisering<br />
<strong>och</strong> roller. Nedan beskriver vi fälten utifrån verksamheternas omfattning <strong>och</strong> hur<br />
de beskrivs i politiska policydokument. Vi tar också fasta <strong>på</strong> gemensamma teman<br />
som demokratiideal, ideellt engagemang/arbete, framtidsperspektiv <strong>och</strong> samarbete.<br />
4 De förra har Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO) som intresseorganisation, de<br />
senare har Sveriges Kommuner <strong>och</strong> Landsting (SKL) som intresseorganisation (Fakta om folkbildning<br />
2008).<br />
22<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>Folkbildning</strong>ens verksamhet <strong>och</strong> omfattning<br />
I Nationalencyklopedin (NE 1991) beskrivs folkbildning som ett:<br />
Samlingsbegrepp för människors insikter <strong>och</strong> orientering <strong>på</strong> områden<br />
utanför deras egna specialiteter <strong>och</strong> yrkeskunskaper. /…/ Aktiviteter med<br />
syfte att bygga ut <strong>och</strong> utveckla folkbildningen bedrivs utanför det etablerade<br />
skolväsendet <strong>och</strong> bygger i väsentlig grad <strong>på</strong> självverksamhet.<br />
Folkbildande aktiviteter kan utifrån Nationalencyklopedins definition ske <strong>på</strong><br />
många olika sätt <strong>och</strong> med många olika metoder. En hög grad av självorganisering<br />
utmärker den ideella sektorn i Sverige i förhållande till andra länder. Ordet ”självverksamhet”<br />
antyder att också folkbildningen har en ideell grund. Historiskt <strong>och</strong><br />
organisatoriskt sker folkbildningsarbetet i Sverige <strong>på</strong> fyra sätt; genom folkbiblioteken,<br />
museerna, folkhögskolorna <strong>och</strong> studieförbunden.<br />
Folkhögskolorna erbjuder årligen långa <strong>och</strong> korta kurser. Långa kurser är<br />
antingen allmänna kurser som ger behörighet till högskolestudier eller särskilda<br />
kurser med viss inriktning. År 2007 deltog i snitt 26 500 deltagare i långa kurser<br />
<strong>och</strong> totalt 160 600 i korta kurser (Fakta om folkbildning 2008, <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2008). Deltagandet <strong>på</strong> både de långa <strong>och</strong> korta kurserna visar en liten minskning<br />
jämfört med 2005. Folkhögskolan är en studieform för vuxna vars nedre åldersgräns<br />
är 18 år för allmänna kurser. Temastudier <strong>och</strong> projektarbeten karaktäriserar<br />
undervisningen liksom att deltagarnas egna erfarenheter tas tillvara. Undervisningen<br />
är avgiftsfri <strong>och</strong> statligt studiestöd kan sökas (Fakta om folkbildning 2005,<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet 2005).<br />
I Nationell kvalitetsredovisning för folkbildningen 2007 (<strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2008) beskrivs folkbildningens omfattning. År 2007 hade åtta studieförbund statligt<br />
stöd. Studiecirklar <strong>och</strong> kulturprogram var <strong>och</strong> är de två största statligt stödda<br />
folkbildningsverksamheterna. Tillsammans arrangerade studieförbunden 283 500<br />
studiecirklar med drygt två miljoner deltagare. Omkring 250 000 kulturprogram<br />
arrangerades med 15 miljoner deltagare. På central nivå hade studieförbunden<br />
cirka 300 medlems- eller samverkande organisationer. Studieförbunden har tillsammans<br />
376 avdelningar <strong>och</strong> studiecirkelverksamhet bedrivs i alla Sveriges kommuner.<br />
Studieförbundens intresseorganisation är <strong>Folkbildning</strong>sförbundet. För att<br />
gå en studiecirkel måste du ha fyllt 13 år.<br />
Yngre tonåringar nås via studieförbundsverksamhet. Äldre tonåringar, unga<br />
vuxna <strong>och</strong> vuxna nås via folkhögskoleverksamhet, <strong>och</strong> förstås även studieförbundens<br />
verksamhet. Det tycks som att folkhögskolan de senaste åren fått en särskild<br />
roll vad gäller att fånga upp yngre människor. Folkhögskoledeltagarens medel-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 23
ålder har sjunkit. Att unga väljer att studera <strong>på</strong> folkhögskola kan självfallet vara<br />
ett förstahandsval. Men allt fler unga hamnar också utanför den formella utbildningsvägen,<br />
<strong>och</strong> då erbjuder folkhögskolan en möjlighet. Yngre deltagare med<br />
psykosociala problem i behov av särskilt stöd har ökat <strong>på</strong> folkhögskolorna. Absolut<br />
flest deltagare i folkhögskolans utbildningar har gruppen 18–24 år (13 663 av totalt<br />
26 837 deltagare). Därefter följer 30–45-åringar (5 485), 25–29-åringar (3 393),<br />
46–60-åringar (2 331), 60+ (1 756) <strong>och</strong> slutligen 18-åringar (209).<br />
När det gäller studieförbund <strong>och</strong> deltagarnas åldersfördelning är den största<br />
gruppen mellan 25–65 år (1 286 000), sedan följer de över 65 år (441 000) <strong>och</strong><br />
sist de mellan 13–24 år (293 000). Den nationella kvalitetsredovisningens siffror<br />
visar intressanta skillnader i ålder <strong>och</strong> kön. I den yngsta åldersgruppen deltar fler<br />
män än kvinnor i studiecirkelverksamhet. I de äldre åldersgrupperna är förhållandet<br />
det motsatta. Studiecirkeln når alltså i högre grad unga killar (än tjejer) samt<br />
medelålders/äldre kvinnor (än män). Av redovisningen framgår att folkhögskolan<br />
övervägande når de unga (18–24) medan studieförbunden når de äldre (över 24 år).<br />
Folkhögskolornas huvudmän styr folkhögskolornas arbete <strong>och</strong> inriktning. Studieförbunden<br />
har alla en uttalad ideologisk anknytning vilket i viss mån <strong>på</strong>verkar<br />
den verksamhet de bedriver. De flesta, men inte alla, har en mängd medlemsorganisationer<br />
knutna till sig vilket också präglar arbetets inriktning. <strong>Folkbildning</strong>ens<br />
demokratiideal framgår av studieförbunds, <strong>och</strong> även folkhögskolors, presentationer<br />
av sin verksamhet. Tillsammans beskrivs medlemsorganisationerna vara en stor<br />
del av ”Föreningssverige” (www.studieforbunden.se). När vi tittar <strong>på</strong> vilka folkbildningen<br />
verkar för, det vill säga sina medlemsorganisationer, finner vi självverksamhet<br />
<strong>och</strong>/eller ideellt arbete.<br />
<strong>Folkbildning</strong> i politik <strong>och</strong> forskning<br />
Den nära kopplingen till ”Föreningssverige” <strong>och</strong> förmågan att engagera ideellt<br />
särskiljer folkbildningen från annan utbildningsverksamhet. Politiskt beskrivs den<br />
svenska folkbildningstraditionen som vilande <strong>på</strong> folkrörelsen <strong>och</strong> föreningslivet<br />
(Lära, växa, förändra, sammanfattning av regeringens folkbildningsproposition<br />
2005/06:192, faktablad U06.009, mars 2006, sid. 1):<br />
24<br />
Ett starkt föreningsliv som ger människor möjligheter till inflytande <strong>och</strong><br />
delaktighet utgör en viktig förutsättning i ett demokratiskt samhälle. Det<br />
bildningsarbete som folkbildningen svarar för inom ramen för folkrörelseengagemanget<br />
är unikt. <strong>Folkbildning</strong>en är så nära knuten till folkrörelserna<br />
att den själv får karaktär av folkrörelse. De människor som<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
är upp folkrörelserna bär också upp folkbildningen. Dess existensberättigande<br />
bygger <strong>på</strong> förmågan att samla människor kring syften som<br />
varken ryms inom den offentliga eller privata sektorn <strong>och</strong> som hämtar<br />
sin kraft ur deltagarnas egna erfarenheter. Det är när folkbildningen<br />
tappar sin förmåga att engagera <strong>på</strong> ideell basis som den riskerar att<br />
bli en utbildningsproducent som vilken annan aktör som helst. Det är<br />
genom ”Föreningssverige” som folkbildningen hämtar sin näring.<br />
Det ideella tillmäts en särskild betydelse <strong>och</strong> sammankopplas med människors<br />
föreningsengagemang. Regeringens utgångspunkter för stöd till folkbildningen<br />
sägs i propositionen vara demokrati, livslångt lärande <strong>och</strong> personlig <strong>utveckling</strong>.<br />
Makt i form av egenmakt är ytterligare något folkbildningen kan bidra till (ibid):<br />
”Egenmakt är att ta makten över sitt eget liv, i bostadsområdet, <strong>på</strong> arbetsplatsen<br />
<strong>och</strong> i vardagen. För samhällsmedborgare som upplever maktlöshet i sin egen<br />
vardag kan folkbildningen bidra till att öka egenmakten.” Att bidra till att öka<br />
människors makt över sina egna liv framstår som en röd tråd i hur folkbildning<br />
beskrivs <strong>och</strong> förstås, i både politik <strong>och</strong> forskning. Ytterligare andra begrepp som<br />
kännetecknar folkbildningen framskymtar i propositionens titel Lära, växa, förändra<br />
(2005/06:192). Ett livslångt lärande <strong>och</strong> personlig växt ingår i förståelsen av<br />
vad folkbildning är, medan förändring aktualiseras <strong>på</strong> olika sätt.<br />
Vidare beskrivs hur folkbildningen bidrar till samhälls<strong>utveckling</strong>en. Att<br />
erbjuda mötesplatser <strong>och</strong> skapa arenor för diskussion om samhälls- <strong>och</strong> framtidsfrågor<br />
sägs vara en central uppgift. Ett kulturliv som når alla nämns som en annan<br />
viktig uppgift för folkbildningen. Studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor ska agera som<br />
”<strong>lokal</strong>a <strong>och</strong> regionala arenor” där deltagare konsumerar men också skapar kultur. I<br />
beskrivningar av folkbildningens roll för kulturlivet nämns begreppet <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
(vår kursivering): ”<strong>Folkbildning</strong>en är också en central part i arbetet med <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> över hela landet.” Vad som menas med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> preciseras dock<br />
inte närmare i propositionens sammanfattning.<br />
Övergången från prioriterade målgrupper (1998) till sju verksamhetsområden<br />
där folkbildningen själv identifierar målgrupper (2005/06) är en förändring. De sju<br />
verksamhetsområden som särskilt motiverar statligt stöd är:<br />
1. Den gemensamma värdegrunden<br />
2. Det mångkulturella samhällets utmaningar<br />
3. Den demografiska utmaningen<br />
4. Det livslånga lärandet<br />
5. Kulturverksamhet<br />
6. Personer med funktionshinder<br />
7. Folkhälsa, hållbar <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> global rättvisa<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 25
Områdena blir genom att de ges statligt stöd också tongivande (styrande) för folkbildningsverksamheterna.<br />
Lokal <strong>utveckling</strong> nämns under det sjunde verksamhetsområdet,<br />
som en underrubrik till hållbar <strong>utveckling</strong>. Men inte heller här sägs något<br />
mer bestämt om vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är eller innebär i förhållande till folkbildning.<br />
I Fakta om folkbildning 2006 (<strong>Folkbildning</strong>srådet 2006) nämns att utvärderingen<br />
av folkbildningens roll <strong>och</strong> dess uppgift som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>skraft ska fortsätta.<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet har initierat ett arbete med förändrings- <strong>och</strong> framtidsfrågor,<br />
bland annat genom det så kallade framsynsarbetet. <strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn finns<br />
att läsa i sin helhet <strong>på</strong> www.folkbildning.se. Visionen togs fram under 117 rådslag<br />
med sammanlagt 7 000–8 000 deltagare <strong>och</strong> ger en samlad bild av hur folkbildningen<br />
ser <strong>på</strong> sin roll <strong>och</strong> sina uppgifter inför 2010-talet. Den ska stimulera till ökat<br />
demokratiskt engagemang, vara aktiv i arbetet för ökad jämställdhet <strong>och</strong> tydligare<br />
än idag vara inspiratör för ett nyskapande folkrörelse- <strong>och</strong> föreningsliv. Vidare ska<br />
den skärpa insatserna för att nå utsatta människor <strong>och</strong> grupper <strong>och</strong> göra det möjligt<br />
för deltagare att växa <strong>och</strong> <strong>på</strong>verka samhället. Den ska också motverka diskriminering<br />
<strong>och</strong> klyftor inom områden som utbildning, genus, sexuell läggning, religion,<br />
etnicitet <strong>och</strong> mellan generationer (Fakta om folkbildning 2006, <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2006).<br />
Det är inga små uppgifter folkbildningen har att ta sig an. Vi menar att uppgifterna<br />
behöver ställas i relation till de (politiska) förväntningar som samtidigt<br />
ställs <strong>på</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet (se längre fram). Men framförallt behöver<br />
de relateras till aktörernas (folkbildarnas <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a gruppernas) förutsättningar<br />
att utföra de uppgifter de tilldelas <strong>och</strong>/eller förväntas uppfylla. Tillsammans med<br />
nämnda uppgifter ska folkbildningen även vara ”en stark kraft i <strong>lokal</strong>samhället”<br />
(ibid, sid. 6):<br />
26<br />
Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund ska vara drivkrafter för <strong>lokal</strong> <strong>och</strong><br />
regional mobilisering, <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> vara en arena där nya rörelser<br />
kan växa <strong>och</strong> ta form.<br />
Samarbetet med olika aktörer i det civila samhället, näringslivet <strong>och</strong><br />
den offentliga sektorn måste utvecklas, i sökandet efter lösningar <strong>på</strong><br />
samhällsproblem <strong>och</strong> för att skapa en hållbar samhälls<strong>utveckling</strong>.<br />
Orden antyder att folkbildningen behöver bli mer aktiv <strong>lokal</strong>t <strong>och</strong> regionalt, <strong>och</strong><br />
kanske också mer öppen för samarbete med aktörer inom alla tre samhällssektorerna;<br />
civilsamhälle, näringsliv <strong>och</strong> offentlig sektor. <strong>Folkbildning</strong>ens roll för <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> beskrivs i framsynsarbetet som en stark kraft i <strong>lokal</strong>samhället, drivkraft<br />
för mobilisering, arena för nya rörelser <strong>och</strong> utvecklande av samarbete.<br />
Som begrepp är ”<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>” frånvarande i det folkhögskole- <strong>och</strong> studieförbundsmaterial<br />
som vi samlat in i arbetet med den här studien. Det genomgångna<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
materialet är informationsmaterial av allehanda slag (broschyrer, verksamhetsberättelser,<br />
utbildningskataloger). Detsamma gäller när vi studerat studieförbunds<br />
<strong>och</strong> folkhögskolors hemsidor. Även <strong>på</strong> hemsidorna är det svårt att någonstans<br />
hitta begreppet <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. <strong>Folkbildning</strong>ens insatser för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> får<br />
man leta efter <strong>på</strong> andra sätt. Vad gäller policydokument kan sägas att begreppet<br />
omnämns men inte närmare beskrivs. I folkbildningens eget framsynsarbete refereras<br />
till <strong>lokal</strong>samhälle, mobilisering <strong>och</strong> samarbete.<br />
Det tydligaste samband mellan folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> vi funnit är<br />
den exempelsamling av studieförbundens arbete med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som <strong>Folkbildning</strong>sförbundet<br />
(2006) gett ut: Lokal <strong>utveckling</strong>! Exempel <strong>på</strong> studieförbunds<br />
insatser för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Där synliggörs <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som något som kan<br />
se ut <strong>på</strong> olika sätt <strong>och</strong> försiggå både <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> i städer. Två av exemplen<br />
kommer från Dalarna. Det är ABF:s arbete i Tjärna Ängar i Borlänge, ett område<br />
med många invandrare <strong>och</strong> arbetslösa, samt Dalarnas bildningsförbunds projekt<br />
”hundra framsynta möten”. <strong>Folkbildning</strong>ens insatser för hållbar <strong>utveckling</strong> (Mustel<br />
2003) är en översikt av studieförbunds <strong>och</strong> folkhögskolors verksamhet i riktning<br />
mot hållbar <strong>utveckling</strong>, där ingår också beskrivningar av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Bland<br />
folkhögskoleverksamhet nämns Mora folkhögskolas arbete i Skattungsbyn <strong>och</strong><br />
Sörsjön. Dalarna framträder således som ett län där folkbildningen (både studieförbund<br />
<strong>och</strong> folkhögskola) <strong>på</strong> olika sätt verkar för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Frivillighet är ett ord som genomsyrar folkbildningsarbetet; folkbildning ska<br />
vara fritt <strong>och</strong> frivilligt. Med det menas att den ska vara tillgänglig för alla <strong>och</strong><br />
bygga <strong>på</strong> ett eget intresse. För att verksamhet ska definieras som (statsfinansierad)<br />
folkbildning ska den också vara ”folkbildningsmässig”. Enligt folkbildningspropositionen<br />
betyder det att den utgår från individen men tar hjälp av gruppen utifrån<br />
en insikt om att alla kan bidra. I den folkbildande utbildningstanken ingår alltså<br />
både ett individuellt <strong>och</strong> kollektivt perspektiv. Vi menar ändå att ett individuellt<br />
perspektiv, tanken om att stärka den enskilda människan, är det utmärkande draget<br />
i folkbildningen vilket skiljer den från den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en som bygger <strong>på</strong> kollektiv<br />
handling.<br />
Under projektets referensgruppsmöten diskuterades folkbildningens anda <strong>och</strong><br />
särart bland annat utifrån ett förändringsperspektiv. Vad är det i folkbildningen i<br />
dag som särskiljer den från annan verksamhet? Vilka är folkbildningens värden?<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens särart eller anda har beskrivits <strong>och</strong> diskuterats i forskningen (se<br />
till exempel Paldanius & Alm 2008:87–119). I en ny avhandling, <strong>Folkbildning</strong>sforskning<br />
som fält (Lundin 2008), beskrivs <strong>och</strong> diskuteras forskningen om folkbildning<br />
som ett särskilt fält där forskningsaktörer formulerar <strong>och</strong> omformulerar<br />
(strider om) folkbildningens värden. Det finns inget enkelt svar <strong>på</strong> vilka värden<br />
som utmärker folkbildningen, eller om <strong>och</strong> hur värdena har förändrats. Ändå finns<br />
i rapporter, samtal <strong>och</strong> diskussioner en underförstådd förståelse om vad som är<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 27
folkbildningens särskildhet. <strong>Folkbildning</strong>en präglas, möjligen som forskningsfält<br />
men också i praktiken, av försvaret av de särskilda värden folkbildningen förutsätts<br />
representera. Lundins avhandling, där hon delvis granskat det underförstådda,<br />
visar att när särarten granskas eller ifrågasätts slår fältets bevarandemekanismer<br />
till. Vi intresserar oss här för att, genom folkbildares berättelser, försöka förstå mer<br />
om vad det är folkbildningen slår vakt om. Vad är folkbildningens bidrag till <strong>och</strong><br />
dess roll i <strong>lokal</strong>samhället?<br />
Byarörelsens verksamhet <strong>och</strong> omfattning<br />
Ett sätt att förstå <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i relation till landsbygd är genom byarörelsen <strong>och</strong><br />
det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete som förknippas med den. 5 <strong>Folkbildning</strong>en har varit<br />
<strong>och</strong> är fortfarande en del av denna landsbygdsrörelse. Med ett ”byarörelseperspektiv”<br />
kan vi direkt konstatera att folkbildningen haft betydelse för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
<strong>på</strong> landsbygderna.<br />
Begreppet <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete har under 1990-talet kommit att sammankopplas<br />
med byarörelsens framväxt. I ett delbetänkande i 2000-talets regionalpolitiska<br />
utredning beskriver Bull arbetet <strong>på</strong> följande sätt (Bull 2000:21):<br />
28<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete handlar om att <strong>på</strong> ideell basis skapa en positiv<br />
livsmiljö <strong>och</strong> realistiska möjligheter för kvarboende. Ett rörelsefenomen<br />
som under de senaste decennierna blivit vanligare förekommande<br />
<strong>på</strong> lands <strong>och</strong> glesbygd men som även uppträder i kvartersgrupper i<br />
storstädernas bostadsområden. Lokala <strong>utveckling</strong>sgrupper driver en<br />
mängd olika frågor. Några grupper är klart enfrågeorienterade <strong>och</strong><br />
andra arbetar utifrån ett medvetet <strong>och</strong> ganska brett formulerat <strong>utveckling</strong>skoncept.<br />
Valet av inriktning innebär också variation i arbetsmetoder.<br />
En majoritet av landsbygdsgrupper arbetar med att bevara<br />
<strong>och</strong> utveckla nödvändig basservice såsom skola, omsorg, post, butik,<br />
belysning <strong>och</strong> vägar. Andra sysslar med sysselsättningsskapande åtgärder<br />
<strong>och</strong> stöd till småföretagarnätverk medan flertalet är engagerade i<br />
bygdekultur, idrottsanläggningar, teater <strong>och</strong> allmänna trivselfrågor.<br />
5 Vi går här inte närmare in <strong>på</strong> det problematiska att beskriva landsbygdsrörelsen eller rörelserna,<br />
för byarörelsen består av flera <strong>utveckling</strong>ss<strong>på</strong>r. Att en <strong>lokal</strong> grupp registreras av ”Hela Sverige ska<br />
leva” som en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp betyder inte nödvändigtvis att det arbete gruppen gör leder<br />
till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. För att kunna säga något säkert om detta krävs undersökningar från fall till<br />
fall. För utförliga diskussioner kring detta se Forsberg 2001:183-202.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Av citatet framgår att det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet, eller bygde<strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
som det också kallas, kan vara många saker <strong>och</strong> se olika ut. Kännetecknande<br />
är dock att det bygger <strong>på</strong> människors ideella engagemang <strong>och</strong> arbetsinsatser. Det<br />
organiseras i relativt formaliserade <strong>lokal</strong>a grupper som utifrån sina förutsättningar<br />
agerar för ”bygdens bästa” (Herlitz 1998). De flesta grupper är i juridisk form<br />
ideella föreningar. Både sociala <strong>och</strong> ekonomiska behov i <strong>lokal</strong>samhället tar sig<br />
uttryck i <strong>utveckling</strong>sarbetets verksamheter. Att skapa känslor av gemenskap <strong>och</strong><br />
stolthet, att ha roligt tillsammans <strong>och</strong> samtidigt skapa en tro <strong>på</strong> framtiden anses av<br />
de <strong>lokal</strong>a grupperna själva som kärnan <strong>och</strong> drivkraften i <strong>utveckling</strong>sarbetet. Medan<br />
majoriteten av grupperna betonar de sociala aspekterna finns det även grupper som<br />
framhåller jobbskapande, i betydelsen att bevara eller skapa arbetstillfällen, som<br />
ett viktigt inslag. Generellt är dock skapandet av jobb inget primärt mål för bygderörelsens<br />
grupper. Kultur <strong>och</strong> trivselaktiviteter är däremot centralt (Herlitz 1998,<br />
Forsberg 2001).<br />
Bygderörelsen i Sverige är en åtminstone tjugoårig rörelse, med starkast fäste<br />
<strong>på</strong> landsbygder men också med verksamhet i städer. Ungefär lika länge har det forskats<br />
om rörelsen <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna. De större kvantitativa studier<br />
som gjorts utgår från data hämtade hos Riksorganisationen Hela Sverige ska leva<br />
(tidigare Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva). 6 Hela Sverige ska leva-kampanjen,<br />
eller kampanjerna för de var egentligen flera, blev bygderörelsens genombrott<br />
<strong>och</strong> ledde till att många nya <strong>lokal</strong>a grupper började arbeta för sin bygd eller sitt<br />
närsamhälle. Samtidigt fick redan existerande grupper inspiration, kunskap <strong>och</strong><br />
ny fart i sitt arbete (Bull 1997; Herlitz, 1998, 2002; Berglund 1998; Forsberg 2001;<br />
Gunnarsdotter 2005). Bygderörelsen har beskrivits, <strong>och</strong> problematiserats, i en rad<br />
studier (se till exempel Bull 2000:21 ff, Forsberg 2001:198 ff, Herlitz 1998, 1999,<br />
2000 <strong>och</strong> 2002).<br />
Vid en tillbakablick framträder åren 1945, 1970 <strong>och</strong> 1987 som ”brytpunkter”<br />
då många grupper bildades (Herlitz 1998:29). Vid andra världskrigets slut 1945<br />
fördubblades antalet grupper. 1970 i samband med den andra kommunreformen,<br />
6 Tre kartläggande studier har baserats <strong>på</strong> registrering av <strong>lokal</strong>a grupper i ”bygdenet”, Hela Sverige<br />
ska levas register, samt enkätundersökningar riktade till dessa grupper (Bull 1997, Herlitz 1998,<br />
Forsberg 2001). Bull <strong>och</strong> Herlitz har använt sig av samma material, med något olika urval. Bull<br />
studerade de grupper som ingick i projektet Byapolitiken (ibid:23, 563 inkomna svar från grupper<br />
fördelade över de 58 kommuner som lämnade rapport om sitt Byapolitikarbete, se vidare nedan<br />
om detta projekt). Herlitz studerade samtliga grupper som besvarade samma enkät, 1995–1996<br />
(ibid:9, uppgifterna avsåg tidsperioden 1990–1995, svar från 1 660 grupper innebar en svarsfrekvens<br />
<strong>på</strong> 74 procent). 2001 gjorde Forsberg en uppföljning av de 346 grupper som i Herlitz studie<br />
svarat att jobbskapande ingick i deras aktiviteter (ibid:154–155, svar från 155 grupper, uppgifterna<br />
avsåg tidsperioden 1995–1998).<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 29
vilken genomfördes 1962–1974, tredubblades antalet grupper. 7 Reformen innebar<br />
en sammanslagning av kommuner till större enheter. När kommunkontor <strong>och</strong><br />
därmed politiska beslut centraliserades bildades <strong>lokal</strong>a föreningar i bygderna,<br />
med syfte att värna den egna bygdens intressen. 8 Under 1980-talet försämrades<br />
situationen <strong>på</strong> många landsbygder <strong>och</strong> 1987 gick startskottet för Hela Sverige ska<br />
leva-kampanjen <strong>och</strong> byarörelsen tog fart. Landsbygdskampanjen vid 1980-talets<br />
slut resulterade i den mest markanta ökningen av antalet grupper, 79 procent av<br />
grupperna startade 1970 eller senare, varav 50 procent efter 1987.<br />
Riksorganisationen Hela Sverige ska leva registrerar <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper,<br />
som är den officiella termen <strong>på</strong> bygdegrupperna. Begreppet <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp<br />
började inte användes förrän under slutet av 1980-talet. Herlitz (1998) beskriver hur<br />
användandet blev formellt accepterat från 1989, samma år som Glesbygdsverket<br />
publicerade en katalog över 871 <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper i Sverige. Registreringen<br />
är inte heltäckande men säger ändå något om antalet existerande grupper (se<br />
Bull 2000, sid. 23 ff, eller Forsberg 2001, sid. 195 ff. för mer utförliga diskussioner<br />
kring detta). För närvarande <strong>på</strong>går en översyn <strong>och</strong> uppdatering av de registrerade<br />
grupperna i den så kallade bygdenetbanken.<br />
Registreringen är värdefull eftersom ideella föreningar 9 i Sverige inte behöver<br />
registrera sig <strong>och</strong> grupperna annars skulle vara svåra att få vetskap om. Vid<br />
årsskiftet 2007–2008 fanns cirka 4 400 <strong>lokal</strong>a grupper registrerade (www.bygde.<br />
net). 10 I början av 2000-talet beräknades de över 4 000 grupperna omfatta cirka<br />
80 000 aktiva i Folkrörelserådets nätverk (Herlitz 2002). Det är dessa föreningar,<br />
bygdegrupper eller <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper som sammantaget brukar benämnas<br />
bygderörelsen eller byarörelsen. Självklart finns det grupper/föreningar som inte<br />
7 I Bulls utvärdering av Byapolitikgrupperna är inte alla registrerade grupper medräknade<br />
(1997:24). Men enligt hennes studie bildades ungefär samma antal under perioden fram till 1949<br />
(38 grupper), mellan 1950–69 (43 grupper) <strong>och</strong> mellan 1970–79 (49 grupper). Därefter sker en<br />
tydlig ökning av bildade av grupper; 1980–89 (166 stycken), 1990–1996 (196 stycken). Grupper<br />
som bildades före <strong>och</strong> under 1960-talet tycks i högre grad ha bildats utifrån särskilda intressen<br />
som ”bygdens historia eller kring väg <strong>och</strong> belysning”. De flesta, 53 procent av grupperna, bildades<br />
1987–1994 vilket visar <strong>på</strong> kampanjens betydelse.<br />
8 I den första kommunreformen 1952 reducerades antalet kommuner från cirka 2 400 till lite över<br />
1 000 (SOU 1999:84). I den andra kommunreformen 1962–1974 reducerades antalet kommuner<br />
ytterligare till 278, vilket senare utökats till 289 (Glesbygdsverkets årsbok 2003:21). Källa:<br />
Gunnarsdotter (2005:114).<br />
9 I Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt (Kulturdepartementet<br />
1999:51–52) bedöms med hänsyn tagen till några olika beräkningar att det finns cirka 150 000<br />
ideella föreningar, cirka 20 000 ekonomiska föreningar, 30 000–50 000 stiftelser <strong>och</strong> cirka 2 000<br />
organisationer i övriga former, i Sverige. Det blir sammantaget cirka 200 000 organisationer i<br />
den tredje sektorn. Organisationerna omsätter minst 120 miljarder kronor om året <strong>och</strong> har cirka<br />
200 000 anställda, enligt Statskontorets uträkningar 1998, gjorda utifrån SCB:s företagsregister.<br />
10 Under 2008–2009 <strong>på</strong>går en nationell uppdatering av registret varför aktuella siffror inte varit<br />
tillgängliga.<br />
30<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
är registrerade hos riksorganisationen men som utifrån Bulls beskrivning ovan<br />
skulle kunna definieras som en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp. På samma sätt finns det<br />
registrerade grupper som kanske inte verkar <strong>på</strong> de sätt som beskrivs. Det finns<br />
ingen entydig definition av vad som är en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp.<br />
Enligt Herlitz har den moderna byarörelsen inte tänkts fram utan ”bildats spontant<br />
ur ett <strong>lokal</strong>t behov” (Herlitz 2002). Vi menar att den formats i en kombination<br />
av uppifrånstrategier <strong>och</strong> kollektiv handling i bygder, <strong>och</strong> att det är kombinationen<br />
som har varit framgångsrik. Den kollektiva mobiliseringen <strong>och</strong> handlandet har även<br />
tänkts fram av <strong>lokal</strong>a grupper <strong>och</strong> aktörer. Samarbete har skett med andra rörelser<br />
<strong>och</strong> organisationer som understött landsbygders mobiliseringsarbete, så som den<br />
kooperativa rörelsen <strong>och</strong> kvinnorörelsen <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> (se Forsberg 2001).<br />
En förklaring till byarörelsens genomslag <strong>på</strong> landsbygder kan vara att landsbygderna<br />
ställts inför direkta hot som inverkat <strong>på</strong> människors levnadsvillkor, så<br />
som nedläggning av skola, affär, bensinmack eller barnomsorg. På landsbygderna<br />
finns också en historisk tradition av <strong>lokal</strong>a byordningar med inflytande över närsamhället<br />
samt starka föreningstraditioner som haft betydelse för det kollektiva<br />
handlandets styrka (Herlitz 2002). De <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgruppernas arbete, särskilt<br />
kvinnors <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete, kännetecknas av multi<strong>lokal</strong>a lösningar med helhetsperspektiv<br />
<strong>på</strong> <strong>lokal</strong>samhället (se till exempel Bull 2000). Bygdens ”överlevnad”<br />
<strong>och</strong> att ”hålla levande” är andra begrepp <strong>lokal</strong>a grupper använder för att beskriva<br />
drivkrafterna bakom <strong>och</strong> betydelserna av sitt arbete <strong>och</strong> engagemang. Det betyder<br />
att ett hot, en fråga eller ett projekt inte betraktas isolerat utan som en del av en<br />
både vidare <strong>och</strong> djupare bygdekontext som är rotad i plats, tid, rum <strong>och</strong> gemenskaper<br />
(Forsberg 2001 <strong>och</strong> kommande 2009).<br />
Den uppdatering av <strong>lokal</strong>a grupper som för närvarande <strong>på</strong>går tycks i stort<br />
bekräfta tidigare forskningsresultat om deltagandet i <strong>utveckling</strong>sarbetet. Enligt<br />
genomsnittssiffror karaktäriseras en bygde<strong>utveckling</strong>sgrupp av följande (Herlitz<br />
1998):<br />
En <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp har ett ”befolkningsomland” <strong>på</strong> 875 invånare,<br />
en aktiv kärna <strong>på</strong> 19 personer varav 9 är kvinnor <strong>och</strong> 10 är män.<br />
Två aktiva i gruppen är under 25 år. I två fall av tre har gruppen en<br />
manlig kontaktperson. Tillsammans arbetar de 156 ideella arbetsdagar<br />
om året med gruppens verksamheter. Om de har ekonomisk verksamhet<br />
satsar de själva 98 000 kr <strong>och</strong> får 85 000 kr i bidrag från samhället<br />
under ett år.<br />
Grupper med ekonomisk verksamhet satsar själva mer än vad de får i bidrag, vilket<br />
visar att också den ekonomiska verksamheten bygger <strong>på</strong> ideellt arbete. Bidragen är,<br />
som vi tidigare beskrivit, inte något som automatiskt tilldelas de <strong>lokal</strong>a grupperna<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 31
utan något som varje grupp måste (lära sig att) ansöka om. För många grupper är<br />
det ett ganska tidskrävande arbete. Det är ungefär lika många kvinnor som män<br />
som är aktiva, men män intar oftare en ledande ställning. Få unga deltar i arbetet.<br />
Bygderörelsen är med andra ord ingen ungdomsrörelse. Att vara över 25 år är<br />
att vara ung i bygderörelsen (Gröning 1994). Ungdomssatsningar har gjorts men<br />
inte fått något brett genomslag (Månsson 1993). Särskilda projekt i bygderörelsen<br />
har heller inte lyckats engagera ungdomar i någon högre utsträckning (Bull<br />
1997). Lokala undantag finns säkert <strong>och</strong> under 2000-talet har ungdomar själva,<br />
bland annat genom nätverksarbete, börjat göra sina röster hörda (Sveriges gles <strong>och</strong><br />
landsbygder 2008, Glesbygdsverkets årsbok 2008:109–117). Barn <strong>och</strong> ungdomar<br />
berörs också indirekt genom det som åstadkoms i <strong>utveckling</strong>sarbetet. Inte sällan<br />
har <strong>lokal</strong>a projekt riktat sig mot att förbättra villkoren för barn <strong>och</strong> ungdomar i<br />
bygderna (Lindberg 1994). Av ovanstående kan vi konstatera att ungas deltagande<br />
i folkbildning respektive <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> dock skiljer sig åt. <strong>Folkbildning</strong>en når<br />
ungdomar i högre utsträckning än vad det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet hittills förmått<br />
att göra. Här ser vi en öppning för fälten att närma sig varandra, <strong>och</strong> för studieförbund<br />
<strong>och</strong> folkhögskolor att vara en resurs.<br />
Herlitz studie från 1998 visar att könsfördelningen bland aktiva är jämn medan<br />
män till övervägande del fungerar som kontaktpersoner i grupperna. En uppföljande<br />
studie från 2001 visar i stort sett samma resultat (Forsberg 2001). Efterföljande<br />
studier visar detsamma, kvinnor är aktiva men intar mer sällan ledande<br />
positioner (Skoglund 1997, Westlund 2007). Forskning om frivilligarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete visar att föreningslivets könsordning i stort tycks återspegla<br />
könsstrukturerna i samhället i övrigt. Också civilsamhället har en uppdelning i<br />
manligt–kvinnligt, där män <strong>och</strong> kvinnor deltar med olika arbetsinsatser <strong>och</strong> återfinns<br />
<strong>på</strong> olika nivåer inom organisationerna. När det gäller landsbygds<strong>utveckling</strong> är<br />
kvinnorna oftare mer aktiva än män, ändå dominerar männen <strong>på</strong> de styrande posterna<br />
i föreningarna (Berglund et al 2005). Bull skriver i en utvärdering (1997:4):<br />
”Kvinnors <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete är omvittnat i ett antal studier ändå saknas<br />
kvinnor ofta i ledande positioner såväl <strong>lokal</strong>t som kommunalt. Byapolitikprojektet<br />
har hittills inte ändrat detta mönster.”<br />
Frågor om genus, etnicitet samt inkludering <strong>och</strong> exkludering är prioriterade<br />
områden i folkbildningens så kallade framsynsarbete. Även här ser vi alltså hur<br />
det finns områden där det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet <strong>och</strong> folkbildningen, med sina<br />
resurser, skulle kunna samverka. Frågor om inkludering <strong>och</strong> exkludering är idag<br />
högaktuella i europeisk landsbygdsforskning. Hur deltagande <strong>och</strong> inflytande är fördelat<br />
mellan generationer <strong>och</strong> kön menar vi är viktiga <strong>och</strong> avgörande frågor även<br />
för Sveriges landsbygder.<br />
32<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Byarörelse i politik <strong>och</strong> forskning<br />
Genom sin tillblivelse var byarörelsen en protest mot en fortgående statlig centraliseringspolitik<br />
där lands- <strong>och</strong> glesbygder lämnades därhän, till förmån för centralisering<br />
<strong>och</strong> storstadssatsningar. Av inledande protester <strong>och</strong> kamp märks idag<br />
mycket lite. Hela Sverige ska leva-kampanjen mobiliserade <strong>lokal</strong>a initiativ. Den<br />
riktade strategier mot <strong>lokal</strong>a grupper respektive tjänstemän <strong>och</strong> politiker, främst <strong>på</strong><br />
kommunnivå. Lokala grupper började fritt arbeta med en mängd frågor. Samtidigt<br />
styrdes arbetet genom projekt, metoder <strong>och</strong> modeller, ofta framtagna av dåvarande<br />
Folkrörelserådet numera Riksorganisationen Hela Sverige ska leva. Byarörelsen<br />
växte <strong>på</strong> det sättet fram i en komplicerad dynamik av initiativ uppifrån <strong>och</strong> nerifrån.<br />
I beskrivningarna av <strong>och</strong> forskningen om byarörelsen är det intressant hur de<br />
begrepp som används handlar om <strong>utveckling</strong> snarare än om motstånd, konflikt<br />
eller kamp, den genusinriktade forskningen undantagen, där tolkas arbetet som ett<br />
förändringsarbete (se till exempel Frånberg 1994 <strong>och</strong> 1996). Men i det <strong>utveckling</strong>stänkande<br />
som kom att gälla tonades kamp <strong>och</strong> konflikt ned för sådant som passade<br />
bättre in i en samsyn av <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> tillväxt. Undvikandet av konfliktperspektiv<br />
kan tolkas som att byarörelsen är en rörelse i svensk politisk- <strong>och</strong> föreningstradition,<br />
mer i enlighet med konsensus än konflikt (Olsson & Forsberg 1997). Kamp,<br />
vill vi <strong>på</strong>stå, är ganska osynligt i rörelsens egna beskrivningar, snarare betonas<br />
även där ett politiskt korrekt konsensusperspektiv. Med användandet av begrepp<br />
som mångfald, tillväxt <strong>och</strong> hållbarhet (Landsbygdspolitiskt program 2000) ansluter<br />
byarörelsen retoriskt till de folkbildningsuppgifter som tidigare beskrivits.<br />
År 2000 antog byarörelsen ett Landsbygdspolitiskt program, en programförklaring<br />
med tio viktiga områden, så kallade landsbygdslyft 11 , som skulle ”bana vägen<br />
för framtidens landsbygd”. Arbetet <strong>på</strong>minner om folkbildningens framsynsarbete.<br />
Landsbygdslyften kan tolkas som ett led i bevisföringen av landsbygders viktighet,<br />
något vi återkommer till. I det politiska programmet talas om ”uthållig <strong>utveckling</strong>”<br />
<strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> beskrivs som förebild för ett<br />
arbete i den riktningen. Ett annat begrepp som används för att beskriva <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
är ”<strong>lokal</strong> kraft”. Lokal kraft <strong>och</strong> lika villkor skapar <strong>utveckling</strong> sägs det<br />
i landsbygdsprogrammet. Medan ”kraften” ofta lyfts fram talas det mer sällan om<br />
villkoren för den <strong>lokal</strong>a kraften. I politisk retorik kopplas den till människors förändringsvilja<br />
<strong>och</strong> <strong>utveckling</strong>skraft, men sällan till diskussioner om resurser (prop.<br />
2001/02:4, sid. 185 ff eller SOU 2006:101). De politiska förväntningarna <strong>på</strong> vad det<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet, liksom folkbildningsarbetet, ska åstadkomma är stora.<br />
11 De tio ”landsbygdslyften” som nämns i det Landsbygdspolitiska programmet (2000) är: Bo <strong>på</strong><br />
landet, infrastruktur, landsbygdsföretagande, uthållig grön <strong>utveckling</strong>, grundservicepaket, social<br />
ekonomi, kultur <strong>på</strong> landet, kunskap, <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>skapital samt <strong>lokal</strong>t inflytande.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 33
Vad som läggs in i begrepp är viktigt eftersom begreppen beskriver <strong>och</strong> definierar<br />
innehåll <strong>och</strong> betydelser. De sätter också gränser eller öppnar för möjligheter för<br />
aktörerna <strong>på</strong> fälten.<br />
Byarörelsens kollektiva handlande berättar om en kamp för synliggörande av<br />
landsbygders viktighet <strong>och</strong> värde (Forsberg kommande 2009). Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
som upprepade berättelser om landsbygders värden motsäger politikens<br />
underprioritering av lands- <strong>och</strong> glesbygders möjligheter till <strong>utveckling</strong>. Landsbygder<br />
har länge varit ett bortglömt <strong>och</strong> inte särskilt högt prioriterat område för politiskt<br />
handlande, vare sig inom kommunalpolitik, regionalpolitik eller <strong>på</strong> en bredare<br />
nationell politisk nivå. I utredningen Mot en ny landsbygdspolitik (SOU 2003:29)<br />
framhålls bristen <strong>på</strong> <strong>och</strong> behovet av en sammanhållen svensk landsbygdspolitik.<br />
Det finns inom landsbygdsområdet inte någon motsvarighet till de mångmiljonsatsningar<br />
som gjorts i svenska storstäder (storstadssatsningarna beskrivs närmare<br />
i rapporten Lokal <strong>utveckling</strong> i förorten, Eriksson 2008).<br />
Landsbygdsarbetet har främst stöttats, som tidigare beskrivits, genom EU-<br />
program <strong>och</strong> särskilda satsningar som Leaderarbetet. Strukturfondernas målprogram<br />
har gett <strong>lokal</strong>a grupper möjlighet till delfinansiering av projekt <strong>och</strong> verksamheter.<br />
På samma gång har de till EU kopplade bidragsformerna inneburit ett<br />
administrativt arbete som grupper uppfattat som svårt <strong>och</strong> ibland avskräckande<br />
(Forsberg i Westlund red 2001). Stödformerna har också styrt <strong>och</strong> reglerat arbetet <strong>på</strong><br />
sätt som osynliggjort bygden som en komplex helhet (Forsberg kommande 2009). I<br />
En strategi för landsbygdsforskning (SOU 2006:104) samt i landsbygdskommitténs<br />
slutbetänkande Se <strong>landsbygden</strong>! Myter sanningar <strong>och</strong> framtidsstrategier (SOU<br />
2006:101) motiveras behovet av landsbygdsforskning utifrån landsbygders särskildhet.<br />
Men också utifrån att samhällsdebatt <strong>och</strong> politik fortfarande <strong>och</strong> kanske allt<br />
mer präglas av ett urbant tankesätt medan <strong>landsbygden</strong> blir en ”restprodukt” som<br />
inte tas tillvara. Utredarna menar att <strong>på</strong> samma självklara sätt som vi pratar om<br />
urbana miljöer bör vi kunna prata om, undersöka <strong>och</strong> analysera rurala miljöer.<br />
Det finns ett genomgående drag i byarörelsearbetet, forskningen <strong>och</strong> även politiken<br />
som handlar om landsbygders bevisbörda. I landsbygdsforskningsstrategin<br />
(ibid) framskymtar ett behov av att motivera <strong>och</strong> underbygga, försvara <strong>och</strong> bevisa<br />
just landsbygdsfrågors <strong>och</strong> landsbygders betydelse. Att tala om landsbygdsfrågor<br />
är fortfarande, märkligt nog eftersom en stor del av Sverige består av lands- <strong>och</strong><br />
glesbygder, att avvika från en norm som tar sin utgångspunkt i (stor)staden. Själva<br />
titeln <strong>på</strong> landsbygdskommitténs slutbetänkande (SOU 2006:101) uppmanar läsaren<br />
att Se <strong>landsbygden</strong>!. På samma gång blir det en bekräftelse av osynligheten.<br />
Glesbygdsverket, forskningen <strong>och</strong> skönlitteraturen har <strong>på</strong> senare år poängterat<br />
att vi bör tala om landsbygder istället för <strong>landsbygden</strong> (se till exempel Persson<br />
& Westholm 1994, Forsberg G 1996 <strong>och</strong> Greider 2003 för beskrivning <strong>och</strong> diskussion<br />
om landsbygders nykolonisation <strong>och</strong> brokiga bilder). En medvetenhet om<br />
34<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
landsbygders olikheter börjar överrösta förståelsen av <strong>landsbygden</strong> som homogen.<br />
Hur landsbygder porträtteras <strong>och</strong> hur de tänks om <strong>på</strong>verkar dem som bor där, hur<br />
invånarna ser <strong>på</strong> sig själva, sina möjligheter <strong>och</strong> begränsningar. Att engagera sig i<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete kan vara ett sätt att kollektivt säga sin mening, att skapa<br />
motbilder till osynligheten <strong>och</strong> bortglömdheten <strong>och</strong> formulera egna betydelser av<br />
landsbygders värde.<br />
Bull (1997:24) definierar en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp som (våra kursiveringar):<br />
”… en ideell sammanslutning vars verksamhet inte är inriktad mot enskilda särintressen<br />
utan avser att främja den allmänna nyttan, en grupp som agerar motor<br />
i byns/bygdens framtida <strong>utveckling</strong>. Utifrån en helhetssyn formuleras konkreta<br />
verksamhetsmål som är förankrade i bygden”. Bulls kriterier om ideell grund,<br />
allmännytta, motor, framtidsfrågor <strong>och</strong> helhetssyn tycker vi fungerar som en bra<br />
karaktäristik över vad en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupp <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete kan<br />
vara <strong>och</strong> syfta till.<br />
Kriterierna allmännytta, motor, helhetssyn, närsamhälle <strong>och</strong> framtid har rötter i<br />
1960-talets internationella rörelser med inslag av protest <strong>och</strong> kamp. Här finns alltså<br />
en koppling mellan stad <strong>och</strong> landsbygd som handlar om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
som kollektiv protest <strong>och</strong> kamp. I forskningen har byarörelsearbetet relaterats till<br />
1960-talets aktionsgrupper <strong>och</strong> byalag som bildades i protest mot statlig styrning<br />
<strong>och</strong> samhällsplanering (Ronnby 1994, Skoglund 1997 <strong>och</strong> Svensson 1998). På<br />
1960-talet protesterades det framförallt i storstadsmiljöer mot en samhällsplanering<br />
som kännetecknades av miljonprogramområden <strong>och</strong> citysaneringar (Skoglund<br />
1997). Ronnby (1994) relaterar byarörelsens syn- <strong>och</strong> arbetssätt med den praktik<br />
som utvecklats inom <strong>lokal</strong>t samhällsarbete (community work) i 1960-talets USA,<br />
England <strong>och</strong> Holland. Det placerar det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet i en tradition av<br />
samhällsarbete, aktivism <strong>och</strong> egenmakt (empowerment). Med ordet egenmakt är<br />
vi tillbaka i folkbildningen. Ambitionen att ge människor verktyg för förändring,<br />
vare sig det handlar om att förändra sin livssituation eller bygdens situation, menar<br />
vi förenar de två fält vi studerat.<br />
Många vetenskapliga discipliner har intresserat sig för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete;<br />
kulturgeografi, sociologi, statsvetenskap, kulturantropologi, företagsekonomi <strong>och</strong><br />
ekonomisk historia. Kulturantropologisk forskning har belyst hur föreningslivet<br />
genom sitt gemenskapsskapande över tid <strong>och</strong> rum bidrar till att vidmakthålla känslor<br />
av bygd (Gunnarsdotter 2005). Berglund talar i en kulturgeografisk studie av<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgruppers agerande i olika kommuner om ”platsrelaterad gemenskap”<br />
<strong>och</strong> ”platsrelaterad social rörelse” (Berglund 1998). Samtidigt som plats har<br />
getts stor vikt i förklaringar av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i Sverige så är demokrati,<br />
förändring <strong>och</strong> genus andra dimensioner som arbetet tolkats utifrån. Framförallt<br />
den feministiskt inriktade forskningen har lyft fram ett maktperspektiv <strong>på</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete. Studier med genusperspektiv har bidragit till tolkningar av<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 35
<strong>utveckling</strong>sarbete som ett uttryck för (kvinnors) motstånd <strong>och</strong>/eller alternativa sätt<br />
att organisera <strong>och</strong> förändra närsamhället (se till exempel Friberg 1993, Frånberg<br />
1994 <strong>och</strong> 1996, Bull 1991 <strong>och</strong> 1993, Rönnblom 1996 <strong>och</strong> 2002). Den feministiskt<br />
inriktade forskningen tolkar kvinnors engagemang i bygde<strong>utveckling</strong> som ett förändringsarbete<br />
av både <strong>lokal</strong>a <strong>och</strong> strukturella värden.<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete handlar således om allt från att ta hand om infrastruktur<br />
till att upprätthålla <strong>lokal</strong> identitet <strong>och</strong> utveckla nya demokratimodeller. Det är<br />
heller inga små uppgifter bygdeaktörerna tar sig an (jämför folkbildarna ovan).<br />
Melucci (1991), som studerat sociala rörelser, hävdar att rörelsernas protester finns<br />
inbyggda i själva formen. Det kan översättas till att byarörelsens aktörer protesterar<br />
genom att kollektivt försvara, bevara men också skapa <strong>och</strong> omskapa sina bygder.<br />
De ersätter <strong>och</strong> kompenserar för nedrustning av service <strong>och</strong> omsorg, dåliga vägar,<br />
förlust av arbetstillfällen <strong>och</strong> så vidare. Men grupperna håller inte bara ställningarna.<br />
De utvecklar också nya idéer, projekt <strong>och</strong> företag. Och de kräver inflytande<br />
över den egna bygdens <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> sitt <strong>lokal</strong>a ansvarstagande. Utvecklandet av<br />
nya modeller för demokrati <strong>och</strong> inflytande över närsamhället kan, enligt Meluccis<br />
tankar om form som inbyggd protest, betraktas som kollektiva handlingar som<br />
hävdar andra (landsbygders) ordningar <strong>och</strong> värden.<br />
Det kollektiva handlandet i byarörelsen, däribland <strong>lokal</strong>a demokratiformer, kan<br />
läsas som protest mot en bristfällig politik för landsbygder. Det innehåller också<br />
förslag <strong>på</strong> lösningar för ökat <strong>lokal</strong>t inflytande över vardagsliv <strong>och</strong> närsamhälle. Det<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet kommer då att handla om hur livet <strong>på</strong> landsbygderna kan<br />
göras möjligt <strong>och</strong> värdefullt utifrån invånarnas behov <strong>och</strong> förståelser (Forsberg<br />
kommande 2009). Med <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete menar vi i den här studien, förenklat<br />
<strong>och</strong> i korthet, <strong>lokal</strong>a gruppers kollektiva handlande för bygden.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens roll i byarörelsen<br />
Forskning har visat att skapande <strong>och</strong> vidmakthållande av mötesplatser värderas<br />
som centralt i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Det behöver finnas rum för nätverks-, förenings-,<br />
projekt- <strong>och</strong> utbildningsträffar med mera. Bygde<strong>lokal</strong>er står följaktligen högt<br />
upp <strong>på</strong> listan över vad <strong>lokal</strong>a grupper engagerar sig i (se till exempel Herlitz 1998). I<br />
mötesrum <strong>och</strong> gemenskaper blir bygdens angelägenheter gruppens <strong>och</strong> individens,<br />
<strong>och</strong> tvärtom. Där diskuteras allt från vardagliga ting till större gemensamma frågor<br />
som handlar om skola, service, barn- <strong>och</strong> äldreomsorg, arbete, boende, miljö, hälsa,<br />
vägar <strong>och</strong> kommunikationer. Det som startar med iordningställandet av ett vindskydd,<br />
byggandet av en båtbrygga eller genomförandet av en kulturaktivitet leder<br />
ofta vidare till samtal om <strong>och</strong> engagemang i fler frågor.<br />
36<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
I de <strong>lokal</strong>a processer som byarörelsearbetet består av har folkbildningen haft en<br />
viktig roll. Arbetarnas bildningsförbund (ABF) <strong>och</strong> Studieförbundet Vuxenskolan<br />
(SV), båda medlemmar i Hela Sverige ska leva, har initierat egna projekt men också<br />
stöttat <strong>lokal</strong>a satsningar <strong>och</strong> varit samarbetspart i gemensamma satsningar (se till<br />
exempel Lindberg 1994 eller Forsberg et al 2001 <strong>och</strong> 2002). Med ett byarörelseperspektiv<br />
är folkbildningen <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet <strong>på</strong> landsbygderna nära<br />
sammanbundna med varandra. I det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet har folkbildningen,<br />
främst genom studieförbunden, spelat en viktig <strong>och</strong> många gånger central roll.<br />
”Hela Sverige ska leva” har till exempel tagit fram ett särskilt studiematerial om<br />
byarörelsen; Bygderörelsen. Historia & Framtid (Folkrörelserådet Hela Sverige<br />
ska leva 1998), att spridas via studieförbunden. Byarörelsen <strong>och</strong> folkbildningen har<br />
var för sig men också tillsammans tillhandahållit metoder <strong>och</strong> modeller som <strong>lokal</strong>a<br />
grupper använt i sitt förändringsarbete. Forskning visar att den mest utbredda<br />
<strong>och</strong> använda metoden i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet är studiecirkeln (Johannisson<br />
1985, Johansson 1994, Lindberg 1994, Bull 1997 <strong>och</strong> 1998, Herlitz 1998 med<br />
flera). Cirkeln har använts både som en gemenskapssamlande modell i byar, för att<br />
utarbeta bygdeplaner <strong>och</strong> i olika utbildningssammanhang. Vi kan konstatera att<br />
folkbildningen, främst genom studieförbund men också genom folkhögskolor, haft<br />
en viktig roll i byarörelsearbetet, både i ett övergripande nationellt samt ett kommunalt<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t perspektiv (Folkesson 1997, Det nya navet, Ålsta folkhögskola<br />
2000, Studiecirkeln <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, ABF 2001).<br />
<strong>Folkbildning</strong>en har också varit drivande <strong>på</strong> många platser när det gällt att förbättra<br />
relationerna mellan <strong>lokal</strong> nivå (<strong>lokal</strong>a grupper <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhälle) <strong>och</strong> kommunal<br />
styrande nivå (politiker <strong>och</strong> tjänstemän). Som uppföljning av 1980-talets<br />
landsbygdskampanj drev dåvarande Folkrörelserådet under 1990-talet ”Byapolitikprojektet”.<br />
Syftet var att informera <strong>och</strong> utbilda den kommunala nivån om <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete. I 30 av projektets 55 rapporterande kommuner medverkade<br />
olika studieförbund med kurser i utbildningssyfte. Studiecirkelformen användes<br />
alltså även för att utbilda tjänstemän <strong>och</strong> politiker (Bull 1997). Kunskap om <strong>och</strong><br />
förståelse för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete har dock haft svårt att få något riktigt fotfäste<br />
<strong>på</strong> kommunnivå (se till exempel Westlund 2007). Vår studie understryker<br />
behovet av kontinuerliga utbildningsinsatser, <strong>på</strong> beslutsfattande nivå, om både<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>och</strong> folkbildningsarbete. Folkbildarnas erfarenhet är<br />
att kunskap om vad folkbildning är generellt har försämrats i samhället, så även<br />
bland tjänstemän <strong>och</strong> politiker, vilket försvårar folkbildningsarbetet. När kunskap<br />
om folkbildningsarbete saknas blir det också svårt för kommunanställda att se<br />
folkbildningen som en samverkanspart. Kunskap <strong>på</strong> beslutsfattande nivåer bland<br />
politiker <strong>och</strong> tjänstemän är viktig eftersom där förbättras alternativt försämras förutsättningarna<br />
för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>och</strong> folkbildningsarbete. I forskningen<br />
om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har tjänstemäns <strong>och</strong> politikers kunskaper <strong>och</strong> attityder till<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 37
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete visat sig vara en central fråga med direkt betydelse för<br />
praktikens, inte minst kvinnors, möjligheter att handla för bygden (se till exempel<br />
Bulls, Forsbergs, Frånbergs, Herlitz <strong>och</strong> Rönnbloms forskning).<br />
Underifrånperspektiv, mobilisering <strong>och</strong><br />
ansvarsfrågan<br />
Landsbygdsforskare pekade tidigt <strong>på</strong> outtalade statliga syften <strong>och</strong> mål med mobiliseringen<br />
av bygder <strong>och</strong> bygdeaktörer (se till exempel Gidlund 1988 eller Ekman<br />
1991). Kritik riktades mot hur ett samhälleligt ansvar via (statlig) mobilisering<br />
gjordes till enskilda individers, gruppers <strong>och</strong> bygders enskilda ansvar. Ansvarsfrågan<br />
i relation till <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete (<strong>och</strong> folkbildningsarbete) får inte<br />
glömmas bort. Den behöver kopplas till en fråga om resurser för <strong>och</strong> möjlighet<br />
till handling, om vilka förväntningar som är rimliga att ställa <strong>på</strong> aktörerna men<br />
också vilka resurser <strong>och</strong> handlingsutrymme som ges till dem. Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
<strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a kraften, det vill säga människors ideella engagemang<br />
<strong>och</strong> arbete, skrivs i politiska direktiv gärna fram som något uteslutande positivt. I<br />
denna positiva anda byggs det in förväntningar om vad de <strong>lokal</strong>a grupperna, den<br />
<strong>lokal</strong>a kraften, ska göra i (när)samhället. Däremot sägs inte särskilt mycket om<br />
förutsättningarna för människors ideella kollektiva handlande. Liknande tankegångar<br />
framförs i folkbildningsforskningen där mobilisering analyseras som ett<br />
statligt medel som syftar till att disciplinera människor <strong>på</strong> de sätt som staten önskar<br />
(Dahlstedt 2006). Mobiliseringsarbete kan med ett kritiskt perspektiv tolkas som<br />
att redan utsatta miljöer <strong>och</strong> invånare, <strong>på</strong> landsbygder eller i förorter, förväntas lösa<br />
sina egna problem genom ideellt arbete.<br />
Mobilisering kan också vara en möjlighet att stärka individers <strong>och</strong> gruppers<br />
handlingsutrymme. Mobiliseringen har många innebörder <strong>och</strong> det är viktigt att<br />
undersöka vilka betydelser som förväntas <strong>och</strong>/eller skapas bland olika aktörer<br />
<strong>och</strong> samhällsnivåer. Underifrånperspektiv, menar Dahlstedt (2006), har blivit en<br />
politisk slogan i svensk politisk debatt <strong>och</strong> en patentlösning <strong>på</strong> olika samhällsfrågor.<br />
Fälten folkbildning <strong>och</strong> byarörelse, vilka båda definieras av mobilisering <strong>och</strong><br />
underifrånperspektiv samt ges stöd av staten, kan med Dahlstedts tolkning förstås<br />
som statens fostran av tjänstvilliga, medvetna <strong>och</strong> ansvarstagande medborgare.<br />
Mobilisering underifrån <strong>och</strong> medborgerligt ansvarstagande blir då sätt för staten<br />
att skapa den medborgare staten vill ha, en aktiv medborgare kapabel <strong>och</strong> villig<br />
att (gärna ideellt) lösa samhällsproblem. Det är en viktig analys som till viss del<br />
också sammanfaller med de tolkningar vi gör i denna studie. Men i Dahlstedts<br />
38<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
maktanalys lämnas ingen eller liten möjlighet för den enskilda människan eller<br />
gruppen att tänka eller göra <strong>på</strong> andra sätt. Analysen är en tolkning av statens stöd<br />
till folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som ett slags fostrande verksamhet som görs<br />
i smyg. Analysen innehåller viktiga aspekter men underskattar, menar vi, samtidigt<br />
människors handlingskraft <strong>och</strong> förmåga till kritiskt tänkande.<br />
När begreppet underifrånperspektiv används i bygde<strong>utveckling</strong>ssammanhang<br />
avses i regel en förståelse om att förändring eller <strong>utveckling</strong> inte kan administreras<br />
fram, den måste börja hos människor <strong>och</strong> mellan människor. Det <strong>lokal</strong>a engagemanget<br />
(Ronnby 1994) <strong>och</strong> den sociala <strong>och</strong> kulturella kontexten ses då som avgörande<br />
för förändring (se till exempel Gustafsson 1997). Inom bygde<strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
finns exempel <strong>på</strong> processer som uppstått både ovanifrån <strong>och</strong> nerifrån, med<br />
olika resultat (se till exempel Ekman 1986 eller Berglund 1998). Men den samlade<br />
erfarenheten från forskning, politik <strong>och</strong> praktik är att förändringsprocesser, om<br />
de ska ha genomslag <strong>och</strong> få mening, måste utgå från <strong>lokal</strong>a behov eller intressen,<br />
inte proklameras uppifrån (se också SOU 2006:105). Däremot är det viktigt att den<br />
<strong>lokal</strong>a mobiliseringen ges stöd <strong>på</strong> olika sätt. Forskning har beskrivit den <strong>lokal</strong>a<br />
mobiliseringens samspel med omgivningen genom olika modeller <strong>och</strong> faktorer.<br />
Bland annat beskrivs betydelsen av samspelet mellan <strong>lokal</strong> mobilisering, politikens<br />
<strong>och</strong> myndigheters uppbackning samt olika former av externt stöd (Ronnby<br />
1994:150).<br />
Underifrånperspektivet är dock inte oproblematiskt, varken som idé eller praktik.<br />
Ofta är det en vision mer än något annat. Betoningen av ”under” är kontroversiell<br />
<strong>och</strong> gillas inte heller alltid av <strong>lokal</strong>a aktörer. Likaväl som begreppet kan<br />
uppfattas som ett viktiggörande av det <strong>lokal</strong>a kan det uppfattas som att aktörerna<br />
tillskrivs en underordnad position. Det är dessutom aldrig självklart vem som<br />
befinner sig över eller under, det varierar beroende av utsiktspunkt (se till exempel<br />
Forsberg <strong>och</strong> Westlund 1999).<br />
Med en genomgång av fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, som analytisk<br />
utgångspunkt, övergår vi till beskrivningar av empirin från Dalarna med fokus <strong>på</strong><br />
landsbygderna.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 39
3. <strong>Folkbildning</strong>ens osynlighet – en<br />
studie av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
I det här kapitlet presenterar vi resultat från projektets första år då vi studerade<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> tre orter i Dalarna: Enviken, Gördalen <strong>och</strong> Grangärdebygden.<br />
Urvalet gjordes med kännedom om att det <strong>på</strong>gick <strong>utveckling</strong>sarbete med<br />
lite olika karaktär i bygderna. Utgångspunkten var att så förutsättningslöst som<br />
möjligt försöka förstå <strong>och</strong> kartlägga <strong>utveckling</strong>sarbetet med tanken att ”undvika”<br />
att söka efter folkbildningen, trots att det delvis varit projektets uppdrag. Vi ville<br />
vända <strong>på</strong> det hela <strong>och</strong> undersöka <strong>utveckling</strong>sprocesserna i ett antal orter för att<br />
därigenom se om folkbildningen fanns med som en aktör.<br />
I mötena med människor i bygderna <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong>sgrupper har vi försökt<br />
förstå:<br />
• vilka aktiviteter <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong>sprocesser som <strong>på</strong>gick <strong>på</strong> orterna;<br />
• hur <strong>utveckling</strong>sarbetet bedrevs;<br />
• behov <strong>och</strong> problem, samt förenande drag mellan de olika grupperna.<br />
I studien gör vi också en första sondering av om, <strong>och</strong> i så fall hur, folkhögskolor<br />
<strong>och</strong> studieförbund finns närvarande i bygderna samt om de bidragit till de identifierade<br />
<strong>utveckling</strong>sprocesserna.<br />
Metod<br />
Kapitlets empiri har främst inhämtats genom intervjuer <strong>och</strong> fältstudier. Berättelser<br />
från människor i de tre bygderna, såväl i som utanför de aktiva <strong>utveckling</strong>sgrupperna,<br />
har gett en bild av den verklighet <strong>och</strong> den vardag de lever i. För att få kunskap<br />
om de <strong>utveckling</strong>sgrupper <strong>och</strong> aktiviteter som <strong>på</strong>gick gjordes mer djupgående<br />
intervjuer med centrala aktörer. Fältarbete <strong>och</strong> intervjuer <strong>på</strong> plats i bygderna valdes<br />
som metod. Vi studerade också de dokument <strong>och</strong> protokoll som fanns från<br />
gruppernas aktiviteter. I de tre kommunerna har vi även mött representanter för<br />
näringslivsenheterna <strong>och</strong> kommunbygderåden. Avsikten har varit att skaffa en bild<br />
40<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
av relationen mellan de studerade bygderna <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a myndigheterna för att<br />
förstå hur samarbetet dem emellan ser ut. Även befintlig statistik <strong>och</strong> dokument<br />
över bygdernas historiska <strong>och</strong> nutida vardagsliv har analyserats.<br />
Att i mötet med människor samtala om det arbete de bedriver <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka<br />
grunder bedömde vi som lämpligast för att förstå mer om förutsättningar, drivkrafter<br />
<strong>och</strong> problem i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. Tretton intervjuer har genomförts<br />
varav en gruppintervju (intervju nr 9). Alla berättelser vi hört ligger till grund för<br />
hur vi förstår bygderna även om inte alla finns återgivna i vår text.<br />
Fallstudier av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
Nedan presenteras de tre bygderna, Enviken, Gördalen <strong>och</strong> Grangärde. Texten ger<br />
en inledande beskrivning av bygderna, deras olika karaktärer <strong>och</strong> livet där. Därefter<br />
beskriver vi de <strong>utveckling</strong>sgrupper <strong>och</strong> aktiviteter som <strong>på</strong>går samt hur <strong>och</strong><br />
varför aktiviteterna uppfattas av aktörerna som utvecklande för det <strong>lokal</strong>a. I viss<br />
mån kommenteras också <strong>på</strong> vilket sätt folkbildningen finns närvarande i processerna<br />
<strong>och</strong> <strong>på</strong> respektive ort.<br />
I de tre bygderna <strong>och</strong> i de olika <strong>utveckling</strong>sgrupperna har vi många gånger<br />
stött <strong>på</strong> liknande berättelser. För att inte göra texten upprepande har vi valt att bara<br />
återge varje sådan berättelse en gång, i anknytning till berättelsen om en gruppering.<br />
De frågor, berättelser <strong>och</strong> problem som har varit återkommande diskuterar<br />
vi närmare i slutet av kapitlet.<br />
Det finns flera förklaringar till varför valet föll <strong>på</strong> Enviken, Gördalen <strong>och</strong> Grangärde<br />
som fallstudieorter. På samtliga orter finns ett stort <strong>lokal</strong>t engagemang för<br />
<strong>utveckling</strong>. Här finns också en eller flera aktiva <strong>utveckling</strong>sgrupper. Vi såg även en<br />
fördel med en geografisk spridning. Då de <strong>lokal</strong>a kulturerna är starka i Dalarna var<br />
vi intresserade av att undersöka om <strong>och</strong> hur det återspeglades i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
Enviken, i Falu kommun, är en församling 12 <strong>och</strong> Grangärdebygden, i Ludvika<br />
kommun, omfattar två angränsande församlingar. I dessa båda bygder sker mycket<br />
av <strong>utveckling</strong>sarbetet i varje enskild by, men också inom församlingen. I Enviken<br />
har vi valt att titta <strong>på</strong> de olika <strong>utveckling</strong>sgrupper som finns i bygden <strong>och</strong> det<br />
12 Församling = den grundläggande förvaltningsenhet som används inom svenska kyrkan. Används<br />
också som territoriell enhet av till exempel SCB. Tidigare kallades en församling för socken.<br />
Sockenindelningen (med rötter i medeltiden) låg till grund för kommunindelningen 1952.<br />
Församlingsgränserna sammanfaller alltså ofta med kommunindelningen i Sverige före kommunsammanslagningarna<br />
under 1960–70 talet. (källa: NE band 7, s 228 församling, band 17 s, 37<br />
socken).<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 41
arbete de bedriver. I Grangärdebygden däremot har vi valt att endast fokusera <strong>på</strong><br />
den ”paraplyorganisation” som bygdens intresseförening utgör. Under den finns en<br />
mängd olika byalag <strong>och</strong> mindre grupper. Dessa kommer att omnämnas men fokus<br />
ligger <strong>på</strong> den stora bygdegemensamma intresseföreningen. Gördalen är en liten by<br />
som ligger avskilt i norra delarna av Älvdalens kommun. De <strong>utveckling</strong>saktiviteter<br />
som försiggår där studeras för sig, men också i relation till <strong>och</strong> med kommentarer<br />
om hur de förhåller sig till aktiviteter som <strong>på</strong>går i deras närhet.<br />
De tre bygder <strong>och</strong> delar av Dalarna som presenteras här har olika historia, förutsättningar<br />
<strong>och</strong> karaktär. Envikens församling ligger cirka tre mil nordöst om tätorten<br />
Falun <strong>och</strong> tillhör gruppen tätortsnära landsbygd. Enligt Glesbygdsverket ökar<br />
inflyttandet till vissa specifika bygder i sådana miljöer. 13 I Enviken märks också en<br />
ökad inflyttning av unga familjer med barn. Inga hus i trakten står tomma under<br />
längre perioder. Forskning om landsbygder <strong>och</strong> flyttmönster har visat att en rad<br />
orsaker avgör vart vi flyttar <strong>och</strong> hur vi väljer vårt boende. Anledningen till att fler<br />
<strong>och</strong> fler väljer att bosätta sig <strong>på</strong> en viss typ av landsbygd är främst de förbättrade<br />
resmöjligheterna samt det förändrade yrkeslivet (Kåks <strong>och</strong> Westholm 1994). Med<br />
sin närhet till den större orten erbjuder Enviken en kombination av den ”lantliga<br />
livsmiljön” <strong>och</strong> närheten till stadens utbud av arbete <strong>och</strong> service.<br />
Gördalen är en ensligt belägen ort i fjällmiljö. I förhållande till Glesbygdsverkets<br />
definition av landsbygd representerar Gördalen en av många små orter med<br />
långa avstånd till tätortens utbud. De här orterna finns ofta långt från kommuncen-<br />
13 Tätortsnära landsbygder kallas enligt Glesbygdsverket de orter som finns inom fem till 45 minuters<br />
bilresa från tätorter med fler än 3 000 invånare. Källa: Glesbygdsfakta 2005.<br />
42<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
trum <strong>och</strong> långt från de myndigheter som fattar beslut som <strong>på</strong>verkar deras liv <strong>och</strong><br />
livsmiljö.<br />
Grangärde som också tillhör gruppen tätortsnära landsbygd är en ort i Ludvika<br />
kommun, i hjärtat av Bergslagen. Bergslagens geografiska avgränsning varierar<br />
beroende <strong>på</strong> vilka egenskaper som knyts till begreppet. I dess vanligaste användning<br />
beskrivs Bergslagen som det område som sträcker sig från Värmland i väster<br />
<strong>och</strong> tvärs över Mellansverige till Gästrikekusten i öster. Gemensamt för området är<br />
att det under många århundraden präglats av järn- <strong>och</strong> skogsbruk samt en speciell<br />
ägostruktur där bergsmän <strong>och</strong> brukspatroner format bygden. Näringsstrukturen<br />
i Bergslagens bruksorter har varit likartad <strong>och</strong> ganska ensidig vilket gjort att<br />
området drabbats hårt när ekonomiska kriser gått ut över just dessa industrigrenar.<br />
Området har därmed också varit i fokus för en mängd regionalpolitiska satsningar<br />
under de senaste decennierna (Ekman 1996).<br />
De tre beskrivna områdena har också olika närhet <strong>och</strong> relation till folkbildningens<br />
institutioner. I Enviken finns inga studieförbundskontor eller folkhögskolor.<br />
Men med närheten till länets residensstad Falun, innebär också närhet till de flesta<br />
studieförbund. I Gördalens närmaste större ort Särna, har det under en tioårsperiod<br />
kring det senaste sekelskiftet (1995–2005), funnits en folkhögskolefilial. Mora<br />
folkhögskola startade filialen för att erbjuda boende i norra Dalarna möjlighet att<br />
läsa in grundskole- <strong>och</strong> gymnasiekompetens. Med tiden, <strong>och</strong> i samtal med boende<br />
i området, utvecklades skolans utbud till att även omfatta turismutbildning, hantverksutbildning<br />
<strong>och</strong> andra efterfrågade kurser. I Älvdalens kommuncentrum, cirka<br />
13 mil från Gördalen, finns ett studieförbundskontor (ABF). Sydöst om Grangärde<br />
ligger Brunnsviks folkhögskola. En skola som i år fyller 100 år <strong>och</strong> som länge<br />
fungerat som arbetarrörelsens stora utbildningscentrum. Fyra studieförbund har<br />
<strong>lokal</strong>kontor i Ludvikas kommuncentrum <strong>och</strong> NBV har en kursgård i Grangärde.<br />
Enviken<br />
Från Bergslagen, genom Falun <strong>och</strong> vidare norrut mot Hälsingland går riksväg 50,<br />
även kallad Bergslagsdiagonalen. Vägen går rakt igenom Envikens församling <strong>och</strong><br />
binder samman Rönndalen med byarna Yttertänger, Övertänger <strong>och</strong> Lamborn i<br />
norr. I öst–västlig riktning går en mindre väg. Denna väg kommer från Svärdsjö<br />
<strong>och</strong> går via Enviksbyn till Hedgårdarna, Björkboda <strong>och</strong> Marnäs vidare in i Rättviks<br />
kommun. Mitt i byn där väg 50 korsar den mindre vägen ligger Korsvägen – eller<br />
Kôrsvägen som den kallas <strong>på</strong> Enviksmål.<br />
Den öst–västliga vägen går uppe <strong>på</strong> en åsrygg där flera byar ligger <strong>på</strong> rad <strong>och</strong><br />
där det är svårt för den oinvigde att säga var den ena byn börjar <strong>och</strong> den andra<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 43
slutar. Störst av dem är Rönndalen – som av ”utsocknes” kort <strong>och</strong> gott kallas för<br />
Enviken – <strong>och</strong> som är ”centralorten” i församlingen. Här finns livsmedelsbutiken,<br />
caféet, bensinmacken, pizzerian <strong>och</strong> det mesta av områdets övriga serviceutbud.<br />
Det är också här som ”Kôrsvägen” ligger. Kôrsvägen är <strong>och</strong> har länge varit centrum<br />
i Enviken. Där möts man av tecken <strong>på</strong> att livet i Enviken för inte så länge sedan såg<br />
annorlunda ut. Vid denna trafikknutpunkt <strong>och</strong> mötesplats har det en gång funnits<br />
post, bank, kiosk <strong>och</strong> vårdcentral. Idag gapar flera <strong>lokal</strong>er tomma.<br />
Det har hittats fynd från stenåldern i Enviksbygden <strong>och</strong> namnet Enviken dyker<br />
upp i skrift redan under 1300-talet. Under 1600-talet var folkmängden så stor att<br />
boende i den västra delen av det som då var Svärdsjö socken, Tänger fjärdingen,<br />
tyckte att de borde ha en egen kyrka <strong>och</strong> socken. De boende i området tog slutligen<br />
saken i egna händer <strong>och</strong> färdigställde 1671 sitt efterlängtade kapell, något som<br />
gick emot vad ”sockenstyret” i Svärdsjö ville. Enligt berättelsen i byn ledde denna<br />
tvist till många års bittra diskussioner <strong>och</strong> när kapellet byggdes, byggdes det utan<br />
luckor <strong>på</strong> tornets östra sida. Svärdsjöborna skulle därmed inte kunna nås av det<br />
vackra ljudet från kyrkklockan i Enviken. Efter många års diskussioner godkändes<br />
kapellet slutligen <strong>och</strong> man fick tillstånd att hålla gudstjänst där. Och slutligen blev<br />
Enviken efter många <strong>och</strong> långa diskussioner egen socken <strong>och</strong> eget pastorat år 1864<br />
(Bergqvist 1964). Därmed gavs orten vissa borgerliga funktioner <strong>och</strong> blev en primärkommun<br />
– sen socken (Nationalencyklopedin).<br />
Konflikten med <strong>och</strong> lillebrorskänslan gentemot Svärdsjö sägs vara djupt rotad i<br />
många Enviksbor. Den <strong>lokal</strong>a identiteten är stark vilket sägs ha sina förklaringar i<br />
historien kring kapellbygget <strong>och</strong> skilsmässan från Svärdsjö församling. Före detta<br />
ordförande i intresseföreningen, säger (intervju 3): Vi har en stark bykänsla. Vi<br />
klarar oss själva tycker nog de flesta här. Vi slet som djur för att bli egen socken,<br />
självständiga från Svärdsjö 1864, det sitter nog kvar i många.<br />
Mellan 1864 <strong>och</strong> 1971 var Enviken en egen församling <strong>och</strong> en egen förvaltningsenhet<br />
med allt vad det innebär. Bland annat var Enviken under denna period<br />
ett självständigt skoldistrikt <strong>och</strong> hade ett eget sockenbibliotek. 1971 uppgick<br />
Envikens socken tillsammans med ett antal andra mindre socknar i det som blev<br />
storkommunen Falun. Att den <strong>lokal</strong>a identiteten ännu bottnar i församlingen som<br />
yttre gräns märks av i Enviken där den administrativa förändringen fortfarande<br />
betraktas med skepsis <strong>och</strong> som en ny ordning. Många av de (äldre) byborna tycker<br />
att Enviken klarar sig allra bäst själv. I en kallelse till ett <strong>utveckling</strong>smöte i Enviken<br />
från år 2000 står att: Enviken byggdes inte av någon kommunledning i Falun. Det<br />
var våra förfäder som hade visionerna <strong>och</strong> som lade grunden till… Men allt ändras<br />
med ungdomarna tror den före detta ordföranden. De går högstadiet i Svärdsjö<br />
<strong>och</strong> gymnasiet i Falun <strong>och</strong> är betydligt rörligare än den äldre generationen (intervju<br />
3): De ser dagens tillstånd som det självklara <strong>och</strong> hyser inget agg gentemot någon<br />
plats <strong>på</strong> grund av historiska tjabbel.<br />
44<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Dagsläget<br />
De senaste årtiondena har inneburit ekonomiska <strong>och</strong> strukturella svårigheter för<br />
många av Sveriges landsbygder. Enviken är inget undantag. Undan för undan har<br />
flera olika servicefunktioner lagts ner. Många orter i landet som upplevt denna<br />
<strong>utveckling</strong> har också minskat sin befolkning dramatiskt. Detta har dock inte skett<br />
i Enviken i någon större utsträckning. Befolkningen i socknen har endast minskat<br />
något under den senaste 25-årsperioden, se tabell 2.<br />
Tabell 2. Befolkning i Envikens socken 1980–2005 fördelat <strong>på</strong> kön. Källa: Falu kommun.<br />
1980 1985 1990 1995 2000 2005<br />
Män 872 898 908 880 871 831<br />
Kvinnor 870 897 874 863 858 845<br />
Summa 1 742 1 795 1 782 1 743 1 729 1 676<br />
En stolt Enviksbo kallar sin hembygd för Dalarnas Gnosjö <strong>och</strong> syftar med det<br />
<strong>på</strong> den företagar- <strong>och</strong> ”vi klarar oss själva”-mentalitet som han ser i bygden. Han<br />
berättar om bygdens historia <strong>och</strong> hur tider av småskaligt skogs- <strong>och</strong> jordbruk gett<br />
sockenborna en livsstil där man klarar sig själv i samarbete med sina grannar <strong>på</strong><br />
bygden (intervju 2): Lite utav detta jävlaranamma finns kvar i bygden <strong>och</strong> syns<br />
bland annat i företagsamheten <strong>och</strong> föreningsaktiviteten, berättar han vidare.<br />
Och näringslivet i Envikens socken är förhållandevis stort. Hos det Internetbaserade<br />
företagsregistret Företagsfakta finns information om 172 företag om<br />
man söker <strong>på</strong> Enviken (www.foretagsfakta.se). Av dessa är många enskilda firmor.<br />
Intresseföreningen har också en egen katalog över bygdens företag, där finns 105<br />
företag noterade.<br />
Sedan hundra år tillbaka utgör skogs- <strong>och</strong> träindustrin basnäringen i trakten<br />
kring Enviken. Skogsområdena är stora <strong>och</strong> trots strukturomvandlingar <strong>och</strong> minskade<br />
arbetstillfällen är skogsbruket en stor del av näringsverksamheten. Även andra<br />
industrier knutna till skogsbruket finns i området. Här finns företag för förädling<br />
av trä men också andra sidoverksamheter så som transport- <strong>och</strong> verkstadsindustri.<br />
Förutom industrin finns ett antal butiker <strong>och</strong> företag inom servicesektorn. I bygden<br />
finns också några konsultföretag som sysslar med allt från ekonomi till teknik <strong>och</strong><br />
kommunikation.<br />
I bygden finns olika former av samhällsservice även om den, som tidigare<br />
nämnts, minskat under senare tid. Barnomsorg samt två skolor upp till årskurs<br />
sex, brandstation, bibliotek, fritidsgård, samt ett servicehus finns i församlingen.<br />
Bensinstationen i Rönndalen är också ombud för Apoteket, Systembolaget samt för<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 45
post- <strong>och</strong> bankservice. Kompletterande service finns i Svärdsjö som ligger 14 km<br />
öster om Enviken. För övrig service är Falun närmaste ort.<br />
I Falu kommun finns sedan 2003 ett Kommunbygderåd som är paraplyorganisation<br />
för de 14 intresseföreningar <strong>och</strong> byaråd som finns i kommunen. Bygderådet<br />
arbetar mot kommunens landsbygdsgrupp, en politisk grupp som ska fungera som<br />
landbygdens språkrör gentemot den kommunala organisationen i övrigt. Tanken är<br />
att bygderådet blir byarnas kanal in i kommunorganisationen. Omvänt blir bygderåden<br />
också kommunens kommunikationsväg utåt <strong>och</strong> en partner i diskussioner om<br />
<strong>landsbygden</strong>s <strong>utveckling</strong> (www.falun.se).<br />
I Enviken finns en stark musik- <strong>och</strong> motorkultur. På femtiotalet spred sig den<br />
sydstatsinfluerade raggarkulturen från Amerika till övriga västvärlden. Även<br />
Envikens ungdomar anammade livsstilen med amerikanska bilar, vax i håret <strong>och</strong><br />
rock’n’roll-musik. Den självklara platsen för att hänga med bilarna var Kôrsvägen.<br />
Denna centrala punkt växte naturligt till raggarnas tillhåll. Till en början var det<br />
främst raggarna från Enviken som samlades här, men allt eftersom trenden började<br />
dö ut <strong>på</strong> sextiotalet sökte sig även utomsocknes till Kôrsvägen, där raggarkulturen<br />
av någon anledning inte ville släppa taget.<br />
En av killarna berättar att femtio- <strong>och</strong> sextiotalets trend med rockabilly-musik,<br />
amerikanska bilar <strong>och</strong> ”tidstypiska” modekläder <strong>på</strong> sjuttiotalet utvecklades mot en<br />
tuffare stil där betoningen framförallt låg <strong>på</strong> bilarna. Den karaktäristiska rock’n’rollmusiken<br />
byttes efterhand mot hårdare rockmusik <strong>och</strong> de välansade frisyrerna växte<br />
sig långa. Enviksraggarna gjorde sig kända som bråkmakare <strong>och</strong> attributen från<br />
femtiotalet var helt borta. Den enda likheten med den ursprungliga raggarstilen var<br />
bilens betydelse, men nu kunde ”amerikanarn” lika väl vara utbytt mot en Volvo.<br />
Under denna period, i slutet av sjuttiotalet, bestämde sig några Enviksbor för att<br />
söka sig djupare i raggarkulturens rötter. Med nyfikenheten kom ökad kunskap <strong>och</strong><br />
ett nytt intresse. Det bildades flera rock’n’roll-band <strong>och</strong> de ursprungliga kläderna<br />
<strong>och</strong> prylarna började komma fram igen. Enviken blev känt för sina rockabilly-band<br />
inte bara i Sverige utan även utomlands. Under åttio- <strong>och</strong> nittiotalet åkte banden <strong>på</strong><br />
internationella turnéer <strong>och</strong> om somrarna ordnades festivaler i Enviken. Dessa drog<br />
folk från när <strong>och</strong> fjärran. Långsamt spreds ordet <strong>och</strong> lilla Enviken blev centrum för<br />
en smal men internationell livsstil – ett Europas Memphis.<br />
Sedan 1997 driver en av rockabillykulturens pionjärer skivbolaget Enviken<br />
Records, som spelar in band ”med rätt stuk” <strong>och</strong> distribuerar <strong>och</strong> säljer egna <strong>och</strong><br />
andras skivor via nätet. Skivbolaget ger också ut ”annan musik” – om den är från<br />
Enviken. Bolagsdirektören säger att han har en känsla av ansvar mot Enviken <strong>och</strong><br />
att han gärna vill uppmuntra allt musicerande <strong>och</strong> ge något tillbaka till sitt kära<br />
Enviken.<br />
Grupper inom rockabillykulturen driver också Tornado Club, som startade som<br />
svartklubb, men nu är en etablerad kulturförening. Klubben äger en fastighet där de<br />
46<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
ordnar konserter, repeterar med banden eller ”bara” använder <strong>lokal</strong>en som mötesplats.<br />
Enligt en av de engagerade har Tornado Club <strong>och</strong> Enviken Records ett finger<br />
med i den mesta kulturverksamheten som sker i bygden. De aktiva är ju också<br />
bybor, har barn <strong>på</strong> skolan, handlar <strong>på</strong> affären <strong>och</strong> är grannar till övriga Enviksbor.<br />
De upplever sig som en del av bygden <strong>och</strong> känner stolthet över gruppens arbete,<br />
som sätter Enviken <strong>på</strong> kartan.<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
Sedan 1990 finns Envikens intresseförening. Några engagerade Enviksbor gick då<br />
samman med flera företagare för att göra något för bygden, eftersom de upplevde<br />
att de inte fick tillräckligt politiskt stöd. Föreningens syfte är att skapa framtidstro<br />
<strong>och</strong> livskraft i Enviken samt att fungera som ett forum för samverkan mellan<br />
näringsliv, handel, föreningsliv <strong>och</strong> olika <strong>lokal</strong>a intressegrupper. Såväl privatpersoner<br />
som föreningar <strong>och</strong> företag välkomnas. Föreningen har under de 17 år den<br />
funnits drivit många viktiga frågor om bland annat bevarandet av postservicen i<br />
byn, bevarandet av viktiga kulturminnen i bygden samt förbättring av före detta<br />
länsväg 294 mellan Enviken <strong>och</strong> Falun – den senare med framgång. Vägen är idag<br />
restaurerad <strong>och</strong> har riksvägsstatus. En viktig del i föreningens arbete är också att<br />
genom marknader, fester <strong>och</strong> informationsmöten skapa en god atmosfär <strong>och</strong> en<br />
känsla av gemenskap i bygden (www.enviken.com). Genom dessa evenemang hålls<br />
intresseföreningen levande även mellan de aktioner de genomför. På frågan om vilken<br />
betydelse intresseföreningen har för Enviken säger en intervjuad att (Intervju<br />
3): Den sociala biten är livsviktig. När ansvaret för byn delas <strong>på</strong> fler blir engagemanget<br />
större.<br />
Det är också genom intresseföreningen som kontakterna med kommunbygderådet<br />
sker. Det gör att föreningen även har en roll som förmedlare av Envikens<br />
intressen gentemot kommunen. Intresseföreningens före detta ordförande förklarar<br />
(Intervju 3): Vill man komma någonstans fungerar det inte att stå <strong>på</strong> torget <strong>och</strong><br />
vara arg <strong>och</strong> skrika, utan man måste förhandla med rätt personer. De frågor som<br />
föreningen engagerar sig i är ofta aktuella <strong>och</strong> gäller alltid något som ligger nära<br />
Enviksborna vilket gör att uppslutningen <strong>och</strong> engagemanget är stort. Ordföranden<br />
berättar om de protestlistor med många hundra namn som lämnades till Vägverket<br />
1995 om krav <strong>på</strong> ombyggnad av väg 294 (Intervju 3): Dom lyssnar ju fler vi är som<br />
säger ifrån, <strong>och</strong> se, nu har vi ju den nya vägen klar…<br />
Trots att intresseföreningens kontakter med kommunens näringslivskontor<br />
fungerar bra verkar det allmänna förhållningssättet till myndigheterna i kommuncentrum<br />
ändå vara lite frostigt. En Enviksbo med näringsverksamhet i bygden<br />
säger att han ofta inte tror <strong>på</strong> kommunens fina ord. Han tror att politikerna <strong>och</strong><br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 47
övrigt Falufolk i första hand alltid ser till att gynna Falun <strong>och</strong> det bästa för staden,<br />
exempelvis när det gäller företags<strong>lokal</strong>isering.<br />
För några år sedan slutade eldsjälen <strong>och</strong> föreningsveteranen som ordförande för<br />
den intresseförening som han varit med att starta. Sedan dess har de haft problem<br />
att få andra intresserade att verka som ordförande i föreningen. Intresseföreningen<br />
finns dock kvar <strong>och</strong> söker nya styrelsemedlemmar.<br />
I Enviksbygden finns också bya<strong>utveckling</strong>sgruppen Samverkan i Tängerdalen.<br />
Samverkan i Tängerdalen startade år 2003 ur ett missnöje mot Envikens<br />
intresseförening. Boende i församlingens norra delar (Tängerdalen) upplevde att<br />
intresseföreningens fokus i allt för hög grad gällde de boende <strong>och</strong> näringslivet i<br />
Rönndalen. Men starten av Samverkan i Tängerdalen kan också sägas ha inspirerats<br />
av intresseföreningen <strong>och</strong> dess arbete. De viktigaste frågorna för Samverkan i<br />
Tängerdalen är enligt dem själva att bevara den nedläggningshotade skolan <strong>och</strong> att<br />
bevara bygdens affär. De arbetar också för att stödja bygdens näringsliv samt för<br />
att <strong>på</strong> olika sätt locka turister <strong>och</strong> genomresande att stanna till. SIT har under de år<br />
de existerat också agerat mycket i <strong>lokal</strong>a trivselfrågor så som att anordna gå-bingo,<br />
grillkvällar, restaurera badplatsen <strong>och</strong> så vidare.<br />
Aktivitet <strong>och</strong> engagemang finns också i andra former i Enviksbygden. Flera<br />
<strong>lokal</strong>a grupper <strong>och</strong> individer aktiverar sig <strong>på</strong> olika sätt med olika metoder för att<br />
skapa en god levnadsmiljö för sig <strong>och</strong> sina grannar. Idrottsföreningen, Hembygdsföreningen,<br />
PRO, kyrkan, Tornado club med flera är alla föreningar som i första<br />
hand arbetar med ”sakfrågor” <strong>och</strong> ett eget intresse. Aktiviteter som dock ger effekter<br />
i Enviken som i sin tur inspirerar <strong>och</strong> verkar för <strong>utveckling</strong>en av bygden. Mannen<br />
som äger det <strong>lokal</strong>a skivbolaget <strong>och</strong> är aktiv i Tornado club säger exempelvis<br />
att föreningen har sitt hjärta i Enviken <strong>och</strong> att de i allt de gör strävar efter att göra<br />
gott för bygden (Intervju 1): Vi mår ju alla bra om det går bra för Enviken. Att<br />
befolkningen i Enviken engagerar sig i sin bygds <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> välmående måste<br />
ses som en betydande orsak till att orten fortfarande i hög grad är välfungerande.<br />
<strong>Folkbildning</strong><br />
Enviken ligger långt från närmaste folkhögskola. I bygden finns inte heller något<br />
studieförbund. Däremot finns fler av studieförbundens medlemsorganisationer <strong>och</strong><br />
representanter för det svenska föreningslivet <strong>på</strong> plats i Enviken. I Falun finns åtta<br />
studieförbund representerade. Flera studieförbund har drivit aktiviteter i Enviken<br />
vid flera tidpunkter <strong>och</strong> i olika sammanhang. Tornado club, LRF med flera har<br />
eller har haft kontakter med studieförbund som <strong>på</strong> olika sätt stöttat <strong>och</strong> utvecklat<br />
deras ordinarie verksamhet. Tornado club får stöd i sin musikverksamhet, LRF har<br />
anordnat datacirklar <strong>och</strong> så vidare.<br />
48<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
I Tängerdalen har Studieförbundet vuxenskolan (SV) varit med för att stödja<br />
<strong>och</strong> vägleda samverkansgruppen i dess <strong>utveckling</strong>sarbete. Det är näringslivskontoret<br />
i Falu kommun som tar hjälp av en processledarutbildad person från SV för att<br />
inleda <strong>och</strong> inspirera till <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> de platser i kommunen som har bett<br />
om att medverka. Syftet är att samla bybornas tankar, planer <strong>och</strong> önskningar för<br />
utformandet av ett <strong>lokal</strong>t tillväxtprogram. Varje föreningsdokument kommer sen<br />
att vara till hjälp i utformandet av kommunens <strong>utveckling</strong>splan. Näringslivskontoret<br />
har alltså här tagit hjälp av studieförbundets kunskap för att starta <strong>lokal</strong>a processer<br />
<strong>och</strong> utveckla arbetet med <strong>lokal</strong> demokrati. Falu kommuns landsbygdsutvecklare<br />
berättar att kommunen ville prova att arbeta med dessa frågor i cirkelform. Sedan<br />
tidigare hade de kontakter med SV <strong>och</strong> hade också uppfattat SV som det studieförbund<br />
i Falun med störst intresse för de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågorna. Därför föll valet<br />
<strong>på</strong> just dem som samarbetsorganisation.<br />
Gördalen<br />
I norra Dalarna, men söderut i den svenska fjällkedjan, ligger Gördalen. Från Särna<br />
by går en väg västerut genom skogen, över fjället <strong>och</strong> slutligen över den norska<br />
gränsen. Längs denna väg, <strong>på</strong> den svenska sidan, ligger byn Mörkret… <strong>och</strong> bortom<br />
Mörkret i dalgången mellan Drevfjället <strong>och</strong> Fulufjället ligger Gördalen.<br />
Området kring Gördalen karaktäriseras av fjällnatur. Här finns tallskog, stora<br />
myrmarker, älvar, bäckar <strong>och</strong> åar. I skogarna finns också rikligt med vilda djur. I<br />
området mellan Särna <strong>och</strong> Gördalen ligger den punkt <strong>på</strong> den skandinaviska halvön<br />
som har det allra längsta avståndet till havet. Avståndet till havet <strong>på</strong>verkar klimatet<br />
<strong>och</strong> ger kalla, långa vintrar <strong>och</strong> korta somrar (Gränslandet mellan skog <strong>och</strong> fjäll,<br />
Särna skogsmuseum 1997). År 1891 kom lärarinnan Kerstin Sand till Gördalen för<br />
att arbeta. Så här beskriver hon sin första vinter i fjällen (Dalabygden 1984):<br />
Och tänk vad det snöade. Det kom så mycket snö så varken gärdesgårdar<br />
eller stugor syntes till slut. Och inte var det värt att ploga några<br />
vägar. Skulle man ut <strong>och</strong> vända måste man åka skidor. Och folket där<br />
uppe var duktiga att åka, <strong>och</strong> jag fick lära mig jag med. […] Månaderna<br />
gick <strong>och</strong> fram i maj slutade skolan <strong>och</strong> jag skulle fara hem. Men<br />
det var mycket snö kvar <strong>och</strong> jag fick stanna ända till början av juni<br />
innan det blev skare så jag kunde ta mig över fjället.<br />
Till Gördalen kom de första nybyggarna <strong>på</strong> midsommarafton år 1800 då två unga<br />
familjer beslutat sig för att lämna hembygden i Särna <strong>och</strong> söka försörjning längre<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 49
västerut. Historien berättar att jordbrist <strong>och</strong> fattigdom drev iväg de båda familjerna.<br />
De kände till området kring Gördalen från tidigare jakt- <strong>och</strong> fisketurer. Där<br />
fanns bete, <strong>och</strong> i Görälven som rinner genom dalgången fanns fisk, <strong>och</strong> <strong>på</strong> båda<br />
fjällsidorna strövade många vilda djur. Den första sommaren sov de under en stor,<br />
tät gran samtidigt som de båda familjerna byggde ett första gemensamt hus. Året<br />
där<strong>på</strong> beslutar sig familjerna för att dela marken mellan sig för att bygga varsitt<br />
bostadshus. Då uppstod oenighet om hur marken skulle delas <strong>på</strong> rättvist sätt <strong>och</strong><br />
denna markstrid satte djupa s<strong>på</strong>r. Den fiendskap som uppstod då är än idag känd<br />
<strong>och</strong> omtalad i bygden (Dalabygden 1984).<br />
Under andra världskriget stod Gördalen plötsligt i centrum för världspolitiken.<br />
Den svenska militären fanns i området <strong>och</strong> bara några kilometer därifrån,<br />
<strong>på</strong> norska sidan, fanns den tyska armén. Över fjällen kom också många norska<br />
flyktingar som nådde Gördalen som första utpost efter gränsen. Genom Gördalen<br />
gick också den norska motståndsrörelsens kurirleder. Det finns än i dag många<br />
minnen <strong>och</strong> lämningar kvar från denna tid.<br />
Landsgränser är ofta tydliga <strong>och</strong> även vid en så öppen gräns som den svensknorska<br />
utgör gränsen en osynlig linje som grupperar människor <strong>och</strong> mark. För den<br />
som korsar gränsen mellan Norge <strong>och</strong> Sverige märks <strong>och</strong> syns också skillnader i<br />
bebyggelse, tradition, kultur, näringslivsstruktur <strong>och</strong> politik. I trakten kring Gördalen<br />
är gränsen ”alltid nära”. Barn som bor endast kilometer från varandra sänds<br />
till olika skolor med olika läroplaner, valutan både försvårar <strong>och</strong> uppmuntrar till<br />
handel över gränsen <strong>och</strong> vägen ändrar karaktär <strong>och</strong> blir smalare <strong>och</strong> gropigare <strong>på</strong><br />
den norska sidan.<br />
Gördalsborna ser relationerna till Norge som mycket goda <strong>och</strong> inte sedan andra<br />
världskriget har gränsen utgjort ett problem. De sociala relationerna över gränsen<br />
är många <strong>och</strong> närmaste ”grannbyn” finns i den norska namnen Ljørdalen. För att<br />
nå serviceutbudet i en större ort är resan till norska Trysil betydligt kortare än till<br />
Mora (som är närmaste svenska dito). Dessvärre är valutakursen i dagsläget ett<br />
hinder för Gördalsborna att utnyttja service <strong>och</strong> handel i Norge.<br />
Redan när nybyggarna etablerade sig i Gördalen fanns många stigar genom<br />
området eftersom vägen över fjället <strong>och</strong> till Norge ända sedan medeltiden gått<br />
igenom trakten. Men att vägen idag har den sträckning den har hänger troligtvis<br />
samman med att Gördalen bebyggdes av människor från Särnaheden (mindre by<br />
norr om Särna). Vägen kallades länge för ”hemvägen”. Under 1880-talet började<br />
turister uppmuntrade av den nystartade Svenska turistföreningen (STF) att besöka<br />
de svenska fjällen, bland annat Njupeskär. Runt 1890 märkte STF upp vägen från<br />
Särna till Mörkret. I samband med detta byggdes också broar över alla vattendrag<br />
<strong>på</strong> sträckan. År 1924 färdigställdes en körbar väg mellan Särna <strong>och</strong> Gördalen.<br />
Vägstandarden <strong>på</strong> denna verkar dock inte varit den bästa. Den man som skötte<br />
postgången till Gördalen fick tillgång till bil 1925. Trots detta bytte han ofta bilen<br />
50<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
mot häst för att lättare kunna ta sig fram genom skogen. Under vintern fick ”postiljonen”<br />
själv skotta vägen <strong>och</strong> det berättas att man ibland under vintertid tog loss<br />
hjulen <strong>på</strong> bilen, satte <strong>på</strong> medar <strong>och</strong> drog bilen med häst. År 1945 blev det allmänt<br />
underhåll <strong>på</strong> vägen <strong>och</strong> i samband med nationalparksbildningen av Fulufjället,<br />
2002, asfalterades hela vägsträckan från Särna till norska gränsen. 14<br />
Den berömda vandringsleden Kungsleden, som startar i Sälen <strong>och</strong> går genom<br />
den svenska fjällkedjan ända till Abisko, passerar genom Gördalen.<br />
Dagsläget<br />
I Gördalen bor idag 32 personer. Av dessa är nästan hälften pensionärer <strong>och</strong> tre är<br />
barn under 15 år. Byns hus ligger i dalgången omkring Görälven <strong>och</strong> den väg som<br />
genomkorsar byn. I området finns också en mängd fritidshus. De fritidsboende är<br />
betydligt fler än den fasta befolkningen. Enligt uppgifter från Gördalsborna har<br />
mellan 250–300 personer sitt fritidsboende i bygden. Befolkningen i Gördalen har<br />
minskat konstant sedan 1950-talet då de var som flest. De senaste tjugo åren har<br />
befolkningen minskat med två tredjedelar enligt tabellen nedan.<br />
Tabell 3. Antal boende i Gördalen 1800–2006. Källa: Artikel om Gördalen i Dalabygden.<br />
1800 1850 1900 1950 1984 2006<br />
Antal boende 6 19 84 115 84 32<br />
Sedan 1960-talet då skolan stängde åker alla barn till Särna för att gå grundskolan.<br />
För att gå gymnasiet måste Gördalens ungdomar flytta. Avstånden är för långa för<br />
att pendla vilket gör att de bor <strong>på</strong> internat under terminerna <strong>och</strong> därmed lämnar<br />
orten i unga år. I Mora finns närmaste gymnasium, men bygdens ungdomar finns<br />
spridda <strong>på</strong> många olika platser. Från det att de är små är Gördalens unga medvetna<br />
om att de vid femtonårsålder lämnar byn. Självklart är det bra att de kommer iväg<br />
<strong>och</strong> får gå gymnasiet, säger de boende. Men det innebär också att de flyttar från<br />
bygden <strong>och</strong> tidigt etablerar sig <strong>på</strong> annan ort.<br />
I Gördalen är uppfattningen att byn ligger mycket centralt i skidvärlden – det<br />
är cirka fem mil vardera till tre av Skandinaviens största alpina anläggningar:<br />
Trysil, Idre fjäll <strong>och</strong> Sälenfjällen. Ett faktum man hoppas kunna marknadsföra<br />
<strong>och</strong> använda för att locka övernattande skidturister till området. Turismen är oer-<br />
14 Källor: www.dalarna.se <strong>och</strong> www.stenvallen.se för artiklar om postvägen mellan Särna <strong>och</strong><br />
Gördalen.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 51
hört viktig för Gördalen. Det finns som sagt många fritidshusägare <strong>och</strong> i dagsläget<br />
planeras <strong>och</strong> byggs ytterligare fritidshus i dalgången. De besökare som kommer<br />
till <strong>och</strong>/eller passerar Gördalen är huvudsakligen där för närheten till Fulufjällets<br />
nationalpark eller för att åka skoter.<br />
Skoter – I Norge finns en betydligt hårdare lagstiftning kring skoteråkning i fjällmiljö<br />
än i Sverige. Suget efter att åka skoter verkar trots det finnas även i Norge.<br />
Alltså kommer många norrmän till Sverige för att utnyttja de möjligheter som finns<br />
här. Vad kan då vara bättre än en ort i fjällen som ligger tre km från gränsen <strong>och</strong><br />
relativt långt söderut? Från Osloregionen är det bara 23 mil till Gördalen. Detta<br />
område i norra Dalarna är också mycket snösäkert <strong>och</strong> snön ligger kvar långt in<br />
<strong>på</strong> våren. I Gördalen har man utnyttjat dessa fördelar <strong>och</strong> i dag finns flera olika<br />
möjligheter att hyra boende <strong>och</strong> skoter i området. Ett danskt par som flyttat till<br />
Gördalen håller <strong>på</strong> att bygga det som ska bli Fulufjällscampingen – ett skotermotell<br />
där det är möjligt att köra skoter direkt till hotelldörren, bada i badtunna, äta, vila<br />
<strong>och</strong> så vidare. Skoteråkningen är en stor aktivitet <strong>och</strong> turistmagnet i området, särskilt<br />
under de ljusa senvinterveckorna. Enligt obekräftade uppgifter registrerades<br />
14 000 passerande skotrar <strong>på</strong> Kungsleden mellan Gördalen <strong>och</strong> Drevdagen under<br />
<strong>på</strong>sken år 2005. Under <strong>på</strong>skhelgen samma år serverade caféet i bygdegården 80<br />
”dagens” under en <strong>och</strong> samma dag, vilket var rekord!<br />
Fulufjällets nationalpark – Fulufjället <strong>och</strong> Njupeskärs vattenfall har länge varit<br />
kända turistmål <strong>och</strong> 2002 fick området nationalparksstatus för att ”i väsentligen<br />
orört skick bevara ett sydligt fjällområde” (www.naturvardsverket.se). Det är möjligt<br />
att komma till parken via flera ”infarter” men den vid Njupeskär är utan tvekan<br />
den mest använda. Sedan kungen invigde <strong>och</strong> nationalparken bildades har turismen<br />
till området ökat avsevärt. Sommaren 2003 noterades 57 000 besök i parken vilket<br />
visar <strong>på</strong> en 40 procentig ökning av besöken vid Njupeskär jämfört med året innan.<br />
Fulufjällsområdet har också en högre andel utländska besökare jämfört med andra<br />
fjällområden i landet (Friedman et al 2005). Fulufjället ligger långt söderut i den<br />
svenska fjällkedjan så för turisterna söderifrån är det ett relativt närbeläget fjäll att<br />
besöka.<br />
Bildandet av Fulufjällets nationalpark gick långt ifrån konfliktfritt. Många av de<br />
boende i norra Dalarnas fjällmiljö är kritiska till de hårda skydd som stora ytor<br />
av fjällen belagts med. Vid bildandet av nationalparken såg de att deras möjligheter<br />
till att leva <strong>och</strong> verka i fjällmiljön ytterligare skulle begränsas. De boende<br />
i Gördalen säger (Intervju 9): Vi vill kunna leva ett fritt <strong>och</strong> modernt liv här men<br />
de [myndigheter med makt över markfrågor i fjällen, vår anmärkning] vill att vi<br />
ska leva som man gjorde <strong>på</strong> stenåldern. Fjällturismen, skoteråkning <strong>och</strong> brukan-<br />
52<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
det av fjället är invånarnas levebröd <strong>och</strong> många tycker att skydden inkräktar <strong>på</strong><br />
deras möjligheter. I fallet med nationalparksbildandet gjordes många satsningar<br />
där aktörer både <strong>lokal</strong>t, regionalt <strong>och</strong> nationellt ansträngde sig för att få till stånd en<br />
god kommunikation <strong>och</strong> ett gott samarbete för att hitta bästa möjliga gemensamma<br />
lösning. Satsningarna tycks i stor utsträckning ha varit lycksamma. Gördalsborna<br />
är nöjda med nationalparken <strong>och</strong> särskilt med vad den gjort för turistströmmarna<br />
till området. Nu har dock länsstyrelsen uttryckt planer <strong>på</strong> att lägga ytterligare skydd<br />
över Drevfjället, något som Gördalsborna motsätter sig. Relationen <strong>och</strong> kommunikationen<br />
med länsstyrelsen är minst sagt spänd. Boende i Gördalen upplever att<br />
länsstyrelsen inte lyssnar <strong>på</strong> deras ståndpunkter <strong>och</strong> att de inte är betrodda att<br />
handskas med fjällen (Intervju 8): Varför skulle vi vilja skada det fjäll som vi bor<br />
vid <strong>och</strong> älskar? frågar någon. Det finns också en oro för att ett hårdare skydd av<br />
Drevfjället skulle omöjliggöra den lönsamma skoterturismen <strong>och</strong> därmed också en<br />
stor del av byns näringsverksamhet.<br />
I företagsregistret Företagsfakta finns sex registrerade företag i Gördalen. Av<br />
dessa har fyra direkt koppling till turismen. Skoteruthyrning, vandrarhem, café<br />
(som finns i bygdegårdens <strong>lokal</strong>er) <strong>och</strong> camping är alla verksamheter som finns <strong>och</strong><br />
som uppstått under senare år tack vare turismen i området. Caféet fungerar som en<br />
kiosk där byborna kan köpa vissa basvaror. Där serveras också dagens lunch vissa<br />
perioder under året. I Gördalen finns även en bensinpump med möjlighet att tanka,<br />
främst avsedd för skotrarna.<br />
Gördalens bygdegård vann år 2006 Bygdegårdarnas riksförbunds pris som<br />
”årets bygdegård i Dalarna”. Priset utdelas för den ”uppryckning” som gjorts under<br />
senare år <strong>och</strong> för att de lyckas hålla gården levande <strong>och</strong> fungerande under de förutsättningar<br />
byn har. I bygdegården driver en kvinna sedan några år tillbaka café<br />
<strong>och</strong> restaurang. Det började i liten skala år 2002. I dag är caféet ett aktiebolag som<br />
dock fortfarande hyr <strong>lokal</strong>en av bygdegårdsföreningen. Under vinter- <strong>och</strong> skotersäsongen<br />
kommer mycket folk till caféet. Under sommaren är besökarna färre <strong>och</strong><br />
lönsamheten består då i att sälja tobak till de norrmän som kommer över gränsen<br />
för att handla till svenska priser.<br />
Runt Fulufjällets nationalpark har det bildats en förening som med gemensamma<br />
krafter syftar till att främja besöksnäringen i området. Föreningen heter<br />
Fulufjällsringen <strong>och</strong> omfattar områden i Malungs, Älvdalens <strong>och</strong> Trysils kommuner.<br />
Organisationer <strong>och</strong> företag är medlemmar i föreningen som har goda kontakter<br />
med de tre kommunerna. Föreningen samarbetar kring idé<strong>utveckling</strong>, marknadsföring,<br />
utbildning, nätverksbyggande <strong>och</strong> så vidare. ”Ringen” har fått en projektansökan<br />
beviljad med tre miljoner kronor för att ”utveckla Fulufjällets nationalpark<br />
med omland” (www.fulufjallsringen.se).<br />
I Älvdalens kommun finns ett kommunbyaråd vars syfte är att arbeta för bygdens<br />
<strong>utveckling</strong>. Kommunbyarådet är de enskilda byarnas <strong>och</strong> byarådens plattform<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 53
i kommunen. Och enligt kommunens handlingsplan för kommunbyaråden ska de<br />
vara en mötesplats för bya<strong>utveckling</strong>sgrupperna <strong>och</strong> kommunen <strong>och</strong> för utbyte av<br />
erfarenheter <strong>och</strong> idéer dem emellan. I dagsläget finns tio stycken byaråd med i<br />
Älvdalens kommunbyaråd, varav Gördalen är ett.<br />
I Gördalen finns ett litet men aktivt föreningsliv. Mark förvaltas i ett flertal<br />
olika samfällighetsföreningar, det finns också en skoterklubb, en jaktvårdsförening<br />
samt en bystugeförening <strong>och</strong> en bya<strong>utveckling</strong>sgrupp. De båda senare beskrivs<br />
utförligare nedan.<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
Den bygdegårdsförening som finns <strong>och</strong> som driver bygdegården har länge varit en<br />
av bygdens samlande föreningar. Där träffas såväl bybor som fritidshusägare för<br />
att diskutera <strong>och</strong> planera gemensamma angelägenheter. Föreningen förvaltar också<br />
den <strong>lokal</strong> som kallas bygdegården. I bygdegården finns möjlighet att arrangera privata<br />
fester men där hålls också föreningsmöten, konferenser, <strong>och</strong> kursverksamhet<br />
(föreningarna i byn kan disponera delar av <strong>lokal</strong>erna gratis). Bygdegården är också<br />
val<strong>lokal</strong> <strong>och</strong> fungerar som <strong>lokal</strong> för gudstjänster.<br />
Kring bystugeföreningen har det <strong>på</strong> senare år uppstått osämja. Några i byn<br />
tycker att det är fel att ett privat företag huserar i bygdens gård. Enligt hyresavtalet<br />
har alla bybor fortsatt tillgång till stugan men för den som vill anordna egen fest<br />
gäller vissa regler för användandet av köket samt att det inte längre finns möjligheter<br />
att servera medhavd alkohol.<br />
Diskussionen kring bystugeföreningen har gjort att en grupp beslutat sig för<br />
att bilda en egen byförening – bya<strong>utveckling</strong>sgruppen. Bya<strong>utveckling</strong>sgruppen<br />
startade sitt arbete i början av år 2006 då en grupp bybor beslutade att agera i egen<br />
grupp hellre än att stångas i bygdegårdsföreningen där de anser att fritidsboende<br />
har den största makten. De upplever att det är svårt för bofasta att få gehör för sina<br />
frågor i det forum där de fritidsboende är i majoritet (Intervju 9): Kontakter med<br />
kommunbyarådet <strong>och</strong> diskussion om andra vardagsnära frågor är inte intressant<br />
för den som bor i Gävle <strong>och</strong> kommer hit nån gång ibland, säger en i gruppen.<br />
Bya<strong>utveckling</strong>sgruppen har tagit kontakt med Älvdalens Kommunbyaråd <strong>och</strong><br />
finns nu med där. En sådan kontakt fanns inte tidigare i Gördalen. Kontakterna<br />
med kommunen är mycket goda tycker både gruppen <strong>och</strong> kommunens företrädare.<br />
I Gördalen upplever de också att kommunen är ”<strong>på</strong> deras sida” i de viktiga stridsfrågorna<br />
om skoteråkning <strong>och</strong> jakt.<br />
I bya<strong>utveckling</strong>sgruppens framtidsplaner ingår att utveckla det vandrarhem<br />
(Skräddarns fjällgård) som en inflyttad investerare börjat bygga samt att föra diskussioner<br />
med länsstyrelsen om det planerade skärpta skyddet av Drevfjället. I<br />
54<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Gördalen är motståndet mot ett sådant skydd stort (intervju 9): Byns <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> överlevnad bygger <strong>på</strong> skoterturismen. Med ett ökat skydd hindras alla sådana<br />
möjligheter. Även om kontakterna med kommunen bitvis är goda är relationen med<br />
<strong>och</strong> tilltron till myndigheter liten. Gördalsborna upplever att de inte blir lyssnade<br />
till (intervju 9): Vi blir kallade till möten där ingen lyssnar <strong>på</strong> vad vi har att säga.<br />
Vår generationslånga kunskap om fjället <strong>och</strong> bygden spelar ingen roll. De tror att<br />
vi vill skada det fjäll vi vuxit upp <strong>på</strong> <strong>och</strong> älskar.<br />
Utöver intressefrågor gentemot myndigheter anordnar bya<strong>utveckling</strong>sgruppen<br />
<strong>lokal</strong>a aktiviteter så som veckopromenader, ”smyckar” byn med planteringar <strong>och</strong><br />
flaggor, ordnar bagarstuga, loppis, håller <strong>på</strong> att skapa en hemsida med mera. Gruppen<br />
ägnar sig också åt kulturminnesvård <strong>och</strong> sköter byns gamla byggnader samt<br />
planerar att märka upp gamla fäbodstigar.<br />
Såväl representanter för bygdegårdsföreningen som bya<strong>utveckling</strong>sgruppen<br />
säger att den oenighet som råder i byn sätter käppar i hjulen för deras arbete. I de<br />
små <strong>lokal</strong>a frågorna liksom i kontakten utåt är det svårt när inte byn kan tala med<br />
en enad röst. Båda grupperna berättar att mycket kraft läggs <strong>på</strong> att strida internt<br />
snarare än att rikta energin mot gemensamma <strong>utveckling</strong>sfrågor. Båda grupperna<br />
konstaterar dock att konflikten i dagsläget känns alltför låst <strong>och</strong> att de därför väljer<br />
att arbeta vidare ”<strong>på</strong> egen hand” hellre än att söka enighet med ”de andra”.<br />
<strong>Folkbildning</strong><br />
Gördalens närmsta svenska större ort är Särna. Där har det under den senaste<br />
tioårsperioden (1995–2005) funnits en folkhögskolefilial som startades av Mora<br />
folkhögskola. Filialen startades år 1995 för att erbjuda boende i norra Dalarna möjlighet<br />
att läsa in grundskole- <strong>och</strong> gymnasiekompetens. Med tiden <strong>och</strong> i samtal med<br />
boende i området utvecklades skolans utbud till att även omfatta turismutbildning,<br />
slöjdutbildning <strong>och</strong> andra efterfrågade kurser. En lärare vid folkhögskolefilialen i<br />
Särna berättar att det under perioden gick cirka 200 elever <strong>på</strong> skolans långa kurser.<br />
Lika många gick sommarkurser eller kortkurser <strong>på</strong> folkhögskolan. Utöver den<br />
praktiska <strong>och</strong> kompetenshöjande uppgift som skolan hade i området vittnar många<br />
också om den viktiga symboliska funktion som skolan fyllde. Att en skola förlades<br />
till Särnaområdet upplevdes av många som ett tecken <strong>på</strong> livskraft, satsning <strong>och</strong><br />
framåtanda (se också kapitel tre, om folkhögskolor).<br />
Enligt uppgifter från skolledningen har ingen från Gördalen deltagit i någon av<br />
de kurser som skolan erbjudit. Däremot kan de ha deltagit i öppna föreläsningar,<br />
kulturaktiviteter <strong>och</strong>/eller informationsmöten om nationalparksbildandet som skolan<br />
höll i under sin tid i Särna.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 55
Under årens lopp har det genomförts många studiecirklar i bygdegården. Tyska-,<br />
korgflätning-, jakt-, styckning- <strong>och</strong> andra cirklar har anordnats i samarbete med<br />
olika studieförbund. Ofta har det varit någon kunnig person i byn som tillsammans<br />
med studieförbunden ordnat cirklar. Vilka studieförbund som varit närvarande kan<br />
ingen dra sig till minnes.<br />
Den nybildade bya<strong>utveckling</strong>sgruppen har <strong>på</strong> sistone funderat över möjligheterna<br />
att driva nya cirklar i bygden. Bland annat har många efterfrågat bakcirklar.<br />
De har också funderingar <strong>på</strong> att driva någon form av dagverksamhet för de många<br />
ensamma pensionärer som finns i byn. Ett av de diskuterade alternativen är att göra<br />
detta i cirkelform.<br />
Grangärde<br />
Den landsdel där Grangärdebygden finns kallas ofta för Bergslagen. Namnet syftar<br />
<strong>på</strong> den del av Mellansverige som traditionellt präglats av gruvindustri, bergsbruk<br />
<strong>och</strong> skogsbruk. De äldsta fynden av bosättare i Grangärdebygden är mellan 6 000<br />
<strong>och</strong> 8 000 år gamla. Redan tidigt etablerades en kultur av järnframställning i bygden.<br />
Fynd visar att järn framställts i området sedan 600 talet e. kr. Kunskapen<br />
om <strong>och</strong> kulturen kring järnframställning kom med tiden att bli mycket viktig för<br />
bygden. Från 1600-talet <strong>och</strong> i mer än 300 år framåt var gruvdrift <strong>och</strong> järnframställning<br />
avgörande för Grangärdebygdens ekonomiska <strong>och</strong> strukturella <strong>utveckling</strong>,<br />
<strong>och</strong> <strong>på</strong>verkade befolknings<strong>utveckling</strong>en <strong>och</strong> sysselsättningen. Till gruvdriften, men<br />
också de många omkringverksamheterna som exempelvis transporter <strong>och</strong> skogsbruk<br />
(det gick åt stora mängder timmer för att elda i hyttorna), behövdes mycket<br />
arbetskraft <strong>och</strong> befolkningstillväxten var hög. Handel med järn skedde såväl inom<br />
landet som internationellt, bergsmännen hade ofta många kontakter med omvärlden<br />
<strong>och</strong> det internationella inflytandet i Bergslagen var stort (Holmström 2001).<br />
Det har naturligtvis funnits både stora <strong>och</strong> små hyttor med varierande arbetsorganisation<br />
i bygden. De mindre drevs av bergsmän som anställde hjälp per timme.<br />
De större hyttorna hade ofta en mer dominerande ägare (som också ägde andra<br />
verksamheter knutna till järnhanteringen) <strong>och</strong> många fast anställda. De stora bruken<br />
var också mer uttalat hierarkiska med tydliga roller <strong>och</strong> funktioner inom det<br />
lilla samhället. Hur områdets olika byar ser ut <strong>och</strong> till viss mån också fungerar idag<br />
kan delvis härröras ur den organisation <strong>och</strong> bruksform som det <strong>lokal</strong>a bruket hade<br />
(Holmström 2001).<br />
I bruksmiljöerna i Bergslagen finns en mängd kulturhistoriska minnen för<br />
den intresserade. Gruvor, hyttor <strong>och</strong> smedjor finns bevarade <strong>på</strong> många platser. Så<br />
också i Grangärdebygden. Dessutom finns flera bergsmansgårdar <strong>och</strong> herrgårdar<br />
56<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
som uppförts av brukspatroner <strong>och</strong> bergsmän. Den gamla bergsbrukarhistorien<br />
finns närvarade överallt i trakten (Holmström 2001). Det vore dock fel att hävda<br />
att uppfattningen om områdets historia är densamma över hela området. Vissa<br />
konstruktioner av historien används <strong>på</strong> vissa platser <strong>och</strong> av vissa grupper. På andra<br />
håll ser det annorlunda ut (Ekman 1996). I dagsläget är det dock vanligt att aktörer<br />
i området använder händelser, platser <strong>och</strong> symboler ur historien för att marknadsföra<br />
sig <strong>och</strong> sätta sin lilla bit av jorden ”<strong>på</strong> kartan”. Aktiviteter eller andra sätt att<br />
återuppleva <strong>och</strong> förmedla en bygds storhetstid viktiggör den för invånarna själva<br />
<strong>och</strong> för omgivningen.<br />
Kring sekelskiftet 1300–1400 byggdes kyrkan i Grangärde <strong>på</strong> en central plats<br />
i bygden; <strong>på</strong> näset i det sjösystem kring vilket många av byarna ligger. Byn Grangärde<br />
kom att kallas kyrkbyn <strong>och</strong> blev därmed något utav bygdens ”centrum”<br />
(Holmström 2001). Grangärde ger än idag namn åt hela bygden fastän det numera<br />
är den minsta av de tätorter som finns inom Grangärde <strong>och</strong> Säfsnäs församlingar.<br />
Tabell 4. Boende i tätorterna i Grangärde <strong>och</strong> Säfsnäs församlingar år 2005.<br />
Källa. Ludvika kommun.<br />
Byarna kring sjösystemet <strong>och</strong> Grangärde kyrkby – Nyhammar, Sunnansjö <strong>och</strong><br />
Saxdalen – utgör i dag Grangärde församling. Väster om Grangärde ligger Säfsens<br />
församling som omfattar trakten kring Fredriksberg <strong>och</strong> Säfsen. Grangärdebygdens<br />
intresseförenings verksamhet <strong>och</strong> intresseområde omfattar båda dessa församlingar.<br />
De byar som utgör Grangärdebygden har alla, trots de många gemensamma<br />
dragen, olika historia, näringar <strong>och</strong> befolkningssammansättning. Det kan vara en<br />
svårighet i det praktiska arbetet för bya<strong>utveckling</strong>sgruppen, berättar före detta ordföranden,<br />
men ger också området en större mångfald <strong>och</strong> variation vilket är mycket<br />
bra, särskilt för turismen. Sammantaget finns idag en god sammanhållning <strong>och</strong><br />
gemensamma värderingar som underlättar för intresseföreningens arbete.<br />
Dagsläget<br />
Fredriksberg Grangärde Nyhammar Saxdalen Sunnansjö<br />
Antal<br />
invånare 717 376 687 753 746<br />
De traditionellt brukspräglade näringarna i Grangärdebygden är sedan många år<br />
<strong>på</strong> tillbakagång. Omstruktureringar <strong>och</strong> nedläggningar inom bygdens traditionella<br />
näringsgrenar har medfört att många människor flyttat <strong>och</strong>/eller blivit arbetslösa.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 57
Bygden befinner sig i en omställningsfas till andra näringsgrenar. Omställningen<br />
innebär att nya människor, värderingar <strong>och</strong> levnadssätt kommer till området, något<br />
som <strong>på</strong>verkar bygden <strong>och</strong> det arbete som bedrivs där (Ekman 1996).<br />
Tabell 5. Befolkning i Grangärde församling 1985–2005 fördelat <strong>på</strong> kön. Källa. Ludvika<br />
kommun.<br />
I Säfsnäs församling är Fredriksberg enda tätort <strong>och</strong> där bor cirka 65 procent av<br />
befolkningen. 1985 var förhållandet sådant att mer än 90 procent av befolkningen<br />
fanns i Fredriksberg. Mellan åren 1985 <strong>och</strong> 2005 har församlingens befolkning<br />
utanför Fredriksberg ökat med 128 procent. Den stora ökningen av befolkningen<br />
utanför tätorten sammanfaller med expansionen av Säfsnäs skidanläggning. Sammantaget<br />
har dock befolkningen i Säfsnäs församling minskat under perioden<br />
1985–2005.<br />
Tabell 6. Befolkning i Säfsnäs församling 1985–2005 fördelat <strong>på</strong> kön.<br />
Källa. Ludvika kommun.<br />
58<br />
1985 1990 1995 2000 2005<br />
Män 2 118 2 155 2 088 2 024 1 979<br />
Kvinnor 2 074 2 071 2 009 1 931 1 876<br />
Summa 4 192 4 226 4 097 3 955 3 855<br />
1985 1990 1995 2000 2005<br />
Män 671 629 615 579 514<br />
Kvinnor 639 621 588 536 461<br />
Summa 1 310 1 250 1 203 1 115 975<br />
Summeras befolkningsstatistiken för hela det område som är Grangärdebygden<br />
framgår att intresseföreningens aktiviteter år 2005 riktades till 4 830 personer.<br />
Befolkningen i området som helhet minskar samtidigt som några av bygdens tätorter<br />
ökat något. De senaste 20 åren har den totala befolkningen minskat med 672<br />
personer.<br />
I dag domineras näringslivet i Grangärdebygden av små <strong>och</strong> medelstora företag<br />
inom verkstadsindustri, men också inom hotell <strong>och</strong> konferensnäring samt turism. I<br />
Säfsen/Fredriksberg finns en alpin anläggning, med såväl sommar- som vinteraktiviteter.<br />
Anläggningen tillsammans med all den omkringverksamhet den genererar<br />
är av stor betydelse för arbetslivet <strong>och</strong> näringslivet i Grangärdebygdens västra del.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Intresseföreningen i Grangärdebygden har själv kartlagt <strong>och</strong> inventerat företagandet<br />
i bygden. Enligt inventeringen finns totalt 302 företag som fördelar sig mellan<br />
de olika byarna enligt tabell 7 nedan.<br />
Tabell 7. Antal företag år 2006 i respektive tätort i Grangärdebygden.<br />
Källa: www.grangardebygden.com<br />
Fredriksberg Grangärde Nyhammar Saxdalen Sunnansjö<br />
Antal företag 63 54 87 30 63<br />
Enligt Grangärdebygdens intresseförenings inventering finns också 63 olika föreningar<br />
i bygden. Allra flest är antalet hembygdsföreningar <strong>och</strong> byalag. Den offentliga<br />
<strong>och</strong> allmänna service som finns är huvudsakligen <strong>lokal</strong>iserad till Nyhammar,<br />
Grangärde, Sunnansjö samt Fredriksberg. På flera platser i bygden finns skolor,<br />
filialbibliotek, äldreboenden med mera.<br />
Grangärdebygden har utvecklats mycket <strong>på</strong> senare år <strong>och</strong> stora strukturomvandlingar<br />
har ”tvingat fram” nya lösningar <strong>och</strong> näringar. Precis som <strong>på</strong> många<br />
andra platser satsar man <strong>på</strong> att marknadsföra området för turism. I bygdens västra<br />
del är det främst skidanläggningen i Säfsen som är det stora dragplåstret. I områdets<br />
östra del ligger det stora sjösystem som utnyttjas som en stor tillgång. Sommartid<br />
är båttrafiken livlig, men det är vinterhalvårets snö <strong>och</strong> is som lockar flest<br />
besökare. Det är främst skridskoåkare som kommer till området för möjligheten<br />
till långa turer <strong>på</strong> plogade banor eller fria turer. Bland annat marknadsförs området<br />
i det ”skridskotokiga” Nederländerna, vilket har lockat många turister men också<br />
ett antal permanenta bosättare som idag utvecklar arbetet med skridskoturism från<br />
det tidigare hemlandet.<br />
Även i Ludvika kommun finns ett Kommunbygderåd. Där möts representanter<br />
för kommunens byaföreningar för att diskutera gemensamma frågor <strong>och</strong> för att<br />
vara remissinstans till länsstyrelsen. I Ludvika kommun finns 48 bygdeföreningar<br />
som representeras i ett antal olika större sammanslutningar, varav Grangärdebygdens<br />
intresseförening är en.<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
I Grangärdebygden finns som sagt många byagrupper <strong>och</strong> hembygdsföreningar<br />
som <strong>på</strong> olika sätt arbetar med <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågor. Föreningarna samlas under<br />
paraplyorganisationen Grangärdebygdens intresseförening. I intresseföreningen<br />
finns möjlighet att diskutera frågor som gäller hela bygden, men också stöd att<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 59
få för de enskilda föreningarna om hur de kan närma sig kommunen <strong>och</strong> agera<br />
i större frågor. Intresseföreningens uttalade syfte är att verka för framtidstro <strong>och</strong><br />
sammanhållning i bygden samt för en positiv <strong>utveckling</strong> av bygdens företag så att<br />
fler arbetstillfällen skapas. De önskar också lyfta fram bygdens natur- <strong>och</strong> kulturarv<br />
samt att utveckla <strong>och</strong> saluföra området som en attraktiv boendemiljö. Det<br />
senare utgör idag en stor del av intresseföreningens verksamhet, då man bland<br />
annat arbetar med att frigöra tomter för nybyggnation.<br />
Enligt Ludvika kommuns ansvarige för kommunbygderådet är Grangärdebygdens<br />
intresseförening den mest aktiva intresseföreningen i kommunen. Grangärdebygdens<br />
intresseförening <strong>och</strong> kommunen driver sedan länge fler stora projekt<br />
tillsammans. Föreningen i sig är i dagsläget så stark att den egentligen inte behöver<br />
kommunbygderådet. De har redan egna goda kontakter med kommunen.<br />
På frågan om varför Grangärdebygdens intresseförening är en så aktiv <strong>och</strong><br />
engagerad förening <strong>och</strong> varför engagemanget är så stort just här, ger flera personer<br />
samma svar. Alla som arbetar i intresseföreningen eller <strong>på</strong> annat sätt engagerar sig<br />
i frågorna är uppriktigt <strong>och</strong> innerligt engagerade. De älskar sin bygd <strong>och</strong> vill att<br />
det även fortsättningsvis skall finnas goda livsmöjligheter där. Engagemanget kombineras<br />
med en insikt om <strong>och</strong> förståelse av att (intervju 12): Gör vi det inte själva<br />
så kommer det aldrig att bli gjort. Intresseföreningens förre ordföranden berättar<br />
att gemenskapen i bygden är god <strong>och</strong> att den välfungerande gemenskapen är en<br />
fördel, ja kanske till <strong>och</strong> med en förutsättning, för arbetet. De goda kontakterna<br />
gör att umgänget sker smidigt <strong>och</strong> att idéskapade <strong>och</strong> kommunikation fungerar väl.<br />
Atmosfären är tillåtande vilket frambringar många goda idéer.<br />
En av styrelseledamöterna i Grangärdebygdens intresseförening berättar att<br />
det också finns vissa spänningar mellan intresseföreningens olika medlemmar<br />
<strong>och</strong> mellan de enskilda medlemmarna <strong>och</strong> den övergripande intresseföreningen.<br />
Hon säger att många av de byalag/bygdegrupper som är medlemmar sällan visar<br />
intresse för att ”lyfta blicken” <strong>och</strong> arbeta för de gemensamma <strong>och</strong> lite större frågorna.<br />
Deras första <strong>och</strong> främsta engagemang finns i de ”små frågorna” som är av<br />
vikt för just deras by. Grangärdebygdens intresseförening har haft en viktig roll för<br />
att hitta gemensamma mål <strong>och</strong> skapa samverkan i bygden, något som hon också<br />
tycker att man lyckats väl med. Ledamoten berättar också att medelåldern, i såväl<br />
byalagen som i intresseföreningen, är hög <strong>och</strong> att det är svårt att nyrekrytera till<br />
gruppen. En generationsväxling behövs men ingen vet riktigt hur de kan agera för<br />
att få de unga att engagera sig. Gruppen som arbetar aktivt i Grangärdebygdens<br />
intresseförening är relativt liten, men det finns en stor grupp aktiva runt omkring<br />
som bidrar till enskilda sakfrågor. De som är mest aktiva i intresseföreningen har<br />
ett stort nätverk i bygden <strong>och</strong> vet vem som kan <strong>och</strong> bör tillfrågas i varje särskild<br />
fråga. Lokalkännedomen i kombination med ett gott ”kunskapskapital” i bygden<br />
gör att det alltid finns hjälp till det mesta. De här kunskaperna är oerhört viktiga för<br />
60<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
att föreningen <strong>och</strong> alla dess aktiviteter skall fungera <strong>och</strong> vara genomförbara. Före<br />
detta ordföranden i Grangärdebygdens intresseförening berättar om EU:s stora<br />
betydelse för det arbete som bedrivits i bygden. Han säger att EU:s tillkomst <strong>och</strong><br />
finansiella stöd har betytt mycket för intresseföreningens verksamhet (intervju 11):<br />
De har pytsat in många miljoner till vår verksamhet under årens lopp. Säga vad<br />
man vill om EU men de har betytt mycket för den svenska landbygden.<br />
<strong>Folkbildning</strong><br />
Precis <strong>på</strong> gränsen till det som kallas Grangärdebygden ligger Brunnsviks folkhögskola,<br />
där arbetarrörelsen sedan 100 år tillbaka bedrivit utbildning. Grangärdebygdens<br />
intresseförening har tidigare haft goda relationer med Brunnsviks<br />
folkhögskola. Den förre ordföranden, samt två andra i föreningen, var under sin tid<br />
i föreningens styrelse också anställda <strong>på</strong> folkhögskolan. Personkontakterna mellan<br />
skolan <strong>och</strong> Grangärdebygdens intresseförening skapade <strong>och</strong> upprätthöll den goda<br />
relationen. En man som varit såväl ordförande i intresseföreningen som rektor <strong>på</strong><br />
Brunnsviks folkhögskola berättar om en tid då kontakterna var goda. På skolan<br />
fanns hjälp att få både praktiskt <strong>och</strong> i form av personella resurser. De resurserna<br />
skulle Grangärdebygdens intresseförening kunna dra nytta av även nu, menar han.<br />
Men i dagsläget finns inga självklara kontakter mellan närområdet <strong>och</strong> skolan. Alla<br />
sådana kontakter är personliga <strong>och</strong> därmed snabbt utbytbara. Samverkan borde<br />
vara bättre, säger den före detta rektorn. Skolan skulle kunna ha inbyggt i strukturen<br />
att också ägna särskild kraft åt det <strong>lokal</strong>a (intervju 11): Brunnsvik har ju all<br />
den kompetens vi i Grangärdebygdens intresseförening behöver (men) det som var<br />
informellt <strong>på</strong> min tid måste formaliseras för att det skall fungera över en längre<br />
tid.<br />
Bland bygdens folk i allmänhet spelar folkhögskolan en mindre roll hävdar<br />
flera som vi pratat med. Brunnsvik är en av arbetarrörelsens skolor med riksrekrytering<br />
av deltagare <strong>och</strong> är därför, i mindre grad, en skola för <strong>lokal</strong>befolkningen.<br />
Möjligtvis har den betydelse för turismen i det att den lockar människor från hela<br />
landet till bygden, besökare som förhoppningsvis får upp ögonen för området <strong>och</strong><br />
vill se mer <strong>och</strong> stanna längre. I övrigt är kontaktena få. Folk i gemen går inte <strong>på</strong><br />
skolan eller besöker den. Möjligtvis besöker de konst- <strong>och</strong> kulturintresserade de<br />
evenemang som Brunnsvik erbjuder.<br />
Också studieförbunden är aktiva i Grangärdebygden. NBV, som bland annat<br />
har en stor kursgård i Grangärde, driver många studiecirklar i området. På några<br />
platser har NBV också arrangerat föreläsningar om det <strong>lokal</strong>a kulturarvet samt<br />
guidekurser tillsammans med Grangärdebygdens intresseföreningar. I Nyhammar,<br />
Grangärde, <strong>och</strong> Sunnansjö <strong>på</strong>går bydokumentation, sång-, läse-, data-, målarciklar<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 61
med mera. ABF arrangerar också cirklar i området. De allmänna cirklarna annonseras<br />
i <strong>lokal</strong>tidningen. Men det stora flertalet tillkommer genom att de riktar sig<br />
direkt till medlemsorganisationerna. Av dessa är PRO den största <strong>och</strong> mest cirkelaktiva.<br />
Genom dem arrangeras flera dokumentationscirklar med fokus <strong>på</strong> bygdehistoria<br />
men också annat, som stickning, flugbindning, matlagning <strong>och</strong> så vidare.<br />
Gemensamma drag<br />
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete bedrivs i varierande omfattning i de tre orter vi beskrivit,<br />
men i samtliga bygder finns aktiva <strong>utveckling</strong>sgrupper som arbetar för att förbättra<br />
livet i bygden (intervju 2): Ja, jag tror i alla fall att Enviken är jordens medelpunkt.<br />
Denna kärleksfulla beskrivning av bygden förklarar nog delvis bakgrunden till<br />
den kraft <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong> som verkar finnas i Enviken. Liknande uttryck återfinns<br />
i Grangärdebygden <strong>och</strong> Gördalen. Arbetet som utförs i intresseföreningarna kommer<br />
ur medlemmarnas engagemang <strong>och</strong> att de vill bygden väl.<br />
Motiven till engagemanget kan vara flera. För några handlar det om att vara<br />
med <strong>och</strong> skapa en miljö som gör det möjligt att bo <strong>och</strong> leva <strong>på</strong> platsen (intervju<br />
8): Det finns inom en som är född i en liten by – man vill vara där, det är liksom<br />
min lilla plätt <strong>på</strong> jorden <strong>och</strong> trots att det är jobbigt vill jag bo kvar. För andra har<br />
engagemanget ekonomiska förtecken. Det kan vara näringsidkare som ser nödvändigheten<br />
i att arbeta för orten för att stärka underlaget <strong>och</strong>/eller möjligheterna för<br />
att deras egen verksamhet ska gå runt. Oftast hänger de båda samman.<br />
Kunskapen om <strong>och</strong> intresset för bygdens historia är viktig för det <strong>lokal</strong>a engagemanget.<br />
Intressegruppernas förankring i historien <strong>och</strong> i traditioner är invävt som<br />
en stor <strong>och</strong> viktig del av deras arbete. Invånarna hänvisar till händelser långt bakåt<br />
i tiden för att rättfärdiga <strong>och</strong> förklara det som sker idag. Det förflutna legitimerar i<br />
den bemärkelsen nuet (Ekman 1991). I den historiska förankringen finns också en<br />
kunskap om bygden som underlättar samarbetet <strong>lokal</strong>t. I Grangärdebygden berättar<br />
intresseföreningens före detta ordförande om hur byarnas särart <strong>och</strong> karaktärer<br />
är välkända för invånarna, vilket gör att samverkan dem emellan flyter smidigt.<br />
Dalabyarnas långa historia blir således både en potential <strong>och</strong> ett hinder. Historien<br />
möjliggör men kan också låsa aktörerna i gamla traditioner, nätverk <strong>och</strong> konflikter<br />
som inte alltid är gynnsamma. Historik, kultur <strong>och</strong> tradition framstår som viktiga<br />
faktorer att beakta i <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
62<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Återväxt i ideell sektor<br />
Samtliga intressegrupper vi talat med vittnar om en svårighet att få det stora<br />
flertalet i bygden att engagera sig i <strong>utveckling</strong>sfrågor. Ofta finns en liten grupp<br />
engagerade som är aktiva i flera olika sammanhang, bland dem är medelåldern<br />
hög <strong>och</strong> många är pensionärer. De engagerade uttrycker behov av nyrekrytering<br />
<strong>och</strong> föryngring. Men vi hör också om unga som känt sig motarbetade <strong>och</strong> missförstådda<br />
i de grupper de deltagit. De har stigit in i föreningen <strong>och</strong> engagerat sig men<br />
dragit sig ur efter en kort tid. Det tycks också vara så att arbete, fritid <strong>och</strong> familjeliv<br />
tar mycket kraft <strong>och</strong> få orkar med det <strong>lokal</strong>a engagemanget utöver ”vardagslivet”.<br />
Yvonne Gunnarsdotter skriver i sin avhandling om hur urbaniseringen gjort<br />
avtryck <strong>på</strong> landsbygder så att stadslivets normer också blir en del av livet <strong>på</strong> landsbygderna<br />
(Gunnarsdotter 2005). Många av <strong>landsbygden</strong>s unga har i dag ”en större<br />
värld” än tidigare generationer. De är av fri vilja <strong>och</strong> <strong>på</strong> grund av samhällets geografi,<br />
exempelvis måste de ofta resa till skola <strong>och</strong> arbete, rörligare än de äldre<br />
generationerna. Detta <strong>på</strong>verkar också deras världsbild. Ett resultat av det kan vara<br />
att känslan av närhet till bygden <strong>och</strong> dess historia bleknar, något som i sin tur kan<br />
minska engagemanget för den egna bygden.<br />
I Dalarna har det under åren 2005–2006 genomförts en omfattande satsning för<br />
att inspirera dalfolk att engagera sig i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågor. Projektet, som kalllats<br />
för 100 framsynta möten, är en serie om 100 diskussionsmöten som genomförts<br />
runt om i länet. Dalarnas forskningsråd har gjort en enkätstudie bland deltagarna.<br />
Av samtliga svarande är de allra flesta över 50 år (71 procent). De svarande uppger<br />
också att de uppfattat övriga mötesdeltagare som ”mest äldre personer” samt ”de<br />
personer som ofta <strong>och</strong> redan finns med i liknande sammanhang”. Mot bakgrund<br />
av detta <strong>och</strong> de berättelser vi hör från intressegrupperna om rekryteringsproblem<br />
<strong>och</strong> åldrande medlemmar, blir det aktuellt att ställa frågan om ”profilen” <strong>på</strong> de<br />
engagerade i Dalarnas <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper. Var är de unga/yngre? Vilka har<br />
makten i de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktiviteterna? Vilka får komma till tals? Vems talan<br />
för dessa grupper? Vad händer i framtiden – kommer aktiviteterna <strong>och</strong> grupperna<br />
att försvinna i takt med att de äldre inte orkar vara drivande? Och hur kan man<br />
locka andra, utöver de redan ”frälsta”, till engagemang i <strong>utveckling</strong>sfrågor?<br />
Delaktighet – utanförskap<br />
Vi hör också berättelser om hur bygdens belägenhet utanför kommuncentrum gör<br />
att invånarna upplever ett utanförskap som inte bara gäller storlek utan också möjlighet<br />
att <strong>på</strong>verka politik <strong>och</strong> beslut. Några personer har berättat om det som kan<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 63
kallas en ”storstadsnorm” där det urbana <strong>och</strong> det som sker i städerna ges högre<br />
prioritet <strong>och</strong> fokus.<br />
Frågor om delaktighet <strong>och</strong> utanförskap kan gälla <strong>på</strong> olika ”nivåer”. I såväl<br />
Grangärdebygden som Enviken har man fört diskussioner kring den ”bygdeövergripande”<br />
föreningen <strong>och</strong> ifrågasatt om den verkligen representerar allas intressen.<br />
I Enviken har diskussionen bland annat inneburit att Tängerbyarna valt att själva<br />
organisera sig i föreningen Samverkan i Tängerdalen för att få bättre representation<br />
i de <strong>lokal</strong>a frågorna. Envikens intresseförening uppfattar inte det problem<br />
Tängerbyarna upplever, utan tycker att det är viktigt att hela bygden håller samman<br />
<strong>och</strong> agerar gemensamt. Det är dock intressant att notera hur Enviksborna däremot<br />
upplever samma utanförskap i förhållande till centralorten Falun. Känslan av<br />
utanförskap <strong>och</strong> jämförelsen med ”storebror” verkar finnas <strong>på</strong> alla nivåer. I Grangärdebygden<br />
berättar representanter för Grangärdebygdens intresseförening liknande<br />
historier om hur de många små byarna, som intresseföreningen <strong>och</strong> bygden<br />
omfattar, tycker att Grangärdebygdens intresseförening borde föra just deras frågor<br />
tydligare. Och att paraplyföreningen Grangärdebygdens intresseförening omvänt<br />
tycker att de små byaföreningarna har svårt att ”lyfta näsan” <strong>och</strong> se helheten <strong>och</strong><br />
det sammanhang i vilket de agerar. I Gördalen finns konflikter mellan bybor, mellan<br />
bybor <strong>och</strong> fritidshusägare <strong>och</strong> mellan olika företagare, föreningar <strong>och</strong> familjer<br />
samt mellan bybor <strong>och</strong> länsstyrelsen. Osämjan i byn har funnits länge (intervju 9):<br />
Mark, jakt <strong>och</strong> fiske är känsliga frågor här uppe. Att oenigheten kan sätta käppar<br />
i hjulet för bygden är de själva medvetna om (intervju 9): Vi är nog kända som<br />
kategoriska nejsägare här i byn <strong>och</strong> det kanske har gett oss en dålig image. Det<br />
gör att det är svårt för oss att ’få hem satsningar’ <strong>och</strong> så vidare.<br />
Arbetet i de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna sker <strong>på</strong> privat <strong>och</strong> frivillig basis. I<br />
detta finns en risk för att privata angelägenheter <strong>och</strong> intressen blandas med strävan<br />
efter bygdens bästa. Det finns således också risk för att den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgruppen<br />
i vissa fall kan blir en arena för att agera i eget intresse. Konflikter <strong>och</strong> ”vi<br />
<strong>och</strong> dem-diskussioner” samt känslor av utanförskap kan försvåra samarbete <strong>och</strong><br />
gemenskap.<br />
Konflikter av vilket slag de än må vara kan tyckas kontraproduktiva för det<br />
arbete grupperna önskar åstadkomma. De är dock svåra att undvika särskilt när<br />
arbetet sker <strong>på</strong> frivillig basis. Den som arbetar ideellt gör det både för sitt egenintresse<br />
<strong>och</strong> för bygden vilket gör att riskerna för <strong>och</strong> grunderna till konflikter blir<br />
många.<br />
64<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Arbetssätt<br />
Samtliga grupper arbetar med verksamhet i såväl det lilla som i det stora. Aktörerna<br />
berättar om vikten av att arbeta med tydliga <strong>lokal</strong>a aktiviteter för att få folkets stöd<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong> legitimitet (intervju 11): Men enbart goda sociala strukturer räddar inte<br />
någon, som ordföranden i en förening sa. För att verkligen göra nytta för bygden<br />
<strong>och</strong> dess framtid arbetar alla intressegrupperna också med större strukturella frågor.<br />
Det kan handla om att utveckla <strong>och</strong> etablera offentlig <strong>och</strong> privat verksamhet <strong>på</strong><br />
orten eller om att stödja den <strong>lokal</strong>a handeln <strong>och</strong> näringslivet. De insatser grupperna<br />
gör inom sådana områden har ofta mer långsiktiga <strong>och</strong> abstrakta mål <strong>och</strong> är därmed<br />
inte synliga för bygdens invånare <strong>på</strong> samma sätt. De stora frågorna kan vara<br />
problematiska <strong>och</strong> svåra att <strong>på</strong>verka eller lösa <strong>på</strong> egen hand, ändå är de en viktig<br />
del i <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
De intresseföreningar vi talat med arbetar i många olika sammanhang i projektform<br />
<strong>och</strong> med projektfinansiering. Det är främst EU som ger bidrag, men pengarna<br />
kommer också från länsstyrelsen, kommunerna, andra myndigheter <strong>och</strong> deras olika<br />
satsningar för att stimulera <strong>lokal</strong>a aktiviteter. I många fall anger projekten också<br />
riktning <strong>och</strong> mål vilket i viss mån kan styra de initiativ som skapas.<br />
Att söka pengar <strong>och</strong> att administrera <strong>och</strong> hantera dessa pengar är ett omfattande,<br />
tidskrävande arbete, berättar flera aktörer i intressegrupperna. Men tillgången<br />
till finansiering utgör också en enorm möjlighet. Satsningarna möjliggör<br />
<strong>utveckling</strong> av det <strong>lokal</strong>a arbetet <strong>på</strong> samma gång som det även kan begränsa, genom<br />
att skapa administrativt merarbete <strong>och</strong> genom att arbetet styrs in mot vissa typer<br />
av aktiviteter.<br />
Vikten av nätverk<br />
De <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper vi mött har alla <strong>på</strong> olika sätt nätverk utanför den<br />
egna bygden <strong>och</strong> gruppen. Kontakter utifrån ger inspiration, erfarenhetsutbyte <strong>och</strong><br />
kunskap. Det är i mötena med andra tankesätt, arbetssätt, synsätt <strong>och</strong> levnadssätt<br />
som de egna tankarna <strong>och</strong> idéerna får fart. Särskilt viktigt är det i arbetet med<br />
det som ovan beskrivs som stora satsningar. I Grangärdebygdens intresseförening<br />
berättar de att de har goda personliga relationer med <strong>utveckling</strong>sgrupper i Jämtlands<br />
län där de hämtar mycket inspiration.<br />
Det är också avgörande för såväl små som stora <strong>utveckling</strong>sprojekt att ha goda<br />
relationer till tjänstemän <strong>och</strong> politiker i kommunen. De tre bygder <strong>och</strong> intressegrupper<br />
vi besökt har väl upparbetade kontakter med kommunernas bygderåd.<br />
Kommunernas arbete med att i organiserad form skapa <strong>och</strong> underlätta kontakterna<br />
med landsbygdernas byar verkar i de undersökta fallen välfungerande. Grupperna<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 65
känner att kommunen står <strong>på</strong> deras sida i många frågor <strong>och</strong> att de lyssnar <strong>och</strong> tillvaratar<br />
de frågor som lyfts i bygderådet <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t. Trots detta berättar människor<br />
i både Enviken <strong>och</strong> Gördalen att de känner att de finns i kommunens periferi. I det<br />
stora hela, när kommunen diskuterar sina allmänna angelägenheter, är plötsligt<br />
landsbygdsfrågorna väldigt långt borta.<br />
En svårighet i allt ideellt arbete, så också i dessa intresseföreningar, är hur<br />
nätverk <strong>och</strong> kontakter varierar med de personer som finns i organisationerna. Vilka<br />
kontakter <strong>och</strong> kompetenser som gruppen har tillgång till varierar beroende av vilka<br />
som engagerar sig för stunden. Projekt <strong>och</strong> satsningar kan ta snabba vändningar<br />
eller få hastiga slut om någon slutar eller flyttar.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesserna<br />
<strong>Folkbildning</strong>en, det vill säga folkhögskolorna <strong>och</strong> studieförbunden men också dess<br />
medlemsorganisationer, hade 2006 en liten roll i <strong>utveckling</strong>sprocesserna <strong>på</strong> de<br />
orter vi studerat. På vissa platser finns folkbildningen med i särskilda satsningar<br />
för att stärka den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en. På andra finns folkbildningen, <strong>och</strong>/eller det<br />
föreningsliv som folkbildningen stödjer, med som en indirekt skapare av de processer<br />
som kan fungera utvecklande i respektive bygd. Framför allt det senare <strong>på</strong>går i<br />
Enviken <strong>och</strong> Grangärdebygden <strong>och</strong> till viss del även i Gördalen. I samtliga bygder<br />
vi besökt <strong>på</strong>går eller har det <strong>på</strong>gått studiecirklar av olika karaktär. Cirklar som<br />
utgjort mötesplatser för bygdens folk.<br />
I vissa fall finns folkbildningen som en resurs i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet vi<br />
studerat. <strong>Folkbildning</strong>ens aktörer, studieförbund eller folkhögskolor, har kontaktats<br />
av <strong>utveckling</strong>sgrupperna eller andra aktörer i bygden <strong>och</strong> ”tagits i bruk” som en<br />
resurs i arbetet. Så var fallet i Tängerdalen där Falu kommun ”anlitade” ett studieförbund<br />
för att leda arbetet med framtagandet av kommunens tillväxtplan. Också<br />
i Grangärdebygdens intresseförening var det personer i organisationen som hade<br />
mycket goda <strong>och</strong> nära kontakter med folkhögskolan som knöt de båda närmare<br />
varandra. I samtliga fall bygger samarbetet <strong>på</strong> redan befintliga, goda personliga<br />
kontakter mellan folkbildningens aktörer <strong>och</strong> aktörer i <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
I inga fall finns formaliserade kontaktvägar mellan folkbildningen <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a<br />
aktörerna. I etableringen av den nu nedlagda folkhögskolefilialen i Särna fanns en<br />
tanke <strong>och</strong> ett uttalat mål om att stödja <strong>lokal</strong>a aktiviteter. Dock inte med avsikt att<br />
direkt bidra till de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktiviteter som initierats <strong>och</strong> bedrivits <strong>lokal</strong>t.<br />
Däremot erbjöds guidekurser, språkutbildningar <strong>och</strong> dylikt som kom att vara till<br />
hjälp i flera <strong>lokal</strong>a satsningar <strong>på</strong> turism.<br />
Såväl bland studieförbund som bland folkhögskolor sker i dagsläget en förflyttning<br />
<strong>och</strong> koncentration av verksamheter till stadsområdena. I relation till den ovan<br />
66<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
eskrivna känslan av utanförskap som <strong>lokal</strong>a aktörer utrycker är det intressant att<br />
fråga sig vilka signaler folkbildningens centralisering av sin verksamhet sänder ut<br />
till invånarna i <strong>lokal</strong>samhällen. Vi har i studien också kunnat konstatera att i de fall<br />
folkbildningen är delaktig i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet <strong>på</strong> våra studieorter har<br />
den ”tagits i anspråk”. Den har kallats in som resurs i ett redan <strong>på</strong>gående arbete.<br />
Studieförbundens minskade närvaro i det <strong>lokal</strong>a gör att de kommer längre <strong>och</strong><br />
längre bort från att vara en känd aktör i <strong>lokal</strong>samhället. Vilket i sin tur försvårar för<br />
dem att finnas som en känd <strong>och</strong> möjlig resurs som kan bli ”tillvaratagen” i <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete. En viktig fråga att ställa för framtiden blir; <strong>på</strong> vilka sätt kan<br />
folkbildningen vara en aktör i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> svenska landsbygder om<br />
den inte finns närvarande i det <strong>lokal</strong>a?<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 67
4. <strong>Folkbildning</strong>ens synlighet –<br />
en studie av folkbildningsarbete<br />
<strong>Folkbildning</strong>en är involverad i en mängd <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktiviteter runt om<br />
i Dalarna. Samtidigt är det problematiskt att urskilja hur <strong>och</strong> när folkbildningsinsatser<br />
handlar om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Att leta efter folkbildning i <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete respektive <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i folkbildningsarbete har gett olika<br />
resultat. Det har varit enklare att finna exempel <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i folkbildarnas<br />
berättelser, än att finna exempel <strong>på</strong> folkbildning i de <strong>lokal</strong>a aktörernas berättelser.<br />
I studien av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete är folkbildningen relativt osynlig. Det är svårt<br />
att klargöra om, hur, när <strong>och</strong> var den spelat eller spelar en roll i de bygder <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>sprocesser vi studerat. I folkbildarnas berättelser däremot utvidgas det<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sbegreppet gärna till att omfatta folkbildningsarbete generellt.<br />
Folkbildarna blir därmed synliga som aktörer <strong>och</strong> resurser. Men då folkbildningens<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdrag beskrivs som folkbildningsarbete i generell mening<br />
tenderar det samtidigt att förlora sin innebörd som ett särskilt uppdrag.<br />
Intervjustudie av folkbildningsarbete<br />
Följande kapitel är baserat <strong>på</strong> en intervjustudie med folkbildare i Dalarna. Huvudsyftet<br />
är att belysa relationen folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete med<br />
utgångspunkt i folkbildarnas egna beskrivningar av sitt arbete. Med samtal som<br />
fokuserar <strong>på</strong> vardag <strong>och</strong> villkor, värden <strong>och</strong> visioner samt det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
beskriver <strong>och</strong> analyserar vi folkbildningsaktörernas förståelser av <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>. Till detta läggs en beskrivning <strong>och</strong> diskussion om folkbildningens<br />
självbild. 15 Självbilden presenteras som en sammantagen tolkning av folkbildarnas<br />
berättelser om vardagsvillkor, folkbildningens värden, folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det<br />
15 <strong>Folkbildning</strong>ens självbild var en central diskussion i det nationella referensgruppsmötet (070116)<br />
liksom i det efterföljande regionala mötet i Dalarna (070213) <strong>och</strong> införlivades därför som ett<br />
aktuellt tema under projektets andra år.<br />
68<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget. Resultaten från intervjustudien presenteras i tre delar:<br />
– vardag <strong>och</strong> villkor;<br />
– värden <strong>och</strong> visioner;<br />
– det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget.<br />
Metod<br />
För att få veta mer om folkbildarnas vardag <strong>och</strong> villkor samt om <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt<br />
de arbetar med <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete valdes besök <strong>och</strong> intervju som metod. Med<br />
studien ville vi nå samtliga aktiva studieförbund i länet samt några av folkhögskolorna.<br />
Sammanlagt har tio intervjuer gjorts med representanter för studieförbund<br />
(sex i Falun, tre i Ludvika <strong>och</strong> en i Borlänge). Vid två tillfällen intervjuades mer<br />
än en person vid samma besök. Intervjuer har också gjorts med två rektorer <strong>och</strong><br />
en lärare vid olika folkhögskolor. Vi försökte nå dem som låg i eller i närheten av<br />
de kommuner som studerades under projektets första år. Mora folkhögskola, som<br />
från 1995 till 2005 haft en filial i Särna i Älvdalens kommun, inkluderades tillsammans<br />
med Fornby folkhögskola i Borlänge kommun <strong>och</strong> Brunnsviks folkhögskola<br />
i Ludvika kommun.<br />
Utöver dessa har ordföranden för Dalarnas bildningsförbund intervjuats. Totalt<br />
14 intervjuer ligger alltså till grund för kapitlets beskrivningar <strong>och</strong> analys. Åtta av<br />
de nio statsfinansierade studieförbunden är representerade i materialet. Nybildade<br />
Ibn Rushd fanns vid tiden för studien inte representerat i länet <strong>och</strong> ingår därför<br />
inte. 16<br />
Då empirin övervägande består av intervjuer med representanter för studieförbund<br />
har störst redovisningsutrymme getts till dem. Erfarenheter från folkhögskolorna<br />
Brunnsvik, Mora <strong>och</strong> Fornby har vävts in i texten, men kommenteras även<br />
under en särskild rubrik mot kapitlets slut. I samband med vissa exempel har vi valt<br />
att namnge den organisation som åsyftas.<br />
Intervjuerna har gjorts <strong>på</strong> plats i ”folkbildningsmiljö”. Vem som intervjuats<br />
inom respektive studieförbund eller folkhögskola har varierat. Ibland har det varit<br />
verksamhetschefen (i studieförbund) eller rektor (<strong>på</strong> folkhögskola), ibland en stu-<br />
16 De studieförbund som ingår är: Folkuniversitetet (FU), Studieförbundet Vuxenskolan (SV), Studiefrämjandet,<br />
Arbetarnas bildningsförbund (ABF), Sensus studieförbund, Nykterhetsrörelsens<br />
bildningsverksamhet (NBV), Medborgarskolan <strong>och</strong> Studieförbundet Bilda. Under projektets gång<br />
erhöll uppräknade studieförbund statsbidrag via folkbildningsanslaget. Idrottens studieförbund<br />
(SISU) har inte längre statligt bidrag från <strong>Folkbildning</strong>srådet <strong>och</strong> ingår därför inte i studien.<br />
Under 2007 inkluderades ett nytt studieförbund bland dem med statligt folkbildningsstöd: Ibn<br />
Rushd (se Årsbok om folkbilding. Forskning <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong> 2007 för artiklar om det nya studieförbundet).<br />
De statsbidragsberättigade studieförbunden var 2008 således nio stycken.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 69
diekonsulent (i studieförbund) eller lärare (<strong>på</strong> folkhögskola). Vid ett par tillfällen<br />
har det varit både <strong>och</strong>. Vid ett tillfälle intervjuades regionchefen. Syftet med det<br />
varierade urvalet var att samla erfarenheter från olika positioner (roller) bland folkbildarna.<br />
Några tydliga skillnader i beskrivningarna utifrån position har vi dock<br />
inte kunnat se, vilket kan bero <strong>på</strong> det begränsade antalet intervjuer. Det var aldrig<br />
några problem att få tag <strong>på</strong> informanter, det vill säga representanter för studieförbund<br />
eller folkhögskolor, <strong>och</strong> det var inte svårt att boka in träffar. Tvärtom verkade<br />
de tillfrågade intresserade <strong>och</strong> glada över att kunna bidra med sina erfarenheter.<br />
En frågelista med frågeområden som utformats gemensamt mellan förorts- <strong>och</strong><br />
landsbygdsstudien har legat till grund för intervjusamtalen (se bilaga). De områden<br />
vi samtalat kring har varit:<br />
– den intervjuades bakgrund, ingång till <strong>och</strong> erfarenheter av folkbildningsarbete;<br />
– folkbildningens särskildhet;<br />
– organisation <strong>och</strong> verksamhet;<br />
– folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete;<br />
– förändring <strong>och</strong> framtid.<br />
Intervjuerna har haft formen av öppna samtal där frågorna har avhandlats allt eftersom<br />
de blivit relevanta i samtalet. Intervjusamtalen har tagit cirka en timmes tid,<br />
ibland kortare, ibland längre. Samtliga har bandats <strong>och</strong> transkriberats för att utgöra<br />
bästa möjliga analysmaterial. Hälften av transkriberingarna har vi själva gjort, den<br />
andra hälften har gjorts av en kollega <strong>på</strong> Dalarnas forskningsråd. I samband med<br />
besöken hos studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor har vi även samlat in dokumentation<br />
som beskriver verksamheterna. Parallellt har vi gjort virtuella besök <strong>på</strong> organisationernas<br />
hemsidor. Samtliga tillvägagångssätt har bidragit med underlag för<br />
analys.<br />
Innan vi går närmare in <strong>på</strong> folkbildarnas beskrivningar presenteras de folkhögskolor<br />
<strong>och</strong> studieförbund som finns representerade i Dalarna, var de är <strong>lokal</strong>iserade<br />
<strong>och</strong> hur de är organiserade.<br />
Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund i Dalarna<br />
I Dalarna finns sju folkhögskolor (www.folkbildning.se samt respektive skolas<br />
hemsida):<br />
Brunnsviks folkhögskola i Ludvika kommun. Huvudman är Föreningen Brunnsviks<br />
folkhögskola för vilken LO har det ekonomiska ansvaret. Övriga medlemmar<br />
70<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
är ABF, Hyresgäströrelsen, Metall, Ludvika <strong>och</strong> Smedjebackens kommuner <strong>och</strong> ett<br />
mindre antal enskilda medlemmar.<br />
Fornby folkhögskola i Borlänge kommun (med filial i Falun). Landstinget i<br />
Dalarna är huvudman.<br />
Leksands folkhögskola i Leksands kommun. Stiftelsen Hantverk & utbildning är<br />
skolans huvudman.<br />
Malungs folkhögskola i Malungs kommun. Landstinget i Dalarna är huvudman.<br />
Mora folkhögskola i Mora kommun. Landstinget i Dalarna är huvudman.<br />
Sjöviks folkhögskola i Avesta kommun. Drivs av en stiftelse med tre huvudmän;<br />
Svenska Baptistsamfundet, Svenska Baptisternas Ungdomsförbund <strong>och</strong> Sjöviks<br />
Kamratförbund.<br />
Västanviks folkhögskola i Leksands kommun. En folkhögskola med en teckenspråklig<br />
studiemiljö som har Sveriges Dövas Riksförbund som huvudman.<br />
Åtta av de idag befintliga nio studieförbunden, samtliga utom Ibn Rushd, har<br />
kontor <strong>på</strong> ett eller flera ställen inom Dalarnas län. SISU, idrottens studieförbund,<br />
räknas inte längre som ett studieförbund under <strong>Folkbildning</strong>srådet. De olika förbunden<br />
har en mer eller mindre uttalad ideologisk anknytning. Vissa studieförbund<br />
har också medlemsorganisationer knutna till sig. ABF är det enda studieförbund i<br />
Dalarnas län med <strong>lokal</strong>kontor i samtliga kommuner. Övriga studieförbund har alla<br />
dragit in eller slagit samman <strong>lokal</strong>kontor till större enheter. De korta förklarande<br />
texterna nedan är hämtade från förbundens egna presentationer av sin verksamhet:<br />
Arbetarnas bildningsförbund, ABF, är Sveriges största studieförbund <strong>och</strong> ägs av<br />
dess 59 olika medlemsorganisationer. Bland dessa märks LO, Konsumentkooperationen<br />
<strong>och</strong> Socialdemokraterna. ABF är partipolitiskt obundet, men förbundets<br />
värderingar sammanfaller med arbetarrörelsens.<br />
Folkuniversitetet tillkom <strong>på</strong> initiativ av forskare, lärare <strong>och</strong> studenter vid universiteten<br />
i Stockholm, Uppsala, Göteborg, Lund <strong>och</strong> Umeå. Folkuniversitetet är<br />
fristående från politiska, religiösa <strong>och</strong> fackliga intressen. Folkuniversitetet har sitt<br />
dalakontor i Falun, men bedriver även verksamhet <strong>på</strong> andra platser i länet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 71
Ibn Rushd studieförbund är ett nyskapat förbund som antogs som studieförbund<br />
år 2007. Förbundets verksamhet vänder sig till muslimer i Sverige <strong>och</strong> syftar dessutom<br />
till att ge ickemuslimer mer kunskap om islam. Arbetet sker tillsammans med<br />
de nio muslimska medlemsorganisationerna. Dalarna tillhör Ibn Rushds distrikt<br />
för norra Sverige. Distriktet har två studiekonsulenter som utgår ifrån Umeå <strong>och</strong><br />
Gävle. Studieförbundet har inte ingått i vår studie då det vid tiden för vår undersökning<br />
inte var <strong>lokal</strong>iserat i Dalarna. I rapporten Ibn Rushd – ett nytt studieförbund<br />
(Eriksson & Lundberg 2008) beskrivs <strong>och</strong> diskuteras Ibn Rushds väg mot etablering<br />
som ett statsbidragsberättigat studieförbund.<br />
Nykterhetsrörelsens bildningsverksamhet, NBV, är det gemensamma studieförbundet<br />
för 16 organisationer som arbetar med nykterhets-, drog-, <strong>och</strong> livsfrågor<br />
samt miljö- <strong>och</strong> hälsofrågor. Verksamheten inom NBV Dalarna är utlagd <strong>på</strong> sex<br />
<strong>lokal</strong>kontor (Borlänge, Falun, Leksand, Ludvika, Malung <strong>och</strong> Mora) som vardera<br />
omfattar en eller flera kommuner.<br />
Sensus studieförbunds verksamhet är inriktad <strong>på</strong> livsfrågor, humanitära frågor<br />
<strong>och</strong> musik. Här finns samarbete med <strong>och</strong> mellan kristna, muslimska, humanitära<br />
<strong>och</strong> fackliga organisationer. Dalarna hör tillsammans med flera omkringliggande<br />
län till Sensus region Mellansverige med huvudkontor i Örebro. I Dalarna har de<br />
sitt kontor i Falun, men bedriver enligt hemsidan verksamhet i regionens alla kommuner.<br />
Studiefrämjandet är Sveriges tredje största studieförbund <strong>och</strong> vill bidra med<br />
belysning av samhällsfrågor <strong>och</strong> verka för ökad kunskap om natur <strong>och</strong> miljö. Studiefrämjandet<br />
är partipolitiskt, fackligt <strong>och</strong> religiöst obundet <strong>och</strong> har 19 medlemsorganisationer,<br />
bland annat Friluftsfrämjandet, Svenska Naturskyddsföreningen,<br />
Svenska Turistföreningen. Studiefrämjandet Mitt är ett distrikt med verksamhet<br />
i alla kommuner inom Dalarnas, Gävleborgs, Västernorrlands <strong>och</strong> Jämtlands Län.<br />
Studieförbundet Bilda hette fram till april 2003 Frikyrkliga studieförbundet.<br />
Bilda har 44 medlemsorganisationer som är kristna samfund, ortodoxa <strong>och</strong> österländska<br />
kyrkor samt ekumeniska organisationer. Bilda arbetar utifrån en kristen<br />
värdegrund. Bilda organiserar sig i åtta regionkontor varav GävleDala är ett.<br />
Region kontoret finns i Söderhamn <strong>och</strong> Dalarnas länskontor i Borlänge.<br />
Studieförbundet Medborgarskolans centralt anslutna medlemsorganisationer är<br />
Moderata Samlingspartiet, Aktiv Ungdom, Rojalistiska förbundet <strong>och</strong> Förbundet<br />
Aktiva Seniorer. Humanism <strong>och</strong> humanistisk pedagogik är ledorden för verksam-<br />
72<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
heten inom Medborgarskolan. Medborgarskolan har nio regioner där Dalarna hör<br />
till region Mitt med kontor i Gävle. I länet finns <strong>lokal</strong>a kontor i Falun <strong>och</strong> Ludvika.<br />
SV, Studieförbundet Vuxenskolans grundorganisationer är Centerrörelsen, Folkpartiet<br />
liberalerna <strong>och</strong> Lantbrukarnas riksförbund. Dessutom har de ett fyrtiotal<br />
medlemsorganisationer. Förbundet arbetar främst med kultur, folkhälsa, miljö <strong>och</strong><br />
social ekonomi. Dalarnas län <strong>och</strong> Gävleborg bildar tillsammans en region inom SV.<br />
I Dalarnas län finns nio SV-kontor i lika många kommuner.<br />
I tabellen nedan visas i vilka av länets kommuner de olika förbunden har sina<br />
<strong>lokal</strong>kontor. I samtliga fall är <strong>lokal</strong>kontoren placerade i kommunens centralort. Av<br />
tabellen framgår att ABF är det enda studieförbund med kontor i samtliga kommuner.<br />
ABF är, tillsammans med SV <strong>och</strong> NBV, i högre grad än övriga studieförbund<br />
Tabell 8. Dalakommuner där respektive studieförbund har <strong>lokal</strong>kontor 2008. Tabellen<br />
är baserad <strong>på</strong> en kombination av uppgifter från respektive förbunds hemsida, Dalarnas<br />
bildningsförbund samt telefonkontakter.<br />
Avesta • •<br />
Borlänge • • • •<br />
Falun • • • • • • •<br />
Gagnef •<br />
Hedemora • •<br />
Leksand • • • •<br />
Ludvika • • • •<br />
Malung • • •<br />
Mora • • •<br />
Orsa • •<br />
Rättvik • •<br />
Smedjebacken •<br />
Säter •<br />
Vansbro • •<br />
Älvdalen •<br />
Arbetarnas<br />
bildningsförbund<br />
Bilda<br />
Folkuniversitetet<br />
Medborgarskolan<br />
Nykterhetsrörelsens<br />
bildningsverksamhet<br />
Sensus<br />
Studiefrämjandet<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 73<br />
Studieförbundet<br />
Vuxenskolan
<strong>lokal</strong>iserade i flera av länets kommuner. De övriga har i olika grad ”centraliserats”<br />
<strong>och</strong> finns numera endast <strong>på</strong> ett fåtal platser i länet. Centraliseringen har att göra med<br />
minskat stöd till studieförbunden under <strong>och</strong> efter 1990-talet, vilket krävt effektivisering<br />
av verksamhet <strong>och</strong> däribland uppsägningar. Trenden att dra in <strong>lokal</strong>kontor<br />
har också att göra med förändrade arbetssätt i den interna organisationen inom<br />
olika studieförbund samt med nya kommunikationsmöjligheter.<br />
Vardag <strong>och</strong> villkor<br />
Hur vardagen <strong>och</strong> villkoren upplevs av folkbildarna har betydelse för vad som är<br />
möjligt att göra, däribland att vara aktör i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. I folkbildarnas<br />
beskrivningar framträder en <strong>på</strong> samma gång tydlig som otydlig referensram för<br />
handling. Den är formad av stat, kommun <strong>och</strong> landsting men också av den egna<br />
folkbildningsorganisationen. Vad som är möjligt eller omöjligt att göra tolkas <strong>på</strong><br />
olika sätt av folkbildarna. De behov de uppmärksammar runt omkring sig stämmer<br />
inte alltid överens med vad som definieras (finansieras) som folkbildning. Det finns<br />
dessutom <strong>på</strong> regional <strong>och</strong> kommunal nivå en gränsproblematik <strong>och</strong> konkurrenssituation<br />
att ta hänsyn till. Allt detta är omständigheter som <strong>på</strong>verkar folkbildarnas<br />
möjlighet att verka för både folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbetet beskrivs nedan utifrån hur folkbildarna talar om sin vardag<br />
<strong>och</strong> sina villkor. Avsnittet syftar till att ge en bild av arbetssituation, verksamhet<br />
<strong>och</strong> metoder. Av berättelserna framgår att vardagen <strong>och</strong> villkoren är tätt<br />
sammanflätade med varandra. Förändringar i vardagen <strong>på</strong>verkar villkoren <strong>och</strong> villkoren<br />
<strong>på</strong>verkar det dagliga arbetet. Effektivisering <strong>och</strong> centralisering har haft en<br />
tydlig inverkan <strong>på</strong> folkbildningens organisationer <strong>och</strong> därmed folkbildningsarbetet<br />
<strong>och</strong> förutsättningarna för det. Genom berättelserna löper en stolthet över att vara<br />
folkbildare, en stolthet som balanserar den stressiga vardagen. Det finns många<br />
aspekter som <strong>på</strong>verkar vardagen <strong>och</strong> definierar villkoren. Dem vi uppfattat som<br />
viktigast beskriver vi här.<br />
Effektivisering <strong>och</strong> centralisering – färre folkbildare<br />
<strong>och</strong> nedlagda kontor<br />
<strong>Folkbildning</strong>en har under 1990-talet genomgått en effektivisering som fått konsekvenser<br />
för verksamhet <strong>och</strong> anställda i både studieförbund <strong>och</strong> <strong>på</strong> folkhögskolor,<br />
men även för rumslig utbredning <strong>och</strong> tillgänglighet (se även <strong>Folkbildning</strong> i<br />
brytningstid, sammanfattning SOU 2004:30, <strong>Folkbildning</strong>srådet 2004). Folkbild-<br />
74<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
ningens <strong>lokal</strong>a närvaro har minskat. Runt om i länet har studieförbundens avdelningar<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong>kontor stängts eller slagits samman <strong>och</strong> många anställda har fått<br />
gå. Bemanningen har dragits ned i första hand <strong>lokal</strong>t. Situationen är något bättre<br />
<strong>på</strong> större orter som Falun <strong>och</strong> Borlänge, men även där har personalstyrkan minskat.<br />
Beroende av hur studieförbunden är organiserade ser situationen lite olika ut,<br />
men hopslagningar <strong>och</strong> effektivisering har inneburit att folkbildningen minskat<br />
personal <strong>och</strong> antalet kontor i länet. Bland folkhögskolorna har det också skett en<br />
åtstramning (se längre fram). Att ha halverat arbetsstyrkan eller mer än så är en<br />
vanlig beskrivning av arbetssituationen hos studieförbunden.<br />
1995 hade vi ungefär 50 anställda i det här länet. För något år sen var<br />
vi nere i 23. Nu är vi väl 26–27 kanske. Och så ser det ut i alla studieförbund.<br />
Skälet till att vi har kunnat göra det, det är ju att vi har slimmat<br />
administrationen med elektroniska hjälpmedel <strong>och</strong> så vidare.<br />
(Intervju 7, sid. 4)<br />
En konsekvens av förändringarna är att arbetet kommit att bestå av allt mer administrativa<br />
sysslor. För att få verksamheten att fungera kompletterar studieförbunden<br />
med ideella arbetsinsatser <strong>och</strong> med arbetskraft som via arbetsförmedlingens olika<br />
stödåtgärder kan göras tillgängliga i perioder. Utan sådana lösningar hade det varit<br />
svårt för vissa studieförbund att hinna med samtliga arbetsuppgifter <strong>och</strong> klara<br />
verksamheten.<br />
Flera tar upp stress som en del av arbetssituationen. Här spelar, som vi förstår<br />
det, det statliga redovisnings- <strong>och</strong> bidragssystemet in. Studieförbundens hela verksamhet<br />
är upplagd efter ett särskilt system som flera uppfattar som hindrande <strong>och</strong><br />
tvingande. Arbetssituationen beskrivs som en jakt <strong>på</strong> timmar i ett ekorrhjul.<br />
De har ju inte skurit ned <strong>på</strong> statsbidraget, det är vi tacksamma för. Men<br />
däremot har de lagt om statsbidraget. Vi hade ju en förhoppning om<br />
att det här som vi kallar jagatimmar… Man blir så beroende i det här<br />
systemet. Sjunker antalet timmar så sjunker pengarna <strong>och</strong> så är man<br />
inne i ett ekorrhjul <strong>och</strong> då blir det lätt det här jagandet <strong>och</strong> man ligger<br />
sömnlös om nätterna. Vi har ju faktiskt gått, i de här två kommunerna,<br />
från 8–9 personer till 2,75 <strong>på</strong> 4–5 år <strong>och</strong> visst känns det.<br />
(Intervju 9, sid. 2)<br />
Stressen relateras till både bidragssystem <strong>och</strong> nedskärningar. Engagemanget, de<br />
allt tajtare organisationerna med färre tjänster <strong>och</strong> fortsatt höga krav, har placerat<br />
folkbildarna i ett utsatt läge. Verksamhetsledaren har exempelvis inte en utan ofta<br />
flerdubbla roller.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 75
76<br />
Mitt jobb är allt från att vara vaktmästare till att vara ekonom <strong>och</strong> personalchef<br />
<strong>och</strong> så där. Det är jättemånga roller. Man har inga vaktmästare<br />
som man kanske hade förr. Om vi har behövt flytta har styrelsen<br />
fått hjälpa till. Det finns inga pengar för att anlita en flyttfirma. /…/ Det<br />
är den verkligheten.<br />
(Intervju 9, sid. 4–5)<br />
Organisationerna har utvecklat olika strategier för att hantera arbetsstressen. Bland<br />
studieförbunden fungerar arbetsgrupper <strong>och</strong> medarbetare som stöd <strong>och</strong> bollplank<br />
för varandra. Att vara uppmärksam <strong>på</strong> hur kollegorna har det kan fungera förebyggande.<br />
Styrelser med engagerade medlemmar kan också vara stödjande, kanske<br />
i första hand för chefen, men förstås också för verksamhet <strong>och</strong> personal i stort.<br />
Stressbilden gäller framförallt studieförbunden <strong>och</strong> särskilt verksamhetscheferna.<br />
Vad gäller personal <strong>på</strong> studieförbund <strong>och</strong> kanske speciellt verksamhetschefer<br />
så lever de lite farligt. Det är faktiskt många som går in i väggen.<br />
Många har en väldigt stressig situation. Jag <strong>och</strong> en kollega <strong>på</strong> en annan<br />
avdelning kom fram till att det inom studieförbundet… under den tid vi<br />
jobbat, som är 13 år, så hade 30 personer försvunnit. Av dem var det<br />
flera som gått in i väggen <strong>och</strong> inte orkade. /…/ Man känner att det blir<br />
mer <strong>och</strong> mer, men man kan inte stoppa det. Man vill <strong>och</strong> man måste<br />
vara engagerad inom många områden <strong>och</strong> man måste kunna <strong>på</strong>visa<br />
positiva resultat. Det är många måsten. Man måste ha bra verksamhet<br />
<strong>och</strong> hög kvalitet. /…/ Jag kände att det var ganska viktigt att säga det<br />
här att det är en <strong>på</strong>frestande roll. Det är viktigt att se. Man har ju den<br />
här pressen hela tiden att man måste ha mycket verksamhet för att få in<br />
bidragspengar. Men man måste samtidigt tänka <strong>på</strong> att det ska vara bra<br />
kvalitet. Och det där kan bli som ett ekorrhjul. För man tänker att det<br />
här är kul, det måste vi starta! Men sen drar det med sig mer <strong>och</strong> mer<br />
arbete <strong>och</strong> då måste det finnas utrymme för det.<br />
(Intervju 8, sid. 7–8)<br />
Citatet ovan sammanfattar en situation som flera beskriver. Situationen beskrivs<br />
också som ett moment 22 där man måste jobba in timmar för att få in pengar <strong>och</strong><br />
samtidigt få in pengar för att kunna jobba in timmarna. Till stressen bidrar det<br />
utökade administrativa arbetet som effektiviseringen fört med sig. Några resonerar<br />
självkritiskt om hur studieförbunden själva varit medskapare av den administrativa<br />
modellen. En kompromiss från studieförbundens sida kom att leda till mer administration,<br />
vilket aktörerna egentligen önskade komma bort ifrån.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Att verksamheten är så beroende av redovisningssystemet leder till att fokus<br />
<strong>och</strong> energi riktas mot räknandet av antalet timmar, eftersom timmarna behövs<br />
för att trygga verksamhetens fortsättning. Fokus <strong>på</strong> upprätthållandet av timantal<br />
skapar en arbetssituation som är stressande (kortsiktig) <strong>och</strong> som inte främjar samarbete<br />
mellan folkbildningens aktörer. Vi återkommer till detta när vi beskriver<br />
hinder för arbetet. För aktörerna, som befinner sig mitt emellan redovisningskrav<br />
<strong>och</strong> planering <strong>och</strong> genomförande av folkbildningsaktiviteter, är timproblematiken<br />
ständigt aktuell. Det gäller att hitta en balans.<br />
Vi kan inte bara jaga cirkeltimmar utan vi måste ju också kunna<br />
leverera någonting tillbaks. De ska ändå kunna ha förväntningar <strong>och</strong><br />
veta att de är medlemmar i vårt förbund <strong>och</strong> måste kunna få någonting<br />
tillbaka. Inte bara att vi ska skriva <strong>på</strong> listor <strong>och</strong> skriva in, utan de ska<br />
kunna se att vi finns <strong>och</strong> verkar för deras skull.<br />
(Intervju 10, sid. 9)<br />
Kontakterna med medlemsorganisationer eller andra aktörer ute i kommunerna ska<br />
upprätthållas trots neddragningar.<br />
Vi ska kunna vara utåtriktade <strong>och</strong> vara ute med medlemsorganisationerna<br />
<strong>och</strong> samtidigt kunna hålla en expedition öppen. Den (arbetssituationen,<br />
vår anmärkning) är tuff nu, den är väldigt tuff. Vår styrelse<br />
har beslutat att vi tar av eget kapital <strong>och</strong> går med förlust nästa år <strong>och</strong><br />
anställer en person till, för att orka <strong>och</strong> för att kunna växla upp. För<br />
timmarna sjunker <strong>och</strong> vi är i det där ekorrhjulet.<br />
(Intervju 9, sid. 3)<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• organisationerna har effektiviserats <strong>och</strong> centraliserats, anställda har<br />
fått gå <strong>och</strong> kontor har stängts;<br />
• systemet med timredovisning uppfattas skapa en stressad arbetssituation<br />
som upplevs som ett ekorrhjul eller ett moment 22, där det är svårt<br />
att planera <strong>och</strong> att få en långsiktighet i arbetet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 77
Lokal närvaro <strong>och</strong> frånvaro<br />
Regionalt har det alltså skett en centralisering av studieförbunden till länets större<br />
orter. I den bemärkelsen har studieförbunden blivit mindre närvarande <strong>lokal</strong>t. Men<br />
intervjuerna visar att det finns andra sätt att vara <strong>lokal</strong>t närvarande än genom <strong>lokal</strong>kontor<br />
<strong>och</strong> anställdas fysiska närvaro i områden. Alla ser heller inte den <strong>lokal</strong>a<br />
frånvaron som ett problem. Att inte fysiskt finnas <strong>på</strong> plats kan kompenseras av<br />
ett mobilt arbetssätt <strong>och</strong> då blir centralisering inte något stort problem. Studieförbunden<br />
Bilda <strong>och</strong> Sensus arbetar medvetet med att utveckla exempelvis tematiska<br />
arbetssätt för att överbrygga den <strong>lokal</strong>a frånvaron <strong>och</strong> nå ut över större geografiska<br />
områden.<br />
Några studieförbund menar att deras verksamhet inte blir mindre tillgänglig<br />
genom centralisering, eftersom de når ut <strong>på</strong> andra sätt. De åker exempelvis fortfarande<br />
ut <strong>och</strong> besöker kommunerna runt om i länet <strong>och</strong> driver fortsatt verksamhet<br />
<strong>på</strong> många platser. I Dalarna har Sensus, Bilda <strong>och</strong> Folkuniversitetet sina kontor<br />
koncentrerade till stadsmiljö (Falun <strong>och</strong> Borlänge). Sensus regionchef beskriver<br />
kontakter med medlemmar, konsulenter <strong>och</strong> ett utökat resande som sätt att upprätthålla<br />
en närhet till det <strong>lokal</strong>a. Nya arbetssätt behövs när ekonomin försämras.<br />
Att undvika ”ensamkontor” har under en längre tid varit en medveten strategi. Vi<br />
tolkar den strategin mer utifrån att det uppfattas som en dålig arbetssituation för<br />
personalen. Studieförbundets mål är att fortsätta ha verksamhet i alla kommuner. I<br />
regionchefens resonemang märks en osäkerhet om framtiden, utifrån hur de ekonomiska<br />
förutsättningarna kommer att vara. Våra frågor är i fet stil.<br />
78<br />
Om du tänker <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> förankring <strong>och</strong> att finnas ute i det <strong>lokal</strong>a. Har<br />
ni tappat det genom hopslagningar <strong>och</strong> sämre ekonomi? Eller känns<br />
det fortfarande som att ni finns nära?<br />
I det här skedet så har inte det förändrats. Möjligtvis för att man måste<br />
dra ned personal. Men redan <strong>på</strong> Sveriges kyrkliga studieförbunds tid<br />
var <strong>utveckling</strong>en att gå ifrån att ha <strong>lokal</strong>kontor. Vi har jobbat mycket<br />
mer med att man finns <strong>på</strong> en plats <strong>och</strong> så reser man <strong>och</strong> finns ute.<br />
Och då handlar det mycket om att konsulenter… när man jobbar med<br />
svenska kyrkans församlingar ja då åker man ju till pastorsexpeditionen.<br />
Och ibland kan man till <strong>och</strong> med sitta <strong>och</strong> jobba ett par dagar<br />
sådär. Det blir lite mer resor. Men det var snarare i ett tidigare skede<br />
som man började med att inte ha en konsulent sittande <strong>på</strong> ensamkontor<br />
ute.<br />
Tycker du att det fungerar bra, att man reser ut <strong>och</strong> så?<br />
Ja till en viss gräns fungerar det. Det beror <strong>på</strong>. Jag ser nu <strong>på</strong> Dalarna,<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
vi har precis tittat <strong>på</strong> det, det är enorma avstånd här. Men vi har ju ett<br />
uppdrag. Sen så har vi ett mål att man ska finnas i alla kommuner. Och<br />
det gör vi idag med någon form av verksamhet i hela Sverige i varje<br />
kommun. Men jag tror ju, med ekonomin som blir <strong>och</strong> som förändras så<br />
kommer det att bli svårt. Det blir svårare <strong>och</strong> svårare. Men ambitionen<br />
är att vi ska finnas <strong>och</strong> ha kontakter åtminstone… verksamhet i alla.<br />
Och då får man ju jobba <strong>på</strong> ett annat sätt. Man kan inte bara sitta <strong>på</strong><br />
sitt kontor utan man får göra en resa up<strong>på</strong>t liksom, norrut. Så får man<br />
beta av några möten <strong>på</strong> vägen. Och samla ihop folk <strong>och</strong> sådär. Så att<br />
det är klart att det blir en förändring <strong>lokal</strong>t, det blir det till viss del.<br />
Men vi försöker ha ett arbetssätt som tillåter oss att man rör sig <strong>och</strong><br />
planerar sin tid mycket <strong>och</strong> sådär.<br />
(Intervju 5, sid. 3)<br />
Andra sätt att försöka bevara eller återknyta kontakt med det <strong>lokal</strong>a har varit att<br />
inte helt stänga <strong>lokal</strong>kontor eller att utveckla samarbetet med medlemsorganisationer.<br />
ABF Ludvika arbetar mycket med att försöka nå ut till nya målgrupper,<br />
bland annat barn <strong>och</strong> ungdomar. Folkets Hus-föreningar <strong>och</strong> bygdeföreningar <strong>på</strong><br />
landsbygderna erbjuder rum <strong>och</strong> mötesplatser för folkbildningsverksamhet. Sensus<br />
nämner, i citatet ovan, pastorsexpeditionerna som sina rum/platser. Studieförbunden<br />
har genom sina medlemsorganisationer fortfarande anknytning <strong>och</strong> tillgång<br />
till många rum <strong>och</strong> mötesplatser <strong>på</strong> landsbygderna. Rummen erbjuder möjlighet<br />
för möten, kulturarrangemang, studiecirklar <strong>och</strong> mycket annat. <strong>Folkbildning</strong>en har<br />
i den här bemärkelsen tillgång till de rum för de möten, samvaro <strong>och</strong> aktivitet som<br />
är kärnan i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
De flesta av de intervjuade menar att det ändå har betydelse att folkbildningen<br />
finns <strong>lokal</strong>t placerad. Det ger många möjligheter som annars försvinner. Där det<br />
tidigare fanns <strong>lokal</strong>kontor där förbipasserande kunde titta in <strong>och</strong> prata en stund<br />
är det nu stängt <strong>och</strong> tomt. Att finnas <strong>på</strong> plats <strong>lokal</strong>t underlättar kontakterna med<br />
<strong>lokal</strong>samhället, menar den här folkbildaren.<br />
Alla sitter <strong>på</strong> samma ställe. Jag menar det är helt klart mycket svårare<br />
(med <strong>lokal</strong>a kontakter, vår anmärkning). För att har man <strong>lokal</strong>er, då kan<br />
människor bara droppa in. När man finns <strong>på</strong> orten är det ju enklare än<br />
att man ska ta tag i saker nere i Avesta <strong>och</strong> kontakter <strong>och</strong> allt sånt där,<br />
det är ju lite knöligare.<br />
(Intervju 5, nr 2, sid. 13)<br />
Studieförbundet Vuxenskolan beskriver hur de prioriterat <strong>lokal</strong> närvaro in i det<br />
längsta därför att de av tradition <strong>och</strong> genom sina medlemsorganisationer har många<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 79
av sina målgrupper <strong>på</strong> landsbygderna. Deras arbete bygger mycket <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> närvaro.<br />
Men också de har minskat sina kontor från tidigare cirka 300 till idag cirka<br />
200–240 (nationellt).<br />
Stängningen av <strong>lokal</strong>kontor har försvårat folkbildningsarbetet <strong>på</strong> flera sätt.<br />
Försämrade <strong>lokal</strong>a kontakter gör det svårare att vara uppdaterad om <strong>lokal</strong>a behov<br />
<strong>och</strong> vad som efterfrågas i <strong>lokal</strong>samhället. Informationsmöjligheter försämras.<br />
Direktkontakten med människor, möten <strong>och</strong> dagligt prat försvinner eller tillfälliggörs.<br />
Beskrivningarna kan summeras till att folkbildningsaktörernas kännedom<br />
om <strong>lokal</strong>samhället <strong>och</strong> invånarna försämras. Och omvänt, längre avstånd till<br />
<strong>lokal</strong>samhällen minskar tillgänglighet till <strong>och</strong> kännedom om folkbildningen hos<br />
<strong>lokal</strong>samhällets invånare. Då de personliga, nära <strong>och</strong> dagliga kontakterna mellan<br />
folkbildaren <strong>och</strong> invånaren försvinner händer kanske också något med ömsesidigheten<br />
<strong>och</strong> förtroende dem mellan.<br />
Lokal närvaro handlar utöver nåbarhet mycket om att skapa goda relationer.<br />
Sådana tar tid att etablera eller att skapa <strong>på</strong> nytt. Särskilt de som arbetat kortare<br />
tid i folkbildningen poängterar hur viktig <strong>lokal</strong>kännedomen är, liksom att <strong>lokal</strong>a<br />
aktörer får kännedom om vem de är.<br />
80<br />
Att jobba som verksamhetsutvecklare innebär att man måste ha en<br />
<strong>lokal</strong>kännedom. Och ju längre bort från där du sitter <strong>och</strong> arbetar desto<br />
svårare är det att hålla den kontakten <strong>och</strong> få igång verksamhet.<br />
(Intervju 2, sid. 4)<br />
Att dra in <strong>lokal</strong>kontor <strong>och</strong> koncentrera verksamhet till några få större orter innebär<br />
en koncentration av de olika studieförbunden till samma geografiska områden;<br />
Falun <strong>och</strong> Borlänge. Det betyder i sin tur, beskriver en av de intervjuade, att det<br />
uppstår en tydligare konkurrenssituation studieförbunden emellan <strong>på</strong> de orter där<br />
kontoren finns. En aspekt av centraliseringen kan alltså vara att den leder till ökad<br />
konkurrens mellan studieförbunden. Det kan vara värt att uppmärksamma då samverkan<br />
är en central del av, <strong>och</strong> ofta en förutsättning för, folkbildningsarbete <strong>och</strong><br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Studieförbunden har försökt att lösa frågan om minskad <strong>lokal</strong> närvaro <strong>på</strong> olika<br />
sätt. Ett alternativ som några valt är att hålla nedlagda/indragna kontor öppna en<br />
eller någon dag i veckan, eller under vissa tider. Det innebär att personal alternerar<br />
mellan kontor <strong>och</strong> platser. <strong>Folkbildning</strong>ens tilltagande ”fysiska” frånvaro i <strong>lokal</strong>samhället<br />
kompenseras även <strong>på</strong> andra sätt, till exempel genom bra samverkan med<br />
personer som fungerar som studieförbundens kontaktpersoner. Kontaktpersonerna<br />
benämns olika av olika studieförbund. Hos exempelvis Studiefrämjandet talar<br />
man om <strong>lokal</strong>ombud. Mot en mindre ersättning fungerar de som studieförbundets<br />
kontaktyta mot föreningslivet. De får en särskilt viktig förmedlande roll som länk<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
mellan studieförbunden <strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a nivån <strong>på</strong> de platser där studieförbunden<br />
dragit sig tillbaka.<br />
Hur den <strong>lokal</strong>a närvaron eller de <strong>lokal</strong>a kontakterna ser ut har att göra med<br />
flera saker. Dels med samhällsstödet (ekonomiska resurser) men också med studieförbundens<br />
organisationer <strong>och</strong> medlemsorganisationer samt hur aktörerna personligen<br />
väljer att agera i sina kontakter med <strong>lokal</strong>samhällen/<strong>lokal</strong>a aktörer. Det<br />
tar, som nämnts, tid att upparbeta <strong>lokal</strong>kännedom <strong>och</strong> kontaktnät. Mycket av studieförbundens<br />
arbete bygger <strong>på</strong> goda kontaktnät, inte minst <strong>lokal</strong>t. Organisationer<br />
med medlemsorganisationer förankrade <strong>på</strong> landsbygderna, så som ABF/Folkets<br />
Hus-föreningar <strong>och</strong> SV/Hembygdsföreningar, har också större tillgång till <strong>lokal</strong>er<br />
<strong>och</strong> mötesplatser.<br />
Ludvika kommun i Dalarna är en kommun med stark föreningstradition <strong>och</strong><br />
livaktigt föreningsliv. ABF i Ludvika uttrycker det som att det finns ett Folkets Hus<br />
i varje by. Det gör att det finns rum att bedriva studieförbundsverksamhet i. För<br />
PRO, en av ABF:s stora medlemsorganisationer, är Folkets Hus-<strong>lokal</strong>erna också en<br />
stor tillgång. ABF betonar betydelsen av att bevara eller skapa nya mötesplatser. I<br />
en by har studieförbundet startat upp en Unga Örnar-grupp med barnverksamhet<br />
för barn mellan 5–10 år. Tillsammans med Folkets Hus-föreningarna är studieförbundets<br />
mål att 2008 starta upp en Unga Örnar-grupp i varje by. Studieförbundet<br />
har även startat upp en Unga Örnar-grupp för ungdomar i hyresgästföreningens<br />
<strong>lokal</strong>er i ett bostadsområde inne i Ludvika. På ABF jämförs ”byatänket” med<br />
”kvarterstänket”: Det blir som byar där ute också, lika viktigt med den <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>en där (Intervju 9, sid. 7). Exemplet från ABF i Ludvika visar hur ett<br />
studieförbund arbetar med sina medlemsorganisationer <strong>och</strong> tillgången till deras<br />
”rum”, för att få igång ny verksamhet i <strong>lokal</strong>samhällen både <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> i<br />
större orter. <strong>Folkbildning</strong>en framträder här inte bara som någon som kommer när<br />
den kallas <strong>på</strong> utan som initiativtagare <strong>och</strong> igångsättare av verksamhet.<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• det skett en koncentration av studieförbundens kontor till större orter,<br />
vilket underbygger en konkurrenssituation mellan förbunden;<br />
• den <strong>lokal</strong>a närvaron har minskat, i betydelsen bemannade <strong>lokal</strong>kontor<br />
<strong>på</strong> landsbygderna, men att nya arbetssätt växer fram i försök att kompensera<br />
för den <strong>lokal</strong>a frånvaron;<br />
• studieförbunden genom sina medlemsorganisationer (de som har<br />
sådana) har tillgång till <strong>lokal</strong>a mötesrum <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> större<br />
orter, vilket skapar förutsättningar för folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 81
Mer pengar, kvalitetskrav <strong>och</strong> ökad kontroll –<br />
den statliga strategin<br />
År 2007 fick folkbildningen ökade anslag av regeringen. Samtidigt ställdes också<br />
större krav <strong>på</strong> folkbildningsverksamheten. <strong>Folkbildning</strong>ens redovisningssystem<br />
samt de allt tydligare uppmaningarna om kvalitetskrav beskrivs av folkbildarna<br />
både som något som stärker verksamheten <strong>och</strong> något som tar för mycket tid <strong>och</strong><br />
kraft i anspråk. Kvalitets- <strong>och</strong> kontrollfrågorna är viktiga förtroendefrågor mellan<br />
folkbildarna <strong>och</strong> dem som beslutar om <strong>och</strong> fördelar ersättning till folkbildningen.<br />
Kraven uppfattas av folkbildarna som ett steg i rätt riktning för att kvalitetssäkra<br />
<strong>och</strong> stärka folkbildningsverksamheten, men också som en misstroendeförklaring<br />
gentemot deras arbete. Ett grundproblem handlar om den mätbarhet som kopplas<br />
till kraven om kvalitet <strong>och</strong> kontroll. Då folkbildning som verksamhet är något som<br />
framförallt upplevs <strong>och</strong> känns snarare än mäts blir det problematiskt med ett mätbarhetsraster<br />
för folkbildningen, ett arbete som drivs av <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en har arbetat med att förbättra sin kvalitet <strong>på</strong> olika sätt <strong>och</strong> strävar<br />
numera efter en ökad systematisering. Till grund för det ligger bland annat<br />
ett behov att bättre tydliggöra <strong>och</strong> synliggöra folkbildningens resultat <strong>och</strong> effekter<br />
(Nationell kvalitetsredovisning för folkbildningen 2007, <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2008:4–5). En annan, mindre uttalad men ändå skönjbar, anledning är viljan att<br />
komma tillrätta med fusket av redovisningstimmar. Studieförbund har ertappats<br />
med redovisningar av antal cirkeltimmar som inte överensstämt med deras verksamhet.<br />
Nya rutiner för redovisning ska ses som en del i kvalitetsarbetet. <strong>Folkbildning</strong>spropositionen<br />
Lära, växa, förändra (2005/06:192) betonar folkbildningens<br />
uppdrag att utveckla kvalitetsarbetet. Arbetet ska utföras av studieförbunden <strong>och</strong><br />
folkhögskolorna själva, med stöd från <strong>Folkbildning</strong>srådet. Det blir alltså ytterligare<br />
en uppgift för folkbildarna att lägga till övriga uppgifter.<br />
Kvalitetsredovisningen gäller den statsbidragsberättigade verksamheten.<br />
Kraven syftar till att stärka <strong>och</strong> införliva kvalitetsarbete som en del av ordinarie<br />
folkbildningsverksamhet. I Nationell kvalitetsredovisning för folkbildningen 2007<br />
(<strong>Folkbildning</strong>srådet 2008:4–8) preciseras insatserna närmare. År 2007 betraktas<br />
som startår för folkbildningens systematiska kvalitetsarbete. ”Kvalitet” definieras<br />
som önskvärda egenskaper i en verksamhet <strong>och</strong> ”systematiskt kvalitetsarbete” som<br />
regelbunden <strong>och</strong> noggrann dokumentation <strong>och</strong> analys av de önskvärda egenskaperna.<br />
Kvalitetsarbetet ska sedan leda till åtgärder som förbättrar verksamheten.<br />
Under 2006–2007 har <strong>Folkbildning</strong>srådet avsatt totalt 40 miljoner kronor till<br />
folkhögskolornas kvalitetsarbete, medan studieförbunden själva beslutar över hur<br />
mycket resurser de vill använda. <strong>Folkbildning</strong>srådet avsätter dock två miljoner kronor<br />
till studieförbundens gemensamma kvalitetsarbete under 2007–2008. Genom<br />
82<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
land annat metod<strong>utveckling</strong>sprojekt, ”Evidens <strong>och</strong> effekter i folkbildningen”,<br />
söker <strong>Folkbildning</strong>srådet efter ”möjliga indikatorer <strong>och</strong>/eller kännetecken för<br />
folkbildningen” (ibid). Arbetet med att ta fram indikatorer kommer att fortsätta<br />
under 2009. Vid en undersökning där aktörerna själva värderade sitt arbete visade<br />
studieförbundens självvärderingar <strong>på</strong> ett mer utvecklat kvalitetsarbete än folkhögskolornas<br />
(ibid:12).<br />
Bland de studieförbund vi studerat finns de som sedan en längre tid tillbaka<br />
arbetat med kvalitets<strong>utveckling</strong>. För dem är de nya krav som ställs i linje med det<br />
arbete som redan <strong>på</strong>går inom organisationen. För andra innebär de nya kraven en<br />
större omställning. I en arbetssituation som redan upplevs som stressande kan kraven<br />
uppfattas som ännu en belastning. Detta även om aktörerna förstår <strong>och</strong> håller<br />
med om betydelserna av ett kvalitetsarbete.<br />
Nu är det risk att administrationen ökar. Inte så mycket som det var<br />
tidigare men ändå. Och det gör att det stjäl tid <strong>och</strong> kraft från verksamhetsarbetet.<br />
Och det är nackdelen med den här nya kontrollapparaten.<br />
Samtidigt som jag har full respekt för att skattebetalarna ska veta vart<br />
pengarna går. Men det kanske går att göra <strong>på</strong> ett enklare annorlunda<br />
sätt.<br />
(Intervju 7, sid. 4)<br />
Synpunkterna går isär när det gäller ökad kontroll av folkbildningsverksamheten.<br />
Flera berättar om den egna organisationens kvalitetsarbete, som de menar stärkt<br />
<strong>och</strong> utvecklat verksamheten. Kontrollen omnämns som bra <strong>och</strong> nödvändig. Andra<br />
menar att den är överdriven. Att staten ska veta hur pengarna används framhåller<br />
samtliga som självklart <strong>och</strong> viktigt. Att det statliga stödet är generöst är aktörerna<br />
också ense om. Men det finns en oro över vad folkbildningspropositionens satsning<br />
<strong>på</strong> mer kontroll kommer att få för effekter i det egna arbetet, liksom en oro<br />
för vilka konsekvenser det kommer att få för de målgrupper som det varit folkbildningens<br />
uppgift att nå.<br />
Några kritiska röster menar att redovisningssystemet <strong>och</strong> en stegrad kontroll<br />
slår mot både upprätthållandet av folkbildningens värden <strong>och</strong> mot de utsatta målgrupper<br />
som folkbildningen traditionellt <strong>och</strong> ideologiskt har prioriterat <strong>och</strong> värnat<br />
om. I verksamheten finns redan oroande tendenser som aktörerna tolkar som<br />
varningstecken. En förändring som kritiseras av flera, men som inte upplevs som<br />
ett problem av alla, är den registrering av deltagarnas personnummer som införts<br />
2008.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 83
84<br />
Vi har ett rapporteringssystem att hålla oss till <strong>och</strong> det underlättar inte<br />
alltid.<br />
Nej, hur ser du <strong>på</strong> det?<br />
Jag tycker att mycket av de nya reglerna som kommer hela tiden försvårar<br />
mer <strong>och</strong> mer <strong>och</strong> mer för oss som studieförbund.<br />
På vilket sätt?<br />
Ja, det smalnar av vad vi får göra <strong>och</strong> inte göra, vad som är rapporteringsbart.<br />
Mycket av den verksamhet vi gör är faktiskt inte rapporteringsbar<br />
fast det är godkänd folkbildning.<br />
Ni får inte pengar för den?<br />
Vi får inte pengar för den <strong>och</strong> det är ganska sorgligt faktiskt. Då kan vi<br />
välja att jobba väldigt snävt, men då tappar vi ju otroligt mycket människor<br />
som inte kommer få ta del av det folkbildning är. Så vi väljer att<br />
försöka att inte göra så. Men till syvende <strong>och</strong> sist så handlar det ju om<br />
pengar.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en har fått mer pengar, men det ska också bli mer<br />
kontroll?<br />
Ja, jättemycket kontroll tycker jag att det har blivit. Till exempel att det<br />
blir krav <strong>på</strong> personnummer från <strong>och</strong> med nästa år (2008, vår anmärkning)<br />
<strong>på</strong> alla deltagare. Vi jobbar jättemycket med RIA till exempel<br />
<strong>och</strong> barnstödsgrupper, barn till missbrukare. RIA, det är… många av<br />
våra nyktra <strong>och</strong> icke-nyktra alkoholister befinner sig där. Det är inte<br />
säkert att man alltid vill visa upp att jag är fem eller tio år <strong>och</strong> jag går<br />
i en barn till missbrukaregrupp för att min mamma <strong>och</strong> pappa dricker.<br />
Och så ska jag skriva upp mitt personnummer <strong>på</strong> det. Det får man ont<br />
i magen av att tänka <strong>på</strong>. Det är en sådan där regel som man bara ”Åh,<br />
sluta, förstår ni inte vad ni gör!”. /…/ Det handlar mycket om att vi inte<br />
ska fuska.<br />
(Intervju 10, sid. 8)<br />
Citatet belyser att det finns situationer där rapporteringssystem <strong>och</strong> vad som är<br />
godkänd folkbildning inte överensstämmer, vilket kan leda till att viktig verksamhet<br />
inte kan göras (finansieras). Ofta finner folkbildarna ändå sätt att möta de <strong>lokal</strong>a<br />
behov de ser. Men förutsättningarna kan försvåras eller underlättas. Den ökade<br />
kontrollen <strong>och</strong>, som de upplevs, de allt snävare reglerna tolkas av flera som en<br />
misstroendeförklaring mot det arbete folkbildarna gör. Om den nya folkbildnings-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
propositionens ökade krav <strong>på</strong> kvalitet, kontroll eller utvärdering, beroende av hur<br />
man väljer att tolka det, säger en folkbildare följande:<br />
Det tycker jag inte är bra nej. Man borde kunna se med öppna ögon<br />
vad vi gör för samhället <strong>och</strong> visa att vi som organisation klarar det här<br />
själva. Jag tycker det är synd att det är <strong>på</strong> väg till en kontrollstation för<br />
jag tror inte att det är bra.<br />
Läser du det <strong>på</strong> det sättet?<br />
Ja, ja, ja. Det känns liksom som… nu har det varit som att, äntligen<br />
blev vi av med den här kontrollstationen. /…/<br />
Du tycker inte att det kan vara något bra med det?<br />
Jo, naturligtvis någonting. Att vi måste ha någon typ av kontroll eller<br />
kalla det för vad du vill. Om man ger ut medel i form av bidrag, statliga<br />
<strong>och</strong> kommunala bidrag, så måste man ju kunna få en redovisning<br />
tillbaka. Det skulle jag också vilja ha. Det är inte fråga om det. Men<br />
att börja peta… det finns en fara i det här, det är min absolut starka<br />
övertygelse. Man ser ju liksom tendenserna lite grand.<br />
(Intervju 4, sid. 12)<br />
Folkbildarna beskriver hur möjligheter som tidigare funnits att nå ut till människor<br />
riskerar, <strong>och</strong> redan håller <strong>på</strong>, att försvinna. Inom ABF har en rad förändringar<br />
återverkat <strong>på</strong> studieförbundets möjlighet att nå ut <strong>lokal</strong>t <strong>och</strong> att nå de av tradition<br />
viktiga målgrupperna. Uppsökeriverksamheten, vars syfte är att nå nya deltagare,<br />
har studieförbundet efter regeringsbeslut tvingats dra ned till minimala insatser.<br />
Med borttagandet av korttidsstudiestödpengarna vid årsskiftet 2007/2008 försvann<br />
stödet för ABF-skolan, en skola med grundläggande kompetens <strong>på</strong> gymnasienivå i<br />
svenska, matte, samhällskunskap <strong>och</strong> engelska. Skolan erbjöd inläsning av gymnasieämnen<br />
till lågutbildade, med studiestöd. Den möjligheten är nu borta. Läsverksamhet<br />
har prioriterats av ABF, särskilt att främja läsning för barn. Statsbidraget<br />
för en bok-för-alla har nu också tagits bort. Vid vårt besök berättade studieförbundet<br />
om riksprojektet ”Läs för mig pappa”, i samarbete med facket.<br />
Projekt är en arbetsform som används för att göra det möjligt att genomföra<br />
verksamhet som inte beviljas bidrag eller bedöms som godkänd folkbildning.<br />
Vi återkommer till det. Regleringen av folkbildningsverksamheten avspeglar sig<br />
i intervjuerna som något som drabbar dem som tidigare definierades som folkbildningens<br />
målgrupper. Några menar att det skett en förändring som hindrar att<br />
folkbildningen når ut till människor <strong>på</strong> bred front <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t. Oroväckande är att de<br />
förändrade förutsättningarna som når studieförbunden slår mot de mest utsatta, de<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 85
som enligt tidigare direktiv definierades som folkbildningens målgrupper. Följden<br />
blir att homogenitet, istället för mångfald, gynnas.<br />
86<br />
Det är jättebra att det finns förhållningsregler men de får inte bli så<br />
smala att vi inte kan göra verksamhet. För lite nu känns det som att det<br />
i slutändan, om man ska hårddra allting, blir vita, heterosexuella män<br />
<strong>och</strong> kvinnor i 40årsåldern som har ganska bra med pengar som kan<br />
gå en studiecirkel. /…/ Det går emot att folkbildningen ska vara öppen<br />
för alla. Som det är nu så är det tyvärr inte så. Det är lite tråkigt att det<br />
blir mer regelstyrt än målstyrt. När jag började var det väldigt mycket<br />
målstyrd verksamhet. Det blir mer <strong>och</strong> mer regler, det gäller att hålla<br />
reda <strong>på</strong> alla.<br />
(Intervju 10, sid. 8–9)<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• kvalitets- <strong>och</strong> kontrollarbetet uppfattas som viktigt <strong>och</strong> nödvändigt<br />
men samtidigt som ett misstroende gentemot folkbildarna <strong>och</strong> det<br />
arbete de gör;<br />
• rapporteringssystemet ibland hindrar folkbildarna att göra folkbildning,<br />
då viktig verksamhet inte kan rapporteras/finansieras;<br />
• statliga direktiv uppfattas gå från målstyrning till allt mer regelstyrning,<br />
vilket i sin tur minskar utrymmet för (den finansierade) folkbildningen<br />
att möta <strong>lokal</strong>a behov.<br />
Studiecirkelmetoden <strong>och</strong> andra sätt att göra folkbildning<br />
Den metod som framförallt kännetecknar studieförbunden är förstås studiecirkeln.<br />
I NBV:s medlemstidning beskrivs den som ”en modern 102-åring” (Vägbrytaren,<br />
nr 1, 2004, årgång 116). Studiecirkeln har således fungerat i över hundra år. Den<br />
beskrivs av de flesta intervjuade, men inte alla, som en metod som följer med sin<br />
tid. Tidlösheten kopplas till de demokratiska aspekter som finns inbyggda i modellen,<br />
att samla individer i gemenskaper för kollektiv röst <strong>och</strong> handling. Studiecirkeln<br />
har inspirerat till andra själv- <strong>och</strong> gruppstärkande metoder så som självhjälpsgrupper.<br />
I citatet nedan beskrivs studiecirkeln som ett slags urmodell sprungen ur människors<br />
behov av gemenskap.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Vad jobbar ni med för metoder, är det studiecirkeln…<br />
Ja, studiecirkeln är det primära. Och självhjälpsgrupper som bygger <strong>på</strong><br />
studiecirkeln som princip.<br />
Kan den (studiecirkeln, vår anmärkning) bli passé, gammeldags?<br />
Nej (bestämt, vår anmärkning).<br />
Vad är det som är styrkan, tycker du, med studiecirkelmetoden eller<br />
modellen?<br />
Alltså det finns en anledning till varför diktaturer runt om i länder <strong>och</strong><br />
genom historien förbjudit folk att träffas i grupper fler än tre. Därför att<br />
det händer någonting. Det skapas någonting. Det byts kunskaper, idéer<br />
gror <strong>och</strong> människor utvecklar en känsla för vad som ja… i de fallen<br />
för vad som är rätt eller inte. Det är lite grand som ett hjul. Börjar det<br />
spinna så händer det saker. Det värsta som kan hände egentligen för ett<br />
samhälle det är att folk sätter sig ute i sina stugor ensamma <strong>och</strong> knyter<br />
näven <strong>och</strong> muttrar för sig själv. Då blir det stagnation, då händer det<br />
ingenting. Det är egentligen den principen. Ända från det antika Grekland<br />
har man utvecklat <strong>och</strong> gått ihop <strong>och</strong> diskuterat <strong>och</strong> pratat. Kanske<br />
har man blivit förbannade <strong>på</strong> varandra, men det har ändå hänt någonting!<br />
Sen har man satt det <strong>på</strong> pränt eller gjort en struktur, skett över ett<br />
sekel, <strong>och</strong> kallat det för studiecirkel. Studiecirkeln har egentligen alltid<br />
funnits. Tidigare har man kallat det för skrån eller vad som helst. Men<br />
någonting har fått människor att söka en gemenskap kring någonting,<br />
kring ett ämne, kring en profession.<br />
(Intervju 2, sid. 4–5)<br />
Studiecirkeln beskrivs också av de andra intervjuade som en kollektiv modell, en<br />
plattform för diskussion <strong>och</strong> handling. Det är också som metod för kollektiv handling<br />
som folkbildningens studiecirkelmodell använts i byarörelsearbetet (se kapitel<br />
två). När vi frågat om projekt, som en möjlig strategi för att fylla de behov som<br />
den statsbidragsstödda studiecirkelmodellen inte kan fylla, har försvaret av studiecirkelmodellen<br />
varit i det närmaste kompakt. Den är grunden. Vi tolkar det som<br />
att studiecirkeln <strong>på</strong> många sätt definierar folkbildningen (studieförbundens arbete).<br />
Som metod uttrycker den folkbildningens ideologi <strong>och</strong> värden. Projekt kan se ut<br />
<strong>och</strong> vara lite hursomhelst, de har ingen inbyggd ideologi. Alla studieförbund, <strong>och</strong><br />
även folkhögskolorna (utlandsverksamheten till exempel), jobbar dock med projektverksamhet.<br />
Några studieförbund har arbetat mycket med EU-projekt, delvis<br />
som ett sätt att finansiera verksamhet <strong>och</strong> få arbetet att gå runt. Det har också varit<br />
ett sätt att bedriva sådan verksamhet som inte ges statligt stöd enligt folkbildning-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 87
ens regelsystem. Arbetet med EU-projekt har även inneburit att folkbildningens<br />
aktörer samverkar mer med varandra <strong>och</strong> andra.<br />
Inte bara ideologin definierar studiecirkeln som viktig för folkbildningen. Den<br />
är central för studieförbunden eftersom timmarna är bidragsgrundande. Studieförbunden<br />
försöker anpassa studiecirkeln till förändrade livsmönster för att bättre<br />
kunna möta de behov <strong>och</strong> förutsättningar som finns idag. Tendensen tycks vara<br />
att genomförande av kulturaktiviteter fortsätter ligga <strong>på</strong> ungefär samma redovisningsnivå<br />
medan cirkeltimmarna sjunker. Förändrade levnadsvanor kan vara en<br />
anledning till att människor idag inte gärna binder upp sig i en studiecirkel <strong>på</strong> cirka<br />
tio gånger. De intervjuade beskriver hur deltagare gärna kommer en gång, men att<br />
det är svårare att locka dem tillbaka. Nya former behöver utvecklas.<br />
88<br />
Cirkeltimmarna sjunker. Däremot ökar kulturen, det är jättepositivt.<br />
Jag tycker det verkar som att människor har lättare att gå <strong>på</strong> en träff<br />
istället för att binda upp sig <strong>på</strong> åtta–tio gånger. Så vi funderar <strong>på</strong> att<br />
göra lite kortare cirklar. Det kan bli så att man har prova <strong>på</strong>verksamhet<br />
tre gånger med nio studietimmar. Och så får de som vill fortsätta,<br />
<strong>och</strong> man kan göra en längre studiecirkel utifrån det. Vi ska testa om det<br />
kan vara något. Jag tror inte att man vill binda upp sig fler gånger om<br />
man inte vet att det är kul. Vi funderar <strong>på</strong> att man får prova <strong>på</strong> en sak<br />
en gång <strong>och</strong> nästa gång en annan <strong>och</strong> så tar man in olika ledare. Vi<br />
funderar <strong>på</strong> om vi skulle ha något slags klippkort, det vet vi inte hur det<br />
ska gå. Men vi måste prova något nytt helt klart.<br />
(Intervju 9, sid. 3)<br />
Inom SV tycker man sig märka att de som idag har tid att gå en studiecirkel<br />
istället inte har råd. Verksamhet med kamratgrupper, självständiga grupper utan<br />
arvoderade lärare <strong>och</strong> deltagaravgift, har ökat. Liknande ideella grupper <strong>och</strong> ideell<br />
verksamhet finns även hos andra studieförbund. Folkbildarna beskriver det ideella<br />
engagemanget som en viktig del av folkbildningsverksamheten. Genom det kan de<br />
nå målgrupper som kanske inte har möjlighet att betala vad en studiecirkel kostar.<br />
Mycket av vår verksamhet riktar sig kanske inte till utsatta grupper<br />
men till dem som i vanliga fall inte går till en studiecirkel som kostar<br />
800 kronor. Mycket av vår verksamhet är med ideella ledare, så det är<br />
gratis.<br />
(Intervju 11, sid. 3)<br />
Ideellt engagemang <strong>och</strong> arbete är framträdande i folkbildarnas beskrivning av vad<br />
folkbildning är. Omfattningen av ideella arbetsinsatser varierar mellan studieför-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
unden men i de flesta beskrivningar sägs det ideella arbetet <strong>och</strong> de värden som<br />
följer av det vara själva kärnan i folkbildningsarbetet. I de ideella insatserna lyser<br />
kanske folkbildningsideologin/andan <strong>och</strong> dess värden som starkast. Beskrivningarna<br />
i intervjuerna överensstämmer i den bemärkelsen väldigt väl med statens syn<br />
<strong>på</strong> folkbildningens roll i samhället.<br />
Värdet av det ideella arbetet framgår även i statliga reglerande skrivningar<br />
som regeringens folkbildningsproposition där följande sägs (Lära, växa, förändra<br />
2005/06:192): ”Det är när folkbildningen tappar sin förmåga att engagera <strong>på</strong><br />
ideell basis som den riskerar att bli en utbildningsproducent som vilken annan<br />
aktör som helst. Det är genom Föreningssverige som folkbildningen hämtar sin<br />
näring.” Det är alltså det ideella engagemanget som särskiljer folkbildningen från<br />
annan (ut)bildning. Den nära kopplingen mellan föreningslivet <strong>och</strong> folkbildningen<br />
beskrivs som att folkbildningen hämtar sin näring från föreningslivet. Utifrån våra<br />
utgångspunkter om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två åtskilda men ändå<br />
samexisterande fält, kan vi konstatera att ideellt arbete är en gemensam nämnare<br />
för båda fälten. Men vad betyder det att ideella arbetsinsatser blir allt vanligare i<br />
folkbildningsarbetet? Och hur kan det förstås i relation till det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget?<br />
Nedan <strong>och</strong> i slutdiskussionen återkommer vi till hur folkbildningens<br />
allt större ideella arbetsinsatser, som vår empiri berättar om, skulle kunna tolkas.<br />
Projekt har, som nämnts ovan, blivit en allt vanligare arbetsmodell i folkbildningsarbetet.<br />
Projektverksamheten beskrivs som komplement till den grundläggande<br />
cirkeln, kulturarrangemang <strong>och</strong> övrig verksamhet. Projekten bidrar till att få<br />
verksamheten att gå runt. Av intervjuerna framgår att projekt kan vara en känslig<br />
fråga. Känsligheten tycks bottna i folkbildningens syfte att inte vara vinstdrivande.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbetet handlar inte om att tjäna pengar, utan mer om att upprätthålla<br />
<strong>och</strong> förmedla särskilda värden. Ett av studieförbunden byggde tidigare mycket<br />
av sin verksamhet <strong>på</strong> projekt, bland annat EU-projekt, men har i dag en motsatt<br />
strategi där cirklarna utgör ekonomisk grund <strong>och</strong> basverksamhet. Cirkeln beskrivs<br />
som det viktigaste arbetet <strong>och</strong> det är med <strong>och</strong> kring den som folkbildarna vill<br />
verka. Men i intervjuerna beskrivs också hur cirkeln, <strong>och</strong> de andra bidragsstödda<br />
formerna, inte är tillräckliga för att tillgodose <strong>lokal</strong>a behov. Projekt blir då en<br />
alternativ lösning för att finansiera sådant som bedöms som viktigt att göra. Ett<br />
studieförbund beskriver <strong>utveckling</strong>en <strong>och</strong> behoven av att hitta nya finansiärer för<br />
folkbildningen <strong>på</strong> följande sätt.<br />
Jag tänker <strong>på</strong> det ni berättat om, som inte ryms inom studiecirkelformen<br />
eller kulturevenemang, då blir projekten ett annat sätt att kunna<br />
göra saker?<br />
Jo, men projekten syftar ändå inte… det är ju inte för att vi ska tjäna<br />
pengar utan det är för att bekosta folkbildningen. Vi kallar det projekt.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 89
90<br />
Jag vet inte egentligen om vissa grejer, om vi skulle kalla det projekt<br />
ens. Det är… vi försöker hitta finansiärer för att betala folkbildningsarbetet.<br />
Andra?<br />
Ja just det. En stor del är väl att utveckla folkbildningsarbetet också<br />
givetvis. Jag lyssnade <strong>på</strong> riksdiskussionen om att man expanderar olika<br />
verksamhetsområden för att inte vara bunden till den här redovisningsformen<br />
utan hitta alternativa sätt. Men det är ju inte så långt gånget än<br />
utan det är dessutom rätt geografiskt olika i Sverige, hur det är.<br />
Du får gärna berätta lite mer om det… om du har deltagit i diskussioner<br />
som handlar om att utveckla folkbildningsarbetet?<br />
Såna diskussioner förs ju hela tiden <strong>och</strong> det tycker jag bara är sunt.<br />
Många provar att försöka gå andra vägar. Man går in <strong>och</strong> utvecklar,<br />
tar över viss del av den kommunala verksamheten som egentligen borde<br />
bedrivas inom folkbildningens ramar, som kommunerna försöker hålla<br />
igång fast det egentligen inte är kommunens arbete. Det finns… i Linköping<br />
driver de ett stort hus. Allt från musikhus till projektverkstäder där<br />
ungdomar får komma in med en idé <strong>och</strong> sen får personalen hjälpa dem<br />
strukturera upp det för att få alla pusselbitar <strong>på</strong> plats <strong>och</strong> att få dem<br />
att arbeta vidare med det. Då driver de det inte med statsanslag utan<br />
med kommunala <strong>och</strong> landstingsmedel, det är en variant. Men det finns<br />
en uppsjö vad jag förstår beroende <strong>på</strong> var i Sverige man tittar. I Umeå<br />
hade de någonting annat <strong>på</strong> gång men inom samma tänk om man säger<br />
så. Det kan ju vara lite olika vad man har för förutsättningar geografiskt<br />
också.<br />
(Intervju 3, sid. 11–12)<br />
Citatet illustrerar folkbildning som ett <strong>på</strong>gående samtal där nya tänke- <strong>och</strong> arbetssätt<br />
prövas. Folkbildarna kommer in <strong>på</strong> vad som är folkbildningens roll respektive<br />
det offentligas ansvar. Diskussionen om olika samhällssektorers ansvar kan relateras<br />
till våra inledande kapitel där vi beskriver <strong>och</strong> diskuterar folkbildningens<br />
<strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>ens ansvarsfråga i relation till statens förväntningar <strong>och</strong><br />
resurser. Vår empiri stöder bilden av att folkbildningsarbete förväntas, <strong>och</strong> kanske<br />
också erbjuder sig, ta över allt mer av det offentligas ansvar. I folkbildningsarbetet<br />
tenderar allt mer ideellt arbete att krävas för att möta <strong>lokal</strong>a behov. Vi ser alltså<br />
ett <strong>utveckling</strong>ss<strong>på</strong>r där allt mer ideellt arbete förväntas, krävs eller initieras för<br />
att möta <strong>lokal</strong>a behov. Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete kännetecknas, som beskrivits, av<br />
att det bygger <strong>på</strong> ideellt arbete. <strong>Folkbildning</strong>ens <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdrag sam-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
manfaller med de ökade kraven <strong>på</strong>, förväntningarna om <strong>och</strong> behoven av ideella<br />
arbetsinsatser, alternativt samverkanslösningar mellan olika samhällssektorer, för<br />
att klara av att möta samhällets behov. Mot den bakgrunden kan folkbildningens,<br />
av staten formulerade, <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdrag tolkas som en förväntan om mer<br />
ideella arbetsinsatser.<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• studiecirkeln är styrande <strong>och</strong> fortfarande inspirerande som ideologisk<br />
modell i folkbildningsarbetet, den upplevs som modern <strong>och</strong> anpassningsbar<br />
av de flesta;<br />
• studiecirkeln är grundläggande i studieförbundens verksamhet, dels<br />
utifrån ideologi men också finansiering (rapporteringsbar verksamhet);<br />
• föreningsliv <strong>och</strong> ideellt arbete är kärnan i folkbildningsarbetet (<strong>och</strong> det<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet);<br />
• det finns <strong>lokal</strong>a behov som inte omfattas av/kan rapporteras som<br />
folkbildning där andra arbetssätt, som projektarbete eller mer ideellt<br />
arbete, blir nödvändigt för att möta framtida <strong>lokal</strong>a behov.<br />
Profilering <strong>och</strong> marknadsföring – vikten av att synas<br />
Det är tydligt att det växer fram nya sätt att finansiera folkbildningsverksamhet.<br />
Något annat som de intervjuade tar upp som en viktig framtids- <strong>och</strong> överlevnadsfråga<br />
för folkbildningen är vikten av att nå ut. I dagens mediabrus är det inte någon<br />
enkel sak, men desto viktigare. Samtliga kommer in <strong>på</strong> frågor som handlar om<br />
betydelsen av profilering <strong>och</strong> marknadsföring.<br />
I ett samhälle där människor dagligen möts av mängder med information ska<br />
folkbildningen, som en aktör bland andra, nå ut med vad den har att erbjuda. Konkurrensen<br />
är stor <strong>och</strong> det finns många sätt för folkbildningen att marknadsföra sig<br />
<strong>på</strong>. Inte minst har flera studieförbund satsat <strong>på</strong> moderna hemsidor. De flesta <strong>lokal</strong>-<br />
eller distriktsavdelningar nås via en gemensam nationell förstasida, från vilken det<br />
går att klicka sig vidare. Enhetligheten, menar de intervjuade, är positiv. Det ska gå<br />
att känna igen studieförbundet vart än i landet man befinner sig. Och visst presenterar<br />
hemsidorna en samstämmig bild av respektive studieförbund. När vi studerat<br />
studieförbundens presentationer har vi även slagits av hur lika varandra de är. Om<br />
namnen tänks bort är studieförbundens respektive presentationer inte helt enkla<br />
att särskilja. Möjligen går de att identifiera genom vissa profilområden. Men även<br />
profilområdena liknar allt mer varandra, över studieförbundsgränser. När sedan<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 91
folkbildningens annonser jämförs med andra utbildningsanordnare framträder inte<br />
heller några stora eller direkta skillnader. <strong>Folkbildning</strong>en blir en utbildningsorganisatör<br />
bland andra, möjligen med en något mer humanistisk framtoning.<br />
Studieförbunden som ”varumärken” <strong>på</strong> en konkurrerande marknad omnämns<br />
av flera. Bilda <strong>och</strong> flera av de andra studieförbunden har arbetat medvetet med<br />
profilerings- <strong>och</strong> varumärkesfrågor. De som <strong>på</strong>börjat arbetet med profilering <strong>och</strong><br />
beskriver det som positivt. Bilda, som är ett relativt litet studieförbund, menar att<br />
omvandlingen från cirka 17 avdelningar till åtta storregioner inneburit att de kunnat<br />
knyta till sig kompetens bättre inom de olika regionerna. Samarbetet inom <strong>och</strong><br />
mellan regionerna har förbättrats genom ett tematiskt arbetssätt med fem profilområden.<br />
Profileringen har betytt att studieförbundet blivit lättare att känna igen från<br />
norr till söder.<br />
Igenkännandet är inte gratis. Det är uppenbart att aktörerna måste jobba hårdare<br />
idag, för att nå ut till presumtiva deltagare. Konkurrensen har hårdnat, mer<br />
arbete <strong>och</strong> pengar måste läggas ned <strong>på</strong> marknadsföring. Verksamheten går inte<br />
längre ”runt av sig själv”, <strong>och</strong> att nå ut <strong>och</strong> fram till deltagare har blivit en viktig<br />
del i folkbildningsarbetet.<br />
92<br />
Om vi tänker tillbaka <strong>på</strong> de åren när jag började så var det helt andra<br />
förutsättningar. Den marknadsföring som vi har nu är kostsammare.<br />
Och man måste ha mer riktad marknadsföring nu <strong>och</strong> sälja sig mer mot<br />
för vad man gjorde för tolv–tretton år sen. Då ringde telefonen hela<br />
tiden <strong>och</strong> folk anmälde sig till cirklar <strong>och</strong> det gick runt av sig själv.<br />
(Intervju 8, sid. 3)<br />
Behovet av synliggörande motiveras i relation till mediebrus, samhällsförändringar<br />
<strong>och</strong> samhällsklimat. Det är förstås också en överlevnadsfråga. Folkbildarna menar<br />
att kunskaper om folkbildning var större förr, bland samhällsinvånare generellt<br />
men även bland politiker <strong>och</strong> tjänstemän. En okunskap om vad folkbildningsarbete<br />
är <strong>och</strong> vad folkbildningen gör har de själva mött i sina kontakter med tjänstemän<br />
<strong>och</strong> politiker. <strong>Folkbildning</strong>en har blivit allt osynligare som en kommunal angelägenhet.<br />
Politiker <strong>och</strong> tjänstemän byts ut i en raskare takt <strong>och</strong> kunskapen om<br />
folkbildningen <strong>och</strong> dess möjligheter har minskat. Några menar också att det är<br />
en generationsfråga, där yngre har mindre kunskap än äldre. Någon poängterar<br />
att kommunerna skulle tjäna <strong>på</strong> att ha mer kontakter <strong>och</strong> samarbete med folkbildningen.<br />
Folkbildarnas kontaktnät gör att de exempelvis kan erbjuda samarbeten<br />
med föreläsare till bättre pris än vad kommunen själv kan få. De goda kunskaperna<br />
<strong>och</strong> kontaktnäten som folkbildarna har inom sina verksamhets- <strong>och</strong> profilområden,<br />
skulle <strong>på</strong> ett bättre sätt än vad som sker i dag kunna gynna kommunernas arbete.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
För att förbättra kunskaperna <strong>och</strong> informera om sitt arbete har folkbildarna i<br />
Dalarna gjort flera gemensamma insatser. Bland annat har de besökt kommunal-<br />
<strong>och</strong> landstingspolitiska träffar för att berätta om folkbildningsverksamheterna i<br />
länets kommuner. Med Dalarnas bildningsförbund som plattform <strong>och</strong> genom start<br />
av gemensamma projekt har den sociala ekonomins aktörer i länet, <strong>och</strong> däribland<br />
folkbildningen, börjat arbeta för gemensam sak. Dalarnas bildningsförbund har<br />
producerat rapporter som belyser folkbildningsarbetets betydelser. Särskilt stort<br />
genomslag fick studien <strong>Folkbildning</strong>en i Dalarna. Presentation <strong>och</strong> kartläggning<br />
(Dalarnas bildningsförbund 2004) som granskade folkbildningens ekonomiska in-<br />
<strong>och</strong> utflöden. Där beskrevs vad folkbildningen gavs i bidrag <strong>och</strong> vad respektive<br />
kommun fick tillbaka i form av till exempel skatteintäkter. Resultaten visade att<br />
kommunerna fick tillbaka betydligt mer än vad de gav. Med det budskapet gav sig<br />
folkbildarna ut <strong>på</strong> en regional turné för att presentera folkbildningens bidrag till<br />
länet. Insatserna gav respons menar flera av de intervjuade.<br />
Under tio veckors tid var vi ute i alla kommuner <strong>och</strong> träffade politiker<br />
<strong>och</strong> tjänstemän. Det blev en positiv respons. De tyckte att det var jättebra<br />
att få se det här <strong>och</strong> ingen kunde, så att säga, motbevisa det. Det<br />
var ju seriöst gjort. Det blev ett trendbrott i bidragsminskningen. Efter<br />
det har vi inte alls minskat lika mycket som tidigare. Jag tror till <strong>och</strong><br />
med att det var någon kommun, jag tror att det var Rättvik, som ökade<br />
<strong>på</strong> bidraget. Ludvika har minskat lite grand men de låg ju så bra ändå.<br />
Men det blev ett trendbrott för tre år sen, eller om det var fyra, som<br />
håller i sig fortfarande. Det gäller ju att ligga <strong>på</strong>. Det kommer nya politiker,<br />
nya tjänstemän, <strong>och</strong> dem måste vi <strong>på</strong> igen. Under det senaste året,<br />
i våras, så hade vi utbildning för politiker <strong>och</strong> tjänstemän, de bidragsgivande<br />
nämnderna i kommunerna. Vi nådde elva av femton kommuner.<br />
Det var jättebra. Vi fick i lugn <strong>och</strong> ro sitta <strong>och</strong> snacka med dem om vad<br />
folkbildningen är, folkbildningens uppgift <strong>och</strong> roll.<br />
(Intervju 7, sid. 5)<br />
Folkbildarna menar att de många insatserna har bidragit till att stärka folkbildningens<br />
legitimitet i länet. De som arbetat många år med folkbildningsarbete uppfattar<br />
att det idag finns en tydligare legitimitet <strong>och</strong> uttalad uppskattning från beslutsfattande<br />
håll, för det arbete som görs. Men kunskaperna om folkbildningsarbete<br />
kunde vara bättre. Att synliggöra <strong>och</strong> marknadsföra folkbildningen framträder i<br />
berättelserna som ett arbete som måste göras om <strong>och</strong> om igen. Synliggörandet<br />
handlar om att nå ut till möjliga deltagare men också om att göra sig mer synlig<br />
för folkbildningens bidragsgivare, ytterligare en arbetsuppgift att lägga till övriga.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 93
94<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• marknadsföring <strong>och</strong> profilering, <strong>på</strong> en konkurrerande marknad, blivit<br />
en viktig del i varje studieförbunds arbete;<br />
• profileringen <strong>och</strong> enhetligheten uppfattas som positiv av folkbildarna<br />
medan vi uppfattar att den enhetliga bilden av respektive studieförbund<br />
samtidigt gör dem svåra att skilja från varandra;<br />
• det synliggörande arbetet riktas både till folkbildningens presumtiva<br />
deltagare <strong>och</strong> till bidragsgivarna;<br />
• folkbildarna i Dalarna har genomfört flera gemensamma satsningar för<br />
att i länet sprida information <strong>och</strong> kunskap om folkbildningsarbete.<br />
En flerdimensionell gränsproblematik – hinder för<br />
samverkan <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
Parallellt med samarbeten <strong>och</strong> informella kontaktvägar blir en flerdimensionell<br />
”gränsproblematik” synlig i folkbildarnas beskrivningar av sitt arbete. Den gäller,<br />
som vi tolkar den, främst studieförbunden <strong>och</strong> hur de förhåller sig till varandra.<br />
Det är svårt att få klarhet i var problematiken börjar eller slutar, då den innehåller<br />
många aspekter som samverkar med varandra <strong>på</strong> komplicerade sätt. Den har dock<br />
att göra med vad man som folkbildare (studieförbund) kan eller inte kan göra i<br />
förhållande till andra folkbildare (studieförbund). Problematiken blir synbar i ett<br />
regionalt sammanhang där den kan utgöra ett hinder för folkbildningsarbete, särskilt<br />
för ett utökat samarbete folkbildningsaktörer emellan.<br />
Utifrån vad vi kunnat se i den här studien beror gränsproblematiken av hur<br />
folkbildningen är organiserad <strong>och</strong> finansierad. Den kan också tolkas som en<br />
organisatorisk strategi för att lösa de relationella problem bidragssystemen skapar.<br />
Aspekter som historik, tradition, profilområden, geografi, medlemskap <strong>och</strong><br />
enskilda folkbildares moral spelar in i de avvägningar <strong>och</strong> tysta överenskommelser<br />
som görs studieförbunden emellan. Problematiken kan också benämnas som ett<br />
slags folkbildningens hederskodex eller tysta upprättande av kunskap om gränssättningar<br />
för vad som anses vara tillåtet för respektive studieförbund att göra eller<br />
inte. Den tysta kunskapen fungerar om inte styrande så vägledande för när, var, hur<br />
<strong>och</strong> med vad studieförbunden arbetar. Problematiken har <strong>på</strong> så vis betydelse även<br />
för folkbildarnas engagemang i <strong>och</strong> för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Till grund för det som framträder som en regional gränsproblematik ligger till<br />
viss del konkurrensförhållandet mellan studieförbunden. Det finns en kommunal<br />
pott att fördela i länet <strong>och</strong> det gäller att få så mycket som möjligt av resurserna.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Att öka produktionen av studiecirklar eller timmar innebär inte nödvändigtvis mer<br />
kommunalt bidrag. Fördelningen är beroende av hur det går för samtliga studieförbund.<br />
En aktör beskriver det som att: ”Vi får en kaka som är så här stor <strong>och</strong> sen<br />
får vi kämpa med näbbar <strong>och</strong> klor för att behålla vår procentuella andel. De enda<br />
som tjänar <strong>på</strong> det är kommunerna. De slänger åt oss två miljoner <strong>och</strong> säger gör!”<br />
(intervju 2, sid. 13).<br />
Det kommunala fördelningssystemet tillsammans med kravet om särredovisning<br />
av verksamhet (det statliga rapporteringssystemet) uppmuntrar inte till samverkan<br />
utan snarare konkurrens. Kommunerna ger dessutom olika mycket i bidrag<br />
till folkbildningen vilket blir ytterligare en fråga för folkbildningsaktörerna att<br />
förhålla sig till <strong>och</strong> hantera i förhållande till den egna verksamheten.<br />
Vi jobbar väldigt självständigt gentemot varandra. Mycket <strong>på</strong> grund av<br />
att man kräver från annat håll att man särredovisar allting. Vi har ju<br />
kommunbidrag som vi får också. Då vill kommunerna veta att pengar<br />
inte rinner över stadsgränsen så att säga, eller kommungränsen. Så då<br />
blir det att vi jobbar väldigt självständigt.<br />
(Intervju 2, sid. 2)<br />
I intervjuerna framförs kritik både mot staten <strong>och</strong> mot kommunerna för att de vill<br />
styra folkbildningsarbetet. Kritiken mot staten handlar om alltför detaljerade regler<br />
som hindrar folkbildarna att arbeta utifrån närsamhällets behov. När det gäller<br />
kommunerna kritiseras deras direktiv till folkbildningen. Det finns kommuner som<br />
samlar in studieförbund <strong>och</strong> fördelar ut vad som ska göras <strong>och</strong> till vilka, vilket<br />
frångår den grundläggande idén om fritt <strong>och</strong> frivilligt. <strong>Folkbildning</strong>ens innehåll<br />
ska formas av folkbildarna <strong>och</strong> folkbildningen <strong>och</strong> inte genom kommunala direktiv,<br />
menar de intervjuade. Någon berättar att hennes studieförbund vägrar att delta<br />
vid sådana kommunala samlingar. Kommunerna har en viktig roll i hur de värderar<br />
<strong>och</strong> stödjer vad folkbildarna <strong>och</strong> folkbildningen gör. Kommunalt görs politiska<br />
ställningstaganden som återverkar <strong>på</strong> folkbildningsorganisationernas arbete <strong>och</strong><br />
samarbete. Folkbildarna berättar hur vissa kommuner bjuder in folkbildningen<br />
utifrån dess eventuella partifärg. I de kommuner som är öppna för alla studieförbund<br />
samarbetar studieförbunden (bättre) men där kommunen favoriserar ett eller<br />
två studieförbund blir det bråkigt, konkurrens <strong>och</strong> irritation (ord som folkbildarna<br />
använder). Kommunerna borde prata ihop sig, menar flera, om vad de vill med<br />
folkbildningen. Är den viktig eller inte <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt? En samlad syn saknas <strong>och</strong><br />
skulle underlätta för folkbildningsaktörerna. Dalarnas bildningsförbund arbetar <strong>på</strong><br />
olika sätt för mer samlade grepp av folkbildningsarbetet, vilket uppskattas av dem<br />
vi intervjuat. Bildningsförbundet utbildar till exempel politiker. Men det behövs<br />
också stöd från kommunerna, landstinget <strong>och</strong> länet/regionen.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 95
Varken redovisningssystem eller politiska system underlättar alltså för samarbete<br />
mellan folkbildningens organisationer. Men trots konkurrenssituationen menar<br />
de flesta att det inte finns någon fientlighet eller ”uppenbar konkurrens” mellan<br />
folkbildningsaktörerna i regionen. Samarbete blir i många av de intervjuades berättelser<br />
en fråga om verksamheters rapporteringsbarhet. Av svaren framgår att folkbildarna<br />
men också de organisationer som de representerar gör olika tolkningar.<br />
Medan några upplever rapporteringssystemen som ett hinder för samarbete menar<br />
andra att det går att hitta sätt att samverka <strong>och</strong> dela upp rapporteringsbar verksamhet<br />
mellan varandra. Oavsett inställning menar de flesta att samverkan skulle öka<br />
om villkor <strong>och</strong> regler var enklare.<br />
Den regionala gränsproblematik vi uppmärksammat är inte enbart geografisk<br />
eller rumslig, den handlar också om mentala bilder, traditioner <strong>och</strong> organisationskulturer.<br />
Folkbildarna känner varandra väl <strong>och</strong> har placerat in sig själva i förhållande<br />
till andra <strong>på</strong> ett slags (regional) handlingskarta. Det betyder att de vet vad<br />
personer <strong>och</strong> organisationer kan, var de finns, vad de gör, vad de vill <strong>och</strong> så vidare.<br />
De flesta känner till eller lär sig att respektera gränserna för andras <strong>och</strong> varandras<br />
verksamhet <strong>och</strong> inriktning. Den här tysta indelningen uppfattar vi som folkbildarnas<br />
strategi för att hålla sams. Folkbildarna är ju också varandras konkurrenter,<br />
en omständighet de har att hantera. Till trots mot motsättningar som fördelningen<br />
av bidrag eller konkurrens <strong>på</strong> en marknad kan skapa finns också något förenande<br />
i att vara folkbildare. Det finns ett slags folkbildningsgemenskap i vilken folkbildarna<br />
verkar för gemensamma värden <strong>och</strong> mål. I hederskodexen studieförbunden<br />
emellan ingår att de i regel inte ger sig in <strong>på</strong> varandras profilområden, geografiska<br />
områden eller medlemsgrupper. Den tysta kunskap som styr handlandet uttrycks<br />
av de allra flesta som någonting de tar hänsyn till i val av intressefält eller engagemang<br />
<strong>på</strong> olika orter. Det betyder till exempel att <strong>på</strong> landsbygderna, där SV har<br />
medlemsorganisationer <strong>och</strong> skriver samverkansavtal med <strong>lokal</strong>a föreningar, går<br />
inte andra studieförbund in. På det här sättet mutas särskilda områden in av olika<br />
studieförbund. Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete blir ett område bland andra att konkurrera<br />
om <strong>och</strong> att skapa regler <strong>och</strong> gränssättningar för.<br />
96<br />
Man konkurrerar inte om samma grupper om jag säger så, nej. Sen<br />
beror det väl lite <strong>på</strong> vilken medlemsorganisation som finns <strong>på</strong> den<br />
orten. Det är det jag menar, man går inte in <strong>på</strong> andras medlemsorganisationer.<br />
Jag tror att hembygdsföreningarna är ganska starka ute i<br />
byarna. Och då går man inte in som ett annat studieförbund <strong>och</strong> jobbar<br />
i den organisationen. Så gör man bara inte.<br />
(Intervju 4, sid. 7)<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete som ett nytt område för folkbildarna att verka inom är,<br />
i förhållande till det ovan beskrivna, inte oproblematiskt. Den beskrivna gränsproblematiken<br />
blir synlig i vår empiri <strong>på</strong> regional, kommunal <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> nivå. Det<br />
område som skulle kunna vara öppet för alla att engagera sig i, blir ännu ett område<br />
inom vilket somliga studieförbund mer än andra har större möjlighet att engagera<br />
sig. De som har medlemmar <strong>och</strong> av tradition är starka <strong>på</strong> landsbygderna ges indirekt<br />
förtur att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Det finns en föreställning om att individer<br />
<strong>och</strong> grupper ”tillhör” eller ”ägs” av särskilda studieförbund. En aktör resonerar<br />
<strong>på</strong> följande sätt om byalagen (vår kursivering): ”/…/ många av de här byalagen<br />
tillhör Vuxenskolan” (intervju 9, sid. 6). Då blir det också svårt för andra att veta<br />
hur de kan närma sig arbetsområdet <strong>och</strong> regeringsuppdraget att vara en aktör för<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. På en direkt fråga om inmutande av områden svarar ett annat<br />
studieförbund.<br />
Jo, så är det. Men jag tycker att det är ett feltänk. Ta Vuxenskolan <strong>och</strong><br />
ABF. De har till exempel handikapporganisationer knutna till sig eller<br />
invandrarföreningar. Och vi tycker att vi i samverkan med dem skulle<br />
kunna göra saker. Till exempel med vår nisch. Vi har ju pratat med dem<br />
om att vi kan göra det tillsammans! Det går inte. Men jag vet att det<br />
skulle blir bra om vi gjorde saker tillsammans. Och det tycker jag att<br />
vi borde göra. /…/ Jag tror att vi kan göra bra verksamhet inom våra<br />
nischområden, till de personer andra studieförbund kanske äger. Där<br />
tror jag att vi skulle kunna få mycket bättre samarbetsklimat. Men vi<br />
känner ingen osämja eller någonting.<br />
(Intervju 3, sid. 11)<br />
Trots beskrivna hinder finns en tydlig samarbetsvilja hos de flesta av de intervjuade.<br />
En del av gränsproblematikens hinder går att överkomma, om viljan finns.<br />
De flesta menar att det går att hitta sätt att samarbeta över gränserna. Det finns<br />
dock aktörer som inte lyfter fram samarbete, <strong>och</strong> som också valt en mer skeptisk<br />
linje till den beskrivna hederskodexen. Denna inställning gör att de inte behöver<br />
ta samma hänsyn.<br />
Det är lite kontroversiellt, för det (samverkan, vår anmärkning) är jag<br />
inte intresserad av. Nej, för vi arbetar mot allmänheten allihop. Och<br />
vi ska slåss, precis som skoaffärerna <strong>och</strong> pizzeriorna så ska vi ha så<br />
mycket kunder <strong>och</strong> så mycket intäkter som helst. Jag tycker definitivt<br />
inte om att sitta <strong>och</strong> resonera om att det här hör till dig <strong>och</strong> det här hör<br />
till mig, det tycker jag inte. Utan jag tycker att det är öppet att erbjuda.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 97
98<br />
Har jag någonting att erbjuda så kan jag göra det. Och är det någon<br />
som blir trampad <strong>på</strong> tårna så får de bli det.<br />
(Intervju 11, sid. 6)<br />
Hur enskilda folkbildare väljer att förhålla sig spelar roll för hur deras studieförbund<br />
agerar, <strong>och</strong> för hur studieförbundet uppfattas av andra när det gäller samarbete.<br />
Utgångspunkten för samtliga är att folkbildningsaktörerna är både kollegor<br />
<strong>och</strong> konkurrenter. Sedan väljer organisationerna <strong>och</strong> folkbildarna att förhålla sig<br />
<strong>på</strong> olika sätt. I citatet ovan resonerar en folkbildare kring sitt individuella ställningstagande<br />
<strong>på</strong> ett sätt som blir ett icke hänsynstagande till gränssättningen.<br />
Resonemanget belyser svårigheten i folkbildarrollen, att vara både konkurrent <strong>och</strong><br />
kollega. Det ställningstagande som görs återspeglas i hur folkbildaren men också<br />
studieförbundet uppfattas av andra <strong>på</strong> den regionala arenan, som någon som inte<br />
gärna samverkar. Samma person som ovan berättar samtidigt om hur studieförbundet<br />
självklart är med i samarbeten som gäller (folkbildningens) gemensamma<br />
saker eller aktioner.<br />
För att dra gränsproblematiken till sin spets skulle den betyda att alla inte har<br />
samma möjlighet att arbeta med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Eller att det är lättare för somliga<br />
men svårare för andra, eftersom förutsättningar varierar <strong>och</strong> en hederskodex eller<br />
tyst kunskap gäller. Intervjuerna visar ändå <strong>på</strong> många exempel av samarbeten. Att<br />
folkbildarna ändå kommer överens kan ha flera anledningar. En viktig sådan kan<br />
vara att de flesta känner <strong>och</strong> respekterar varandra. De flesta är ”gamla i branschen”<br />
<strong>och</strong> ”vi har väldigt trevligt när vi träffas”, som någon beskriver det. Styrsystemet,<br />
som kräver särredovisning av timmar, har studieförbunden löst genom att dela upp<br />
timmar <strong>och</strong> andra delar av arrangemang mellan sig.<br />
Trots hinder hittar alltså folkbildarna ofta lösningar, men undanröjanden av<br />
hinder skulle skapa större handlingsutrymme <strong>och</strong> förbättra möjligheter till att möta<br />
<strong>lokal</strong>a behov <strong>och</strong> att samverka. Den gränsproblematik vi beskriver menar vi är<br />
en viktig fråga att diskutera i ett sådant sammanhang. Studieförbunden har, trots<br />
en allt mer likartad profilering, sina särskilda kompetensområden att bidra med<br />
till både folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. Från ett regionalt<br />
perspektiv handlar det om, som vi ser det, att skapa bästa möjliga förutsättningar<br />
för alla att bidra.<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• det mellan studieförbunden <strong>på</strong> regional nivå finns en komplex gränsproblematik<br />
för handling, som kan förstås utifrån olika faktorer som<br />
historik, tradition, geografi, regelsystem, ekonomi <strong>och</strong> etik;<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
• studieförbunden som ett försök att hantera gränsproblematiken skapar<br />
outtalade överenskommelser, en tyst kunskap om gränssättningar;<br />
• den tysta kunskapen avgör vem/vilka som kan agera inom vilka områden<br />
(geografiska <strong>och</strong> ämnesmässiga);<br />
• regel- <strong>och</strong> finansieringssystem, organisationerna samt folkbildarna<br />
själva (beroende av inställning) <strong>på</strong>verkar förutsättningar för samarbete.<br />
Sammanfattning av vardag <strong>och</strong> villkor: Stolthet <strong>och</strong> stress<br />
Den arbetssituation som beskrivs i intervjuerna handlar mycket om stress men<br />
också om stoltheten över att vara folkbildare, att uträtta något meningsfullt. För<br />
många är det en livsuppgift. Den vardag <strong>och</strong> de villkor intervjuerna berättar om är<br />
reglerad utifrån de bidragssystem runt vilka studieförbundens verksamhet är uppbyggd.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbetet framträder som ett reglerat arbete men också som ett<br />
arbete som görs <strong>på</strong> andra sätt, däribland ideellt eller genom projekt. Studiecirkeln,<br />
<strong>och</strong> metoder som bygger <strong>på</strong> en liknande ideologi, är centrala för studieförbundens<br />
arbete.<br />
Folkbildarna har många arbetsuppgifter <strong>och</strong> uppdrag att hantera <strong>och</strong> många<br />
befinner sig redan idag i en pressad arbetssituation. Till detta ska det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
läggas. För att ett nytt uppdrag ska kunna genomföras måste det<br />
också finnas förutsättningar för det. Vi har beskrivit en rad försvårande omständigheter,<br />
som studieförbundens inbördes konkurrens, vilka utgör en del av en större<br />
regional ”gränsproblematik” med faktorer som riskerar att hindra folkbildningens<br />
bidrag till <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser. Trots hindren, eller kanske just därför,<br />
karaktäriseras folkbildarnas synsätt av att inget är omöjligt. Där det finns <strong>lokal</strong>a<br />
behov försöker de hitta lösningar. Men det finns också <strong>lokal</strong>a behov som folkbildarna<br />
<strong>på</strong> grund av ökad regelstyrning upplever sig ha allt sämre möjligheter att<br />
möta. Det är behov hos utsatta individer <strong>och</strong> grupper, vilka från ett folkbildningsperspektiv<br />
måste vara särskilt viktigt att uppmärksamma.<br />
Parallellt med de många frågor <strong>och</strong> svårigheter som aktörerna resonerar om i<br />
intervjusamtalen finns en stolthet i berättelserna. Den är svårare att exemplifiera.<br />
Snarare finns den där som en underliggande ton i det som sägs <strong>och</strong> i hur det sägs.<br />
För alla är folkbildningsarbetet ett medvetet val <strong>och</strong> för många är det mer än ett<br />
vanligt arbete. Aktörerna drivs av stark tilltro till det de gör.<br />
Det är ett väldigt kreativt arbete så det är ganska kul. Förvisso kan det<br />
vara väldigt stressande också för att man ska skapa saker som kanske<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 99
100<br />
egentligen inte går, som det inte finns resurser till. Men är man en<br />
kreativ person brukar det lösa sig. Man jobbar kanske mycket. Väldigt<br />
många jobbar mycket med det de brinner för <strong>och</strong> kommer in i jobbet <strong>på</strong><br />
grund av att de brinner för saker.<br />
(Intervju 3, sid. 1)<br />
De flesta beskriver sin vardag <strong>och</strong> sina villkor med optimism men många berättar<br />
också om en pressad arbetssituation <strong>och</strong> trötthet. Att det starka engagemanget<br />
kan vara förbrännande är en fråga att ta <strong>på</strong> allvar. Folkbildarna ger mycket utav<br />
sig själva i arbetet. Flexibiliteten, kreativiteten <strong>och</strong> uppfinningsrikedomen har sina<br />
gränser. Att vara expert <strong>på</strong> att lösa svårigheter <strong>och</strong> problem, att ständigt se möjligheterna,<br />
är en fin kompetens som möjligen reser ännu större förväntningar <strong>på</strong><br />
vad folkbildningen kan (ska) åstadkomma. Jämvikt mellan glädje <strong>och</strong> entusiasm<br />
respektive stress <strong>och</strong> press framstår som en känslig balansgång i folkbildningsarbetets<br />
vardag.<br />
Vardagen <strong>och</strong> villkoren regleras av en yttre politisk struktur. Men också av en<br />
organisatorisk inre struktur med arbetsplatsstrukturer <strong>och</strong> kulturer samt individuella<br />
syn- <strong>och</strong> arbetssätt. Yttre förutsättningar liksom organisationers, arbetsplatsers<br />
<strong>och</strong> enskilda personers förutsättningar <strong>och</strong> synsätt inverkar <strong>på</strong> hur studieförbund<br />
eller folkhögskolor tänker om <strong>och</strong> gör folkbildningsarbete, <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sverksamheten kan sägas vara styrd av administration, regler<br />
<strong>och</strong> finansiering men också av värden <strong>och</strong> mål som aktörerna <strong>på</strong> olika sätt skapar,<br />
omskapar <strong>och</strong> upprätthåller. I sitt varjedagliga arbete navigerar folkbildarna mellan<br />
politiska regleringar <strong>och</strong> de (ideologiska) värden folkbildningen står för. De två<br />
positionerna kan ibland vara svåra att förena. Spänningen ställs <strong>på</strong> sin spets vid<br />
särskilda tillfällen som när folkbildaren upplever direktiv <strong>och</strong> regleringar som ett<br />
hinder för att möta <strong>lokal</strong>a behov i närsamhället. Eller när de i sitt arbete tvingas<br />
inkräkta <strong>på</strong> människors integritet.<br />
Värden <strong>och</strong> visioner<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens värden framträder i samtalen som både fasta <strong>och</strong> föränderliga,<br />
konkreta <strong>och</strong> mer svårgreppbara. Begrepp <strong>och</strong> metoder förklarar <strong>och</strong> definierar<br />
folkbildningens värden. Fritt <strong>och</strong> frivilligt liksom studiecirkeln är sådana förklarande<br />
begrepp som också säger något om folkbildningens innehåll, värden <strong>och</strong><br />
visioner. Idén om ”fritt <strong>och</strong> frivilligt” liksom studiecirkelmetoden ges överlag ett<br />
likartat innehåll. Det finns en enighet kring grundläggande värden <strong>och</strong> idéer. Men<br />
samtalen innehåller också reflektioner, granskningar <strong>och</strong> ifrågasättande av dem.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Folkbildarna reflekterar kring frågor som: Vad är folkbildning? Och <strong>på</strong> vilka sätt<br />
kan folkbildningen bli bättre <strong>på</strong> att uppfylla sina värden <strong>och</strong> visioner? I det här<br />
avsnittet intresserar vi oss för det svårgreppbara som är folkbildningens värden.<br />
Det görs utifrån beskrivningar av folkbildningsarbete som livsstilsval, folkbildningsanda<br />
<strong>och</strong> framtidsbilder. Beskrivningarna handlar här mer om hur folkbildning<br />
tänks än om hur den görs.<br />
På ett liknande sätt som de intervjuade resonerar kring vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
är eller kan vara, resonerar de om folkbildning. Det finns synsätt <strong>och</strong> röster som<br />
menar att folkbildning finns överallt i samhället, den är inte nödvändigtvis knuten<br />
till folkbildare. Men när folkbildning förstås som de statsbidragsstödda organisationerna<br />
<strong>och</strong> aktörerna blir det viktigt med frågor kring vad som faller innanför<br />
respektive hamnar utanför folkbildningens ramar. Avsnittet sammanfattas under en<br />
rubrik om självreflektion kring folkbildningens värden <strong>och</strong> framtid.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbete ett livsstils- <strong>och</strong> livstidsval<br />
Folkbildare är inte ett yrke vilket som helst. I beskrivningarna tar det gestalt som<br />
ett kall eller en livsstil. Några beskriver yrket som att det går att lära sig, andra att<br />
det är medfött <strong>och</strong> handlar om ett intresse för människor. Ett starkt engagemang<br />
<strong>och</strong> en ofta egenupplevd övertygelse om folkbildningens värden <strong>och</strong> betydelser<br />
karaktäriserar berättelserna. En av de intervjuade berättar om sin egen väg in i<br />
folkbildningen <strong>och</strong> hur den präglat hennes syn <strong>på</strong> folkbildningens uppgift som att<br />
ta hand om människors inneboende kraft. Synsättet sammanfattar hur de flesta<br />
intervjuade ser <strong>på</strong> sitt <strong>och</strong> folkbildningens uppdrag. Det egna synsättet är ofta så<br />
nära sammanlänkat med folkbildningsuppdraget att det framstår som ett <strong>och</strong> detsamma.<br />
Mötet med folkbildningen beskrivs av flera av de intervjuade nästan som<br />
en religiös inre upplevelse <strong>och</strong> övertygelse, en känsla av att ha hittat hem.<br />
Jag har jobbat 20 år i folkbildningen <strong>och</strong> innan dess har jag haft<br />
många vanliga jobb. Det hände väldigt ofta att jag vaknade <strong>på</strong> morgonen<br />
<strong>och</strong> kände men åh, låt mig slippa gå! Men som sagt då jag kom till<br />
folkbildningen så var det bara roligt. Bara, bara roligt. Jobbigt, man<br />
kan vara trött, för det går mycket energi i det här jobbet. Men det är<br />
roligt.<br />
Och jag har en liten annorlunda ingång i folkbildningen som jag<br />
själv tycker är lite kul att berätta om. Därför jag var en sån där unge<br />
som vantrivdes i skolan hela tiden, från första till nionde klass. Jag gick<br />
bara nio år från början. Jag accepterade väl att vara där <strong>och</strong> hade inte<br />
dåliga betyg eller så utan jag var en medelmåtta. Jag klarade mig gan<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 101
102<br />
ska bra, men jag tyckte inte om det! Jag tyckte att skolan var värdelös,<br />
tråkig, man fick aldrig ifrågasätta. På den tiden ville man ju räcka upp<br />
handen <strong>och</strong> säga varför då? Och kan vi inte göra så här? Men då sa<br />
alltid läraren att det har skolöverstyrelsen bestämt. Så var det ju <strong>på</strong> den<br />
tiden. Jag kunde inte begripa att det skulle vara <strong>på</strong> det sättet, att det<br />
inte kunde vara <strong>på</strong> ett annat sätt. Redan när jag var barn tänkte jag så.<br />
Då bestämde jag mig, jag går inte en dag till i skolan.<br />
På den tiden när man gick ut nian fick man jobb. Jag jobbade direkt<br />
efter nian. Men så småningom växte ändå tanken att jag måste utbilda<br />
mig. Man får lust när man blir äldre. Så jag gick <strong>på</strong> folkhögskola när<br />
jag var nära 30 år <strong>och</strong> läste in gymnasiekompetens. Och det var <strong>på</strong><br />
folkhögskola som det här hände kan jag säga (skratt)! Första dan <strong>på</strong><br />
folkhögskolan. Jag gick en tvåårig linje som hette långa fackliga politiska<br />
linjen <strong>och</strong> de som gick andra året var <strong>på</strong> uppropet med dem som<br />
gick första året. Vi gick igenom schemat efter uppropet. Andra årskullen<br />
sa: Vi kan inte ha… vad det nu var, jag kommer inte ens ihåg. Men vi<br />
kan inte ha matte där för det passar inte, det är liksom helt fel. Nehej,<br />
säger rektorn, men då ändrar vi det! Va? Kan man ändra, tänkte jag?<br />
Jag var jättechockad! Har jag hamnat rätt tänkte jag? Och sen började<br />
jag väl lite trevande att ta plats så att säga, i min klass. Prata. Och då<br />
var de intresserade. Lärarna var intresserade av vad jag hade att säga.<br />
De var intresserade av de erfarenheter jag hade <strong>och</strong> ville höra, men<br />
berätta mer! Och tyckte att de tankarna var värdefulla för gruppen.<br />
Och det är ju folkbildningens signum kan man säga. Och då bestämde<br />
jag mig efter första året att jag ska viga mitt liv åt folkbildningen. Det<br />
ska bli min grej hädanefter. På ett eller annat sätt ska jag jobba med<br />
folkbildning bestämde jag. Och det har jag gjort sen dess.<br />
Din mission?<br />
Yes, det blev det! Det kändes jätteroligt. Och jag har sett många människor<br />
växa under de här tjugo åren, <strong>på</strong> liknande sätt som jag har gjort,<br />
<strong>och</strong> få möjligheter som man annars skulle ha missat. Man missar människor<br />
genom att inte se dem eller inte ta hand om den inneboende kraft<br />
som finns hos alla människor.<br />
(Intervju 6, sid. 2–3)<br />
Flera beskriver hur de bär med sig ett engagemang från sina föräldrar. Mötet med<br />
folkbildningen beskrivs inte som något helt nytt utan snarare som en bekräftelse av<br />
ett engagemang – en känsla, erfarenhet eller längtan – som de burit <strong>på</strong>. De flesta kan<br />
beskriva det ögonblick eller den fas i livet då de så att säga mötte folkbildningen <strong>och</strong><br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
den kom att få betydelse för dem. En annan vanlig beskrivning är folkbildningen<br />
som läroskola, där man genom åren lär sig om folkbildningens värld <strong>och</strong> värden,<br />
om vad folkbildning är <strong>och</strong> betyder. Beskrivningarna om folkbildningen som en<br />
speciell värld med särskilda värden är tydligast i folkhögskolornas berättelser.<br />
Om man talar om, jag skulle vilja säga folkhögskolans själ, så är vi bra<br />
<strong>på</strong> att lyssna av behov. Vi är bra <strong>på</strong> att vara med i de processer som<br />
finns. Det är vi också bra <strong>på</strong>. Och sen är vi bra <strong>på</strong> att ha med folk att<br />
göra. De vi når, det finns naturligtvis några som kräks av det, men de är<br />
väldigt få, de vi når brukar vi... många får vi bära härifrån. Och det är<br />
väl både <strong>på</strong> gott <strong>och</strong> ont. För att ansluta till det jag sa i början, det var<br />
väl därför jag började här. Jag bärs ju snart ut!<br />
(Intervju 12, sid. 12)<br />
De flesta av de intervjuade har arbetat i genomsnitt 16 år som folkbildare. När<br />
de väl hittat till folkbildningen har de stannat där. Några har växlat mellan andra<br />
jobb för att sedan vända tillbaka till folkbildningen. Möjligen har kontinuiteten<br />
betydelse för den ganska samlade <strong>och</strong> enhetliga bild av folkbildningens värden <strong>och</strong><br />
visioner som ges i intervjusamtalen med en införståddhet om <strong>och</strong> klarhet över vilka<br />
folkbildningens värden är. De med kortare erfarenhet av folkbildningsarbete har ett<br />
mer reflekterande perspektiv när de resonerar kring vad folkbildning <strong>och</strong> folkbildningsanda<br />
”egentligen” är <strong>och</strong> betyder. De är också mer kritiska <strong>och</strong> ifrågasättande<br />
till begrepp <strong>och</strong> innehåll, ramar <strong>och</strong> regler. En av de intervjuade reflekterar över<br />
hur ifrågasättande man kan, får eller bör vara inom folkbildningen som fält, <strong>och</strong><br />
inom den egna organisationen.<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• folkbildningsarbetet är mer än ett vanligt yrke, det är ett livsstilsval<br />
<strong>och</strong> för flera ett livstidsval i betydelsen att de som börjat arbeta med<br />
folkbildning inte gärna lämnar folkbildningsarbetet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sanda – demokratilärande <strong>och</strong><br />
ideella arbetsinsatser<br />
<strong>Folkbildning</strong>sanda beskrivs med olika begrepp men ges en liknande innebörd.<br />
Idén om att möta människor där de befinner sig, som individer <strong>och</strong>/eller i grupp,<br />
är central. Trygghet, gemenskap <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong> är andra beskrivningar av folk-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 103
ildningsandans innehåll. Andan beskrivs även som en demokratisk process som<br />
handlar om lärande <strong>på</strong> demokratiska villkor. Det kan sammanfattas som att man<br />
inte talar om lärare <strong>och</strong> elev utan om ledare <strong>och</strong> deltagare, <strong>och</strong> att allas kunskaper<br />
<strong>och</strong> erfarenheter är lika värdefulla. Underifrånperspektiv nämns i betydelsen att<br />
kraften (att lära <strong>och</strong> förändra, vår tolkning) måste komma från individer själva.<br />
Närhet, lyhördhet, långsamhet <strong>och</strong> ömsesidighet är andra ord som används för att<br />
beskriva folkbildningsandan eller det speciella med folkbildningen. Ömsesidigheten<br />
är viktig <strong>och</strong> den kräver personlig kontakt mellan människor. Det de intervjuade<br />
själva upplevt/fått genom folkbildningen vill de dela med sig av till andra.<br />
Flera menar att de värden <strong>och</strong> idéer folkbildningen representerar kan vara särskilt<br />
värdefulla att uppmärksamma i dagens jäktade samhälle där folkbildningen har en<br />
fortsatt roll att spela.<br />
104<br />
Jag vill mena att det är större behov idag. Därför att vi blir skärmade<br />
från varandra <strong>på</strong> ett vis. Nu finns det ju en umgängesplattform <strong>på</strong><br />
internet där man umgås, <strong>och</strong> det är bra, det ska finnas. Jag tycker att<br />
det är helt okej, det är en bra umgängesform. Men jag tror att det ändå<br />
finns ett behov av att se varandra. Att mötas. Att liksom känna doften<br />
av varandra, kanske kunna ta i varandra <strong>och</strong> kunna höra röster <strong>och</strong> så.<br />
Nu utvecklas ju internet så snart kanske vi kan det med, men jag tror<br />
att det är speciellt viktigt. Och sen det här <strong>på</strong> internet. Det är stressigt<br />
när man chattar eller resonerar, blub, blub, blub, det är så stressigt<br />
allting. Man ska skynda sig annars hinner någon annan in före <strong>och</strong> så<br />
där. I studiecirkeln eller i vår verksamhet så är det lugnare. Man hinner<br />
tänka. Och just att det är över en längre tid, så att man har tid för eftertanke<br />
mellan träffarna. Det är väldigt viktigt. Cirkelledaren tar alltid<br />
upp saker som man har pratat om innan <strong>och</strong> frågar vad deltagarna<br />
funderat över under veckan. Det blir en kontinuitet <strong>och</strong> en grundlighet.<br />
Det sätter sig här, djupt här (pekar mot hjärtat, vår anmärkning) istället<br />
för bara här uppe (huvudet, vår anmärkning). Det tycker jag, det är<br />
en skillnad.<br />
(Intervju 6, sid. 4)<br />
<strong>Folkbildning</strong> beskrivs i citatet ovan som något som berör människor. Ett annat<br />
grundläggande värde som nämns av de flesta är uttrycket fritt <strong>och</strong> frivilligt. Tolkningarna<br />
om vad friheten <strong>och</strong> frivilligheten innebär skiljer sig åt mellan de intervjuade.<br />
Några hänvisar till deltagarna, för vilka det ska vara fritt <strong>och</strong> frivilligt att<br />
folkbilda sig. När det blir dyrare att gå en studiecirkel <strong>och</strong> folkbildningen missar<br />
att nå utsatta grupper, som vi funnit tecken <strong>på</strong> i den här studien, hotas en grundidé.<br />
Frivilligbegreppet används även om utövandet, det vill säga folkbildarnas möjlig-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
heter att styra arbetet utifrån omvärldsbehov <strong>och</strong> egna önskemål. Friheten kopplas<br />
då till den egna verksamheten <strong>och</strong> organisationen. Mindre studieförbund beskriver<br />
hur de har sämre ekonomiska förutsättningar men upplever sig friare i sitt arbete.<br />
Med ABF:s partipolitiska <strong>och</strong> fackliga finansiering följer också krav om inriktning<br />
<strong>och</strong> arbetsinsatser. De mindre studieförbunden står i den meningen friare.<br />
Något annat som sammankopplas med begreppet fritt <strong>och</strong> frivilligt är det ideella<br />
arbetet: ”När föreningar där ute själva har verksamhet, det är <strong>på</strong> något sätt<br />
det jag betraktar som folkbildning. Alltså folket själv jobbar med utbildning eller<br />
<strong>utveckling</strong>, beroende <strong>på</strong> hur man vill benämna det” (intervju 1, sid. 2). Det ideella<br />
arbetet beskrivs som kärnan i arbetet <strong>och</strong> som utmärkande för folkbildningen. I<br />
citatet likställs folkbildning med ideellt arbete. Det betyder att det som <strong>på</strong>går utanför<br />
likaväl som inom folkbildningsorganisationerna kan vara folkbildning. Bland<br />
de intervjuade är det främst de yngre som resonerar om folkbildning som något<br />
som kan <strong>på</strong>gå var som helst, inte nödvändigtvis inom eller genom de av staten<br />
finansierade organisationerna. De ideella inslagen benämns <strong>på</strong> olika sätt av studieförbunden.<br />
Hos Folkuniversitetet talas om studieservice, hos Studieförbundet Vuxenskolan<br />
om kamratcirklar eller självhjälpsgrupper. Beteckningen av den ideellt<br />
grundade verksamheten skiftar men värderingen av dess betydelse är samstämmig.<br />
Det ideella arbetet beskrivs som själva kärnan i folkbildningsandan.<br />
När man går i studiecirkel ska det vara fritt <strong>och</strong> frivilligt. Det ska inte<br />
vara <strong>på</strong>tvingat. Det ska inte ske som ett krav för att du ska behålla<br />
jobbet eller för att du måste. Vi har inga betyg <strong>och</strong> så vidare. Men folkbildningsanda<br />
för mig det är … att det inte handlar om… Jag menar<br />
nu tar vi ju betalt för en del studiecirklar. Men den betalningen avser<br />
den administration vi har <strong>och</strong> i vissa fall cirkelledare <strong>och</strong> så vidare.<br />
Men det är precis som universitet <strong>och</strong> högskola, kunskaperna ska vara<br />
gratis. Det är en väldigt liten del av vår verksamhet som vi betalar för.<br />
Det är otroligt många cirkelledare vi har som jobbar ideellt. Det är den<br />
ideella biten som, som när man frågar vad folkbildningsanda är, så<br />
tycker jag att det är den delen. Spontant.<br />
(Intervju 2, sid. 5)<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• folkbildningsanda handlar om folkbildningens särskilda värden;<br />
• andan (värdena) beskrivs som en process av demokratilärande;<br />
• kärnan i folkbildningsandan beskrivs som ideella arbetsinsatser, via<br />
eller utanför folkbildningsorganisationerna.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 105
Skiftande framtidsbilder<br />
De intervjuades syn <strong>på</strong> folkbildningens roll i framtiden varierar. Ideella värden <strong>och</strong><br />
ideellt arbete kommer att få en allt större betydelse i framtiden, tror flera. Några<br />
är pessimistiska <strong>och</strong> oroliga inför vad som väntar. Kanske kommer folkbildningen<br />
inte att få något bidrag alls? <strong>Folkbildning</strong> blir en politisk strid, menar någon. Andra,<br />
vana vid ständiga förändringar i statliga direktiv, är mindre oroliga <strong>och</strong> menar att<br />
det är mycket upp till folkbildningen <strong>och</strong> folkbildarna själva. Det är där som de<br />
viktigaste <strong>och</strong> kanske mest kritiska frågorna ställs. Vilka behov folkbildningen ska<br />
fylla är en ständigt aktuell fråga som diskuteras av folkbildarna.<br />
106<br />
Jag tror att vi som civiliserat <strong>och</strong> demokratiskt samhälle måste ha möjligheter<br />
för människor som inte precis passar in i det gängse mönstret.<br />
Eller, vilket varit en stor del, för såna som behöver få en andra chans.<br />
Hur det sen ser ut… det är väldigt svårt att svara <strong>på</strong>. Hotade har vi<br />
varit så länge jag har funnits i den här verksamheten, i 40 år till <strong>och</strong><br />
från, fram <strong>och</strong> tillbaka. Det hör till, det ingår lite i bilden. Vi är ju<br />
väldigt utredda, folkbildningen är väldigt utredd. Eftersom det är en<br />
fri utbildning blir alla så nervösa: ”Vad håller de egentligen <strong>på</strong> med?”<br />
Men tills vidare så har vi ju gått stärkta från de här utredningarna. Sen<br />
att det finns frågetecken… De som är allra bäst <strong>på</strong> att ha frågetecken<br />
tror jag är vi själva, över vad vi ska kunna göra, vilka behov vi ska<br />
fylla. Det är ju det vi hela tiden håller <strong>på</strong> med.<br />
(Intervju 12, sid. 9)<br />
Flera menar att det blir allt viktigare att göra folkbildningen begriplig för dem som<br />
inte känner till vad den innebär, <strong>och</strong> mer tillgänglig. Att bevisa nyttigheten lyfts<br />
också fram som viktigt. Men den ekonomiska nyttigheten ligger inte i folkbildningens<br />
natur, som någon uttrycker det. Kraven om kvalitet <strong>och</strong> kontroll läggs, som<br />
vi tidigare beskrivit, fram i den senaste folkbildningspropositionen. Folkbildarna<br />
har om inte förståelse för så överseende med de kontroll- <strong>och</strong> kvalitetskrav som<br />
regeringen riktar mot dem som folkbildningsaktörer. Skepticismen grundar sig i<br />
statens införande av ett mätbarhetstänkande i folkbildningsarbetet, något som går<br />
emot folkbildningens grundidé <strong>och</strong> värden.<br />
Ja, kraven är ganska <strong>på</strong>tagliga, inte minst från våra statsmakter.<br />
Riksrevisionsverket sätter blåslampan <strong>på</strong> oss i <strong>och</strong> med den här kvalitetssäkringen.<br />
Och den jämförelsemodellen är inte helt lättsmält tycker<br />
jag, för folkbildningens grundidé. Men är det en sak vi är riktigt duktiga<br />
<strong>på</strong> så är det att balansera mellan de mest disparata kraven <strong>och</strong> för<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
väntningarna. Det är vi faktiskt riktigt jättebra <strong>på</strong>! Och jag tycker att<br />
vi ändå lyckats hålla någon form av särart, kanske just i det att kunna<br />
balansera <strong>och</strong> anpassa sig till förväntningar <strong>och</strong> förhållanden. Och<br />
vi gör det genom att diskutera <strong>och</strong> arbeta tillsammans. Jag kan förstå<br />
frågan (om utökad kontroll <strong>och</strong> krav om mätbarhet, vår anmärkning),<br />
men jag förstår inte riktigt hur vi ska kunna bevisa den här typen av<br />
värden som vi säger att vi värnar om. Det är klart att när vi sitter med<br />
de här kvalitetsarbetena så är ju målet att vi ska få fram siffror som ska<br />
kunna jämföras med varandra. Och vad är det om inte att mäta, med ett<br />
instrument som är väldigt främmande.<br />
(Intervju 12, sid. 11–12)<br />
Det finns en oro att kvalitetssäkringen ska ta för mycket tid av den ordinarie verksamheten.<br />
Några aktörer tror att folkbildningen <strong>och</strong> de ideella insatserna kommer<br />
att behövas allt mer i framtiden. <strong>Folkbildning</strong>en kan bli ett sätt för staten att<br />
spara. Resonemangen handlar om omfördelning av ansvar <strong>och</strong> uppgifter mellan<br />
samhällssektorer. Folkbildarna tolkar i kraven <strong>på</strong> kvalitet in en osäkerhet om vad<br />
staten vill med eller förväntar sig av folkbildningen.<br />
Det är lite så här tycker jag att när organisationer börjar prata i<br />
termer om uppföljningar, regler, koll <strong>och</strong> kontroll, då är man osäker.<br />
Jag tolkar det som en osäkerhet. Man är inte längre säker <strong>på</strong> det man<br />
gör <strong>och</strong> att man vill göra det man gör. Och det är väl det man kan tolka<br />
från statsmakterna, även om vi idag har väldigt starkt stöd. Det finns en<br />
enighet i riksdagen om att vi ska ha folkbildningen kvar. Till <strong>och</strong> med<br />
mer pengar fick vi. /…/ Men jag tror så här, jag har grunnat ganska<br />
mycket <strong>på</strong> de här frågorna, <strong>och</strong> jag tror att det är så här, vi kan inte<br />
längre tänka som förut att hur mycket verksamhet ska vi dra in till oss?<br />
Utan vi måste börja tänka i banorna, hur mycket pengar ska vi kunna<br />
spara till staten? För jag tror att det är lite det de är ute efter. De är ute<br />
efter, tror jag, att vi ska kunna ta över viktiga sysslor som de förut har<br />
gett pengar till, kommunala verksamheter.<br />
(Intervju 6, sid. 15)<br />
I folkbildningsarbetet ingår att se möjligheter <strong>och</strong> försöka överbrygga hinder. <strong>Folkbildning</strong>ens<br />
värden om demokrati <strong>och</strong> delaktighet existerar bortom strukturella<br />
system <strong>och</strong> statliga (eller andra) regler <strong>och</strong> blir något aktörerna bär med sig <strong>och</strong><br />
värnar om, ibland till <strong>och</strong> med utanför eller i strid med systemen, om systemen<br />
upplevs motsäga eller hindra folkbildningens mål <strong>och</strong> värden.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 107
108<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• folkbildarnas framtidsbilder skiftar från övertygelser om att folkbildningen<br />
även i framtiden kommer att ha en viktig (kanske ännu viktigare)<br />
roll i samhället, till en oro över hur förutsättningarna kommer att<br />
förändras (mindre ekonomiska bidrag <strong>och</strong> mer ideellt arbete);<br />
• kontroll- <strong>och</strong> kvalitetskraven tolkas som en statlig osäkerhet om folkbildningens<br />
betydelser (värde) <strong>och</strong> som en strategi för staten att i framtiden<br />
kunna spara pengar genom folkbildningsarbetet;<br />
• det finns en skepticism bland folkbildarna angående mätbarheten av<br />
folkbildningsverksamhet, som bygger <strong>på</strong> helt andra grunder (värden).<br />
Vad är folkbildning?<br />
Det är ju en lite speciell värld alltså. Jag har jobbat mycket med utbildning<br />
men det här är lite annorlunda. Det gäller, tror jag, att hitta själen<br />
i folkbildningen. Vad är det för någonting? Vad är folkbildning egentligen?<br />
(Intervju 1, sid. 1)<br />
I en betydelse är (blir) folkbildning den rapporteringsbara (<strong>och</strong> bidragsberättigade)<br />
verksamheten. Men folkbildning är förstås ett mycket vidare begrepp som inte<br />
definieras av statlig (eller någon annans) finansiering utan snarare av verksamheters<br />
innehåll, människors tillvägagångssätt <strong>och</strong> mål. Folkbildande insatser <strong>på</strong>går<br />
<strong>på</strong> många platser utanför studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor, vilket de intervjuade<br />
också beskriver.<br />
<strong>Folkbildning</strong> sker hela tiden faktiskt. Det är det som är så fascinerande<br />
att vi människor har det drivet hela tiden att utveckla oss <strong>och</strong> försöka<br />
komma <strong>på</strong> nya tankar <strong>och</strong> samtala. Mycket handlar om livsåskådningsfrågor<br />
<strong>på</strong> ett eller annat sätt. Så nog finns det folkbildning överallt. Men<br />
jag tycker att det är viktigt att vi <strong>på</strong> studieförbunden visar vad det är vi<br />
faktiskt har att erbjuda. Så vi blir synliga <strong>och</strong> folk vet att vi finns. För<br />
det är kanske inte alltid som det är så lätt. Man kanske har en idé men<br />
vet inte alltid hur man ska förverkliga den. Och det är ju där vi studieförbund<br />
kommer in.<br />
(Intervju 10, sid. 7–8)<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Utöver reglerna för statsfinansierad folkbildning gör studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor<br />
också egna bedömningar av vad som är folkbildning <strong>och</strong> inte <strong>och</strong> sätter<br />
<strong>på</strong> det viset sina egna mål. Kunskap om vad som är godkänd verksamhet byggs<br />
in i respektive organisation <strong>och</strong> lärs ut i det dagliga arbetet. Vid osäkerhet vänder<br />
sig personalen till högre instans inom organisationen. Vad som är folkbildning<br />
avgörs i en kombination av organisationers traditionella synsätt <strong>och</strong> uppkomna<br />
diskussioner. Några av de intervjuade problematiserar den egna organisationens<br />
bestämning av godkänd verksamhet. Särskilt ungdomsverksamhet riskerar drabbas<br />
av stelbenthet i bedömningen av vad som klassas som folkbildning eller inte.<br />
Ungdomar är en målgrupp som de flesta säger sig värna om <strong>och</strong> vill hitta sätt att i<br />
större utsträckning nå ut till. Att kunna rapportera verksamhet i skolans värld (även<br />
<strong>på</strong> dagtid) menar någon är en viktig fråga för framtiden. För att nå ungdomar kan<br />
folkbildningen behöva tänka, göra <strong>och</strong> benämna <strong>på</strong> nya sätt, menar någon.<br />
<strong>Folkbildning</strong>, det är väl okej för en äldre generation. Men går man ut till<br />
ungdomar <strong>och</strong> säger folkbildning, alltså använder begreppet folkbildning,<br />
då är jag inte säker <strong>på</strong> att man tycker att det är så häftigt <strong>och</strong> ballt utan<br />
det känns lite halvmossigt. Det har jag ifrågasatt också. Man kanske ska<br />
byta begrepp, sätta nya namn <strong>på</strong> samma sak? För när man pratar med<br />
ungdomar <strong>och</strong> låter bli att använda begrepp som folkbildning <strong>och</strong> studiecirklar<br />
<strong>och</strong> den typen av ord, då tycker de att det är helt okej.<br />
(Intervju 1, sid. 7)<br />
I intervjuerna ges exempel <strong>på</strong> studieförbundsverksamhet, inte minst i projektform,<br />
för ungdomar. Ungdomar <strong>och</strong> musik är ett prioriterat område av flera studieförbund.<br />
Samtidigt kan det vara svårt för folkbildarna, <strong>och</strong> därmed folkbildningen,<br />
att förhålla sig till nya ungdomsaktiviteter som dyker upp i samhället. En av de<br />
intervjuade berättar om sin upplevelse av den egna organisationens <strong>och</strong> folkbildningens<br />
svårighet att närma sig (ny) ungdomsverksamhet. I vår fråga undrar vi över<br />
om folkbildningens ramar hindrar ungdomsverksamhet?<br />
I vissa fall får jag en känsla av att folkbildningen inte hänger med. Den<br />
förnyar sig inte i samma fart som det tillkommer nya intressanta verksamheter.<br />
/…/ Om vi tar rollspel så innehåller det en massa varianter<br />
varav en heter live. /…/ Live är egentligen ett levande skådespel. Det är<br />
personerna själva som framställer skådespelet, där är man både publik<br />
<strong>och</strong> deltagare samtidigt. Alltså det finns ingen publik som tittar <strong>på</strong><br />
utan deltagarna är själva med i skådespelet. Det gör väl att det kan bli<br />
lite rörigt med ramarna. <strong>Folkbildning</strong> har ju inte varit upplagt <strong>på</strong> det<br />
sättet. Vi har en variant som heter kulturarrangemang. Där förväntas<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 109
110<br />
man ha en definierad grupp som framträder, alltså gör någon form av<br />
framträdande för publiken som sitter där. Men live passar ju inte in<br />
där eftersom det är både publik <strong>och</strong> framförande samtidigt. Det är väl<br />
ett exempel <strong>på</strong> att folkbildningen inte riktigt hänger med i det nya som<br />
kommer, men förhoppningsvis ska väl det också ändras.<br />
(Intervju 1, sid. 5–6)<br />
Graffiti är ett annat ungdomsexempel där det kan vara oklart vad som gäller. Formerna<br />
för bidragsstödd verksamhet, som studiecirkel, kulturarrangemang eller<br />
annan folkbildningsverksamhet, motsvarar inte alltid behoven bland ungdomar.<br />
Barnverksamhet (under 13 års ålder) kan inte redovisas i timmar vilket gör att<br />
studieförbunden måste finna annan finansiering alternativt driva ideell barnverksamhet.<br />
Barn som målgrupp riskerar därmed att hamna i kläm.<br />
Vi försöker ju få in verksamheten i de riktningarna (efter redovisningssystemet,<br />
vår anmärkning) <strong>och</strong> det kan ju låsa <strong>utveckling</strong>en tycker jag.<br />
Till exempel så får man bäst bidrag om man jobbar med handikappade,<br />
invandrare <strong>och</strong> arbetslösa. Men man kan inte bara tänka <strong>på</strong> det för då<br />
blir det lätt att man försöker få mer jobb där. Vi tycker ju till exempel<br />
att barn <strong>och</strong> ungdomsverksamhet är jätteviktigt. Och då är det tråkigt<br />
att barnverksamhet inte kan redovisas som cirklar utan det blir övrig<br />
folkbildning, <strong>och</strong> då får man halva bidraget för den verksamheten.<br />
Vilket egentligen betyder att man skulle ta dubbelt så mycket betalt av<br />
barn mot för vuxna. Och det tycker jag är väldigt tråkigt. Genom att<br />
man får mindre bidrag måste man ta mer betalt <strong>och</strong> det tycker man inte<br />
är riktigt klokt.<br />
(Intervju 8, sid. 2)<br />
Att nå nya <strong>och</strong> yngre deltagare, <strong>och</strong> att i den bemärkelsen hänga med sin samtid,<br />
får nog ses som en framtidsfråga för folkbildningen. För att kunna följa med förändringar<br />
krävs också att det är någorlunda högt i tak. Att det finns utrymme för att<br />
diskutera vad folkbildning är <strong>och</strong> inte är, eller vad den skulle kunna vara. Här kommer<br />
frågan om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong> in i bilden. Hur kan det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
förstås i relation till folkbildningen? Vem eller vilka är med i eller bjuds in i<br />
diskussionen? Från ett förändringsperspektiv kan det vara ett problem att, som det<br />
sägs i citatet nedan, ”den äldre generationen fortfarande styr över folkbildningen”.<br />
Eftersom samhället förnyar sig så måste man också vara med <strong>och</strong><br />
förändra folkbildningen så att den följer med. Så att den <strong>på</strong> något sätt<br />
speglar det samhälle vi har. Annars tror jag att folkbildningen kommer<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
att dö ut. Jag säger inte att det är så, men man får känslan av att om<br />
man inte är med tillräckligt <strong>och</strong> förnyar sig så är risken stor i alla fall.<br />
/…/ Ett problem är att den äldre generationen fortfarande styr över<br />
folkbildningen. Frågan är hur benägna de är att förnya sig i form av<br />
både innehåll <strong>och</strong> begrepp. /…/ Om man konserverar något <strong>och</strong> inte<br />
följer med <strong>utveckling</strong>en då hamnar man <strong>på</strong> efterkälken. Det tycker jag<br />
vore synd för folkbildningen har stora möjligheter.<br />
(Intervju 1, sid. 6–7)<br />
Av beskrivningarna framgår att:<br />
• vad som är folkbildning eller inte definieras politiskt men också inom<br />
respektive folkbildningsorganisation;<br />
• ungdomsverksamhet kan ha svårt att få acceptens som folkbildande<br />
verksamhet, då den inte alltid passar in i de rådande ramarna;<br />
• folkbildningens begrepp kan uppfattas som gammaldags av ungdomar,<br />
nya sätt att tala om folkbildning <strong>på</strong> kanske skulle attrahera ungdomar<br />
lättare;<br />
• vem eller vilka som har makt att definiera vad folkbildning är delvis är<br />
en generationsfråga där de äldre har tolkningsföreträdet.<br />
Sammanfattning av värden <strong>och</strong> visioner: Självreflektion<br />
Intervjusamtalen är genomgående sökande <strong>och</strong> reflexiva, det gäller särskilt när de<br />
handlar om folkbildningens värden <strong>och</strong> visioner. De intervjuade resonerar om vad<br />
både folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan vara <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt de som folkbildare<br />
bidrar eller skulle kunna bidra. Många av berättelserna präglas av ett reflexivt<br />
förhållningssätt till det egna folkbildningsarbetet <strong>och</strong> till folkbildningens roll <strong>och</strong><br />
betydelser i djupare mening <strong>och</strong> i ett samhällsperspektiv, <strong>och</strong> då är vi inne <strong>på</strong><br />
folkbildningens värden.<br />
I detta samt i föregående avsnitt har vi beskrivit hur folkbildarna talar med<br />
stolthet om folkbildningsarbetet trots de hinder som finns att överkomma. Hindren<br />
finns i normer <strong>och</strong> regler om vad folkbildningsverksamhet är eller bör vara.<br />
Utöver föreskrifter, målstyrning <strong>och</strong> bidragssystem har det också betydelse hur<br />
folkbildning bedöms eller betraktas inom den egna ”folkbildande” organisationen.<br />
Några av de intervjuade reflekterar ganska kritiskt över hur de själva, i sin yrkesroll,<br />
utgör hinder eller möjligheter. Vad kan, vågar eller vill de göra? Hur viktigt<br />
är det att hålla sig inom folkbildningens ramar? Och är ramarna tillräckligt vida<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 111
för att möta de <strong>lokal</strong>a behov som finns? Intervjusamtalen präglas av stark tilltro<br />
till folkbildningsarbetet. Men också av synpunkter <strong>på</strong> var folkbildarna själva <strong>och</strong><br />
folkbildningen, som verksamhet <strong>och</strong> värdesystem, brister.<br />
Folkbildarnas självreflexiva betraktelser kännetecknas av problemlösning <strong>och</strong><br />
ett möjliggörande perspektiv. Med beskrivandet av problem följer ofta resonemang<br />
om <strong>och</strong> förslag <strong>på</strong> lösningar. Folkbildarna träder fram som anpassningsbara,<br />
med en verksamhet som är flexibel men som <strong>på</strong> samma gång värnar sin särart.<br />
De värden folkbildningen står för <strong>och</strong> det folkbildningen är bra <strong>på</strong>, är inte lätt att<br />
vare sig mäta eller synliggöra. Nu ställer staten sådana krav <strong>på</strong> folkbildningen.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbetets innehåll, vad den har att erbjuda, ska helst också förpackas<br />
<strong>på</strong> ett modernt <strong>och</strong> säljande sätt för att kunna konkurrera med annan verksamhet.<br />
Marknadsföring <strong>och</strong> profilering är frågor som tillsammans med mätbarheten<br />
uppfattas som viktiga framtidsfrågor. Men vad händer med folkbildningen när den<br />
mäts, kontrolleras, profileras <strong>och</strong> marknadsförs? Hur tar folkbildningen sig an detta<br />
att bevara de personliga mötenas betydelse <strong>och</strong> varje individs rätt att växa? (Hur)<br />
är det möjligt att i ett marknadsmässigt samhällsklimat vidmakthålla det ”folkbildningsmässiga”<br />
med allt vad det innebär?<br />
112<br />
För mig är folkbildningsmässighet att människor som kommer hit ska<br />
känna att de har betydelse, inte bara som elever utan som medmänniskor,<br />
<strong>och</strong> att vi möts i ögonhöjd. Ungdomar ska möta människor som<br />
respekterar <strong>och</strong> bejakar dem. Vi som jobbar här måste bejaka det här,<br />
det är folkbildningsmässigt för mig. Och det är vi ganska bra <strong>på</strong>. Men<br />
det är svårt att marknadsföra.<br />
(Intervju 13. sid. 4)<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
I följande avsnitt presenterar <strong>och</strong> diskuterar vi folkbildarnas beskrivningar <strong>och</strong><br />
reflektioner kring det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget. Syftet är att få kunskap om<br />
hur uppdraget tolkas <strong>och</strong> hanteras i folkbildarnas vardagsverklighet. Intervjuerna<br />
innehåller beskrivningar av olika slags <strong>lokal</strong>a aktiviteter där folkbildningen är<br />
(med)aktör. Vissa av aktiviteterna kan sägas handla om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete,<br />
utifrån vår förståelse av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som kollektiv handling för bygd eller<br />
närsamhälle. Andra aktiviteter har mer karaktär av enstaka insatser som riktas mot<br />
individen snarare än grupp <strong>och</strong> närsamhälle.<br />
Exempel från stadsmiljöer har inkluderats, fastän studiens huvudfokus är<br />
landsbygderna. Under intervjuerna gjorde folkbildarna inte någon större åtskillnad<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
mellan land <strong>och</strong> stad utan talade snarare om vikten av att finnas i båda miljöerna.<br />
De exempel som ges kommer framförallt från de kommuner där intervjuerna<br />
genomförts, det vill säga Falun, Ludvika <strong>och</strong> Borlänge.<br />
Vi har intresserat oss för folkbildarnas berättelser om det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
utifrån hur det beskrivs <strong>och</strong> förstås av folkbildarna själva (en vid förståelse).<br />
Den röda tråd som håller ihop de mångskiftande berättelserna om <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> handlar om samarbete <strong>och</strong> samverkan. Vi använder de två begreppen<br />
med likvärdig betydelse. Samarbete med andra folkbildningsaktörer men också<br />
med aktörer från offentlig <strong>och</strong> privat sektor kännetecknar de verksamheter som<br />
beskrivs som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. I huvudsak är det, som tidigare, studieförbundens<br />
verksamhet som beskrivs <strong>och</strong> analyseras. Folkhögskolornas verksamhet, arbetssituation<br />
<strong>och</strong> roll när det gäller <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> beskrivs under en egen rubrik i<br />
slutet av kapitlet.<br />
Relationen folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i<br />
studieförbundens beskrivningar<br />
De intervjuade representerar olika studieförbund men de har också egna förhållningssätt<br />
till <strong>och</strong> förståelser av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, vilket färgar berättelserna. Det<br />
intressanta är kanske att det i den brokighet som beskrivs ändå finns urskiljbara linjer<br />
i hur aktörerna exemplifierar hur de som folkbildare bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> vad begreppet innebär för dem. Lokal <strong>utveckling</strong> beskrivs dels som konkreta<br />
aktiviteter inom olika områden, men också som något som aktiviteter i förlängningen<br />
kan komma att leda till. Lokal <strong>utveckling</strong> ges en tudelad betydelse; som<br />
konkret verksamhet respektive som en förväntad effekt. Med den senare förståelsen<br />
avser folkbildarna ibland ett förlängt resultat av folkbildningsinsatser generellt.<br />
Begreppet ges då en utvidgad betydelse som gör att det mesta kan komma att<br />
handla om (leda till) <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. När resonemanget dras till sin spets innebär<br />
det att folkbildningsarbete likställs med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, vilket i sin tur skulle<br />
innebära att folkbildningen redan har löst sin uppgift att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Frågan om folkbildningens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> förlorar då sin betydelse.<br />
Vi har valt att belysa hur folkbildarna resonerar genom att presentera exempel<br />
från studieförbunden. Folkhögskolorna har andra förutsättningar, vilka beskrivs<br />
längre fram i kapitlet, men dess representanter resonerar <strong>på</strong> ett liknande sätt kring<br />
vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är <strong>och</strong> hur folkbildningen kan bidra. Exemplen syftar inte<br />
till att vara heltäckande utan till att ge en övergripande idé om hur folkbildarna<br />
beskriver <strong>och</strong> förstår relationen folkbildning–<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Exemplen visar att<br />
folkbildningen är aktiv både <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> i stadsmiljöer med aktiviteter som<br />
kan förstås som <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, eller som kan komma att leda vidare till<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 113
det. Vi har kategoriserat de beskrivna verksamheterna till några ”huvudområden”<br />
för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, som vi sammanfattat som:<br />
– bygde<strong>utveckling</strong>;<br />
– starta eget/företagande;<br />
– musik;<br />
– aktivitetshus/samlings<strong>lokal</strong>;<br />
– ungdomar;<br />
– fritid;<br />
– hälsa;<br />
– kvinnor.<br />
Inom de här områdena är studieförbunden <strong>på</strong> olika sätt aktiva. I några fall är de<br />
självständiga initiativtagare <strong>och</strong> drivande, i andra är de en aktör tillsammans med<br />
andra. Även i de fall där studieförbundet är initiativtagare är det vanligt att arbetet<br />
sker i samarbete med andra. Samarbete karaktäriserar studieförbundens engagemang<br />
i <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Områdesindelningen går självfallet att omgruppera <strong>och</strong> tolka <strong>på</strong> andra sätt.<br />
Ungdomar, kvinnor <strong>och</strong> landsbygdsinvånare är ”målgrupper” för flera av aktiviteterna.<br />
Musik-, fritids- <strong>och</strong> hälsofrågor är ”ämnen” som dominerar i exemplen.<br />
”Mötesplatser”, i form av bygdeprojekt, aktivitetshus <strong>och</strong> samlings<strong>lokal</strong>er, nämns<br />
som viktigt i både stads- <strong>och</strong> landsbygdsmiljöer.<br />
Bygde<strong>utveckling</strong><br />
• Gemensamt arbete av byinvånare för att genomföra en föreställning liknande<br />
”Wallmans salonger”. En av flera aktiviteter i bygden (Linghed).<br />
• Timringskurs för att bygga övernattningsställe invid en ridled som invånarna<br />
ställer i ordning, som en del i bygdens <strong>utveckling</strong>sarbete (Enviken).<br />
• Projekt mellan ett studieförbund <strong>och</strong> kommunens näringslivskontor. Avslutades<br />
12 mars 2007. Flera byar arbetade med sin egen <strong>utveckling</strong> bland annat<br />
genom SWOT-analys <strong>och</strong> studiecirkelmodell (Aspeboda, Vika, Bjursås,<br />
Svärdsjö, Lumsheden, Linghed, Enviken, Tängerdalen med flera).<br />
• EU-projekt: ”Lets’s read together”, ett samarbets- <strong>och</strong> landsbygdsprojekt<br />
med åtta deltagande länder under två år. Läsande med <strong>lokal</strong> förankring<br />
kopplat till <strong>utveckling</strong>: Hur kan vi få den här byn att leva vidare? Träffas i<br />
små grupper i byar, läsa, prata <strong>och</strong> må bättre (flera byar).<br />
• Grävcirklar med byalag: ”Gräv där du står” <strong>och</strong> i nästa steg ”Gräv <strong>på</strong> nytt”.<br />
Ett omfattande arbete där invånare i olika bygder har dokumenterat sitt<br />
<strong>lokal</strong>samhälle. Arbetet har lett till olika saker i olika bygder. En bygd har<br />
bland annat gjort en utställning <strong>och</strong> bok (Södervik). En annan bygd är <strong>på</strong><br />
gång med barnverksamhet, genom Unga Örnar (Blötberget). Barnverksam-<br />
114<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
heten har inspirerat studieförbundet till en idé om att tillsammans med Folkets<br />
Hus-föreningar starta upp en Unga Örnar-grupp i varje by (flera byar).<br />
• Stöd till engagerade (äldre) invånare som bildat förening <strong>och</strong> köpt in bygdens<br />
skola för att få en samlingsplats <strong>och</strong> förbättra möjligheterna att hålla liv i<br />
bygden. Studiecirklar <strong>och</strong> utbildningar (Hedemora).<br />
Starta eget/företagande<br />
• ”Samverkan i Söderbärke”. Ett projekt med medel från näringslivsenheten i<br />
kommunen. Studiecirkel som riktades till dem med tankar om att starta eget<br />
företag samt nystartade företag. I förlängningen en tanke om nätverk mellan<br />
småföretag som dock tycks ha runnit ut i sanden (Söderbärke).<br />
Musik<br />
• Musik, rock’n’roll, <strong>och</strong> ungdomar (Svärdsjö).<br />
• Peace and love-festivalen, musikfestival. Studieförbund i samarbete med<br />
festivalarrangörerna (Borlänge).<br />
• Garage, musiktävling med olika deltävlingar. Samarbete mellan två studieförbund,<br />
Bilda <strong>och</strong> Studiefrämjandet, <strong>och</strong> Arenan 17 (Falun).<br />
Aktivitetshus/Samlings<strong>lokal</strong><br />
• Utveckling av Liljans gård, en gård mellan Falun <strong>och</strong> Borlänge vid sjön Liljan.<br />
Handikapprörelsens gård med låg beläggning. Medel har sökts för att<br />
skapa en trädgård anpassad till funktionshindrade, <strong>och</strong> för fortlevnad <strong>och</strong><br />
utbyggnad så att cirklar, kursverksamhet <strong>och</strong> alla möjliga aktiviteter ska<br />
kunna hållas där (Liljans gård vid sjön Liljan).<br />
• Globen. Ett kultur- <strong>och</strong> aktivitetshus i centrala Falun, som drivs av ett studieförbund.<br />
Öppet varje kväll <strong>och</strong> alla är välkomna (Falun).<br />
• En nybildad <strong>lokal</strong>förenings iordningställande av samlings<strong>lokal</strong> i <strong>lokal</strong>samhället,<br />
i Försäkringskassans före detta <strong>lokal</strong>er (Rättvik).<br />
Ungdomar<br />
• Ungdomsprojektet ”Seaside”, en ”happening” i maj 2007, besöktes av cirka<br />
3 500 ungdomar. Samarbete mellan två studieförbund, Bilda <strong>och</strong> Studiefrämjandet<br />
(Falun).<br />
• ”Unga leder unga”, arbete med att få igång ungdomar mer ute i naturen.<br />
• Sökt pengar hos ungdomsstyrelsen för ungdomsprojekt ”Ungdomar utan<br />
17 Arenan, ett kulturhus <strong>och</strong> en mötesplats i centrala Falun, invigdes 2005. Det har framförallt blivit<br />
en mötesplats för ungdomar 16–25 år med café, internet, rep<strong>lokal</strong>er, design <strong>och</strong> konserter med<br />
mera. Tanken var att skapa ett kulturhus med både vuxenutbildning <strong>och</strong> ungdomsverksamhet.<br />
Studieförbunden har tillsammans med kommunen varit delaktiga i skapandet av Arenan.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 115
116<br />
gränser” som är tänkt att stötta nätverk för ungdomar <strong>lokal</strong>t <strong>och</strong> i andra<br />
länder (Ludvika-Smedjebacken).<br />
• Stöttat skolelever i 9:an som bildat en miljöaktionsgrupp ”Fight for the<br />
future”. Gruppen har bland annat hållit en miljödemonstration <strong>och</strong> tilldelats<br />
ABF:s miljöstipendium (Ludvika).<br />
• Stötta lärare, arbeta med skolan <strong>och</strong> ungdomar, tillsammans med föreningslivet<br />
(Insjön).<br />
• Internationellt ungdomsarbete <strong>och</strong> utbyte. Studieförbund driver ett studiecenter<br />
i Jerusalem med skol- <strong>och</strong> ungdomsutbyte. Elever från Hagaskolan<br />
i Borlänge besöker Jerusalem <strong>och</strong> deltar i festival, workshops, samtal <strong>och</strong><br />
avslutningskonsert <strong>och</strong> elever från Israel <strong>och</strong> Palestina kommer till Sverige<br />
<strong>och</strong> föreläser <strong>och</strong> uppträder (Borlänge).<br />
• Ungdomsarbete i Älvdalen tillsammans med en eldsjäl som <strong>på</strong> halvtid är<br />
hälsosamordnare i Älvdalens kommun <strong>och</strong> <strong>på</strong> halvtid pastor <strong>och</strong> engagerad<br />
i Betel (baptistförsamlingen). Mycket ungdomsarbete <strong>och</strong> utbildningar för<br />
vuxna som arbetar med ungdomar.<br />
• Ungdomar <strong>och</strong> fritidsgårdar. Samverkan med flera fritidsgårdar. Jobbar särskilt<br />
med tjejgrupper för att stärka tjejers självkänsla (bland annat Borlänge).<br />
Fritid<br />
• Kompetens<strong>utveckling</strong> för fiskevårdsföreningar, turism <strong>och</strong> folkhälsa.<br />
• Teatergrupper (Enviken).<br />
Hälsa<br />
• Strokeprojekt omfattande hela Dalarna. Över 80 studiecirklar. Cirka 300<br />
personer deltog vid föreläsning i Avesta. Tio cirklar i Leksand inklusive politiker<br />
<strong>och</strong> tjänstemän, paneldebatt med kommuner <strong>och</strong> landsting (Dalarna).<br />
Kvinnor<br />
• Internationella kvinnodagen i Rättvik. En tradition som har upprätthållits i<br />
fjorton år. Samverkan mellan fyra studieförbund. Samarbetet <strong>och</strong> rapporteringen<br />
har lösts genom att studieförbunden har rullande rapportering vart<br />
fjärde år (Rättvik).<br />
• Tjejmässa. Ett studieförbund ordnade i samarbete med andra aktörer en<br />
tjejmässa hösten 2007 med workshops, seminarier <strong>och</strong> prova <strong>på</strong>-aktiviteter.<br />
Cirka 600 tjejer från Borlänge kommun deltog (Borlänge).<br />
• Tjejjourer. Nationellt samarbete med Roks för att få igång tjejjourer <strong>lokal</strong>t.<br />
Samarbete med flera tjejjourer (bland annat Ludvika, Smedjebacken <strong>och</strong><br />
Borlänge).<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Innehållsligt omfattar exemplen många slags verksamheter riktade till olika målgrupper.<br />
Verksamheterna består av enstaka aktiviteter som work-shops, seminarium<br />
<strong>och</strong> mässor, men också av längre projekt <strong>och</strong> utbildningar. Ett av studieförbunden<br />
berättade om <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprojekt i länet som de kände till, men<br />
sade sig inte driva något själva. De två studieförbund som inte sade sig ha någon<br />
verksamhet som kunde definieras som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> berättade dock om hur de<br />
samarbetade med föreningar <strong>och</strong> församlingar i olika aktiviteter. Ett samarbete<br />
som lika gärna skulle kunna tolkas som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Empirin innehåller<br />
många sådana exempel <strong>på</strong> tolkningsproblematiken kring begreppet <strong>och</strong> uppdraget<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Den bild av folkbildarnas förståelse av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som växer fram utifrån<br />
intervjuexemplen är brokig. Det finns ingen tydlig skiljelinje när det handlar om<br />
folkbildningsarbete eller <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Vi intresserar oss fortsättningsvis<br />
mindre för var en sådan eventuell skärningspunkt går <strong>och</strong> mer för att försöka<br />
förstå mönstren i beskrivningarna.<br />
Analys av mönster i studieförbundens beskrivningar<br />
av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
Enligt folkbildarnas beskrivningar <strong>och</strong> vår sammanställning (ovan) varierar<br />
omfattningen av studieförbundens arbete med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> ganska mycket. De<br />
studieförbund som angett flest exempel <strong>på</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sinsatser är Studiefrämjandet,<br />
ABF <strong>och</strong> Bilda. SV <strong>och</strong> NBV utgör en mellankategori medan Folkuniversitetet<br />
tillsammans med Sensus <strong>och</strong> Medborgarskolan beskrivit ett eller inget<br />
exempel. Huruvida de exempel som ges verkligen är representativa för studieförbundens<br />
engagemang (i regionen) har vi inte undersökt <strong>och</strong> kan därför inte säga<br />
något om. Det intressanta menar vi är de exempel som ges. Samtliga studieförbund<br />
utom två har faktiskt gett exempel <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> där de själva haft en roll.<br />
De aktiviteter som beskrivs är många <strong>och</strong> varierade men har ändå en del saker<br />
gemensamt. Framförallt utmärks de av att de många gånger handlar om samarbete.<br />
Påfallande mycket ungdomsverksamhet beskrivs som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Studiefrämjandet,<br />
ABF, NBV <strong>och</strong> Bilda ger sådana exempel. Flera anger just bygde<strong>utveckling</strong><br />
som exempel. Folkuniversitetet, SV, Studiefrämjandet, ABF <strong>och</strong> NBV<br />
ger exempel <strong>på</strong> olika typer av bygde<strong>utveckling</strong>. Det kan nog delvis tolkas enligt<br />
devisen ”som man frågar får man svar”. Vi har vid intervjutillfällena beskrivit<br />
forskningsprojektet samt vad ett landsbygdsperspektiv <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> skulle<br />
kunna vara genom begreppet bygde<strong>utveckling</strong>. Flera av aktörerna har dock själva<br />
<strong>och</strong> utan vägledning från vår sida dragit slutsatsen att <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan handla<br />
om bygde<strong>utveckling</strong>. Å andra sidan har aktörerna inte helt ”godtagit” våra beskriv-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 117
ningar eller självklart associerat till bygde<strong>utveckling</strong>. De har haft invändningar,<br />
ifrågasatt <strong>och</strong> reflekterat kring andra sätt att förstå <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong>, inte minst i<br />
stadsmiljöer som Falun <strong>och</strong> Borlänge.<br />
En tendens är att de som ger få eller inga exempel <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är de<br />
mindre studieförbunden: Folkuniversitetet, Sensus <strong>och</strong> Medborgarskolan. Bilda,<br />
som satsar mycket <strong>på</strong> ungdomsverksamhet, undantaget. Utmärkande för de mindre<br />
studieförbunden är även att de mer än andra nämner samarbete, både med andra<br />
folkbildningsaktörer men också med aktörer från andra samhällssektorer. Ideella<br />
insatser är också en förutsättning för många av Bildas aktiviteter. Som ett litet studieförbund<br />
behöver Bilda, kanske i större utsträckning än de stora studieförbunden,<br />
samverka med andra för att genomföra aktiviteter. Studieförbunden agerar alltså<br />
utifrån olika förutsättningar men engagerar sig i ganska likartade aktiviteter/<br />
verksamheter.<br />
Vi har konstaterat att samarbete karaktäriserar folkbildarnas beskrivningar av<br />
hur folkbildning bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Samarbete kännetecknar överhuvudtaget<br />
studieförbundens arbetssätt, så kanske betyder det inte något speciellt för just<br />
arbetet med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Men då sambandet samarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
är ett genomgående drag i empirin vill vi ändå peka <strong>på</strong> det. Där inte någon samarbetsvilja<br />
finns blir det också svårare med samverkansaktiviteter eller projekt, däribland<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Någon menar att <strong>utveckling</strong>sarbetet inte är <strong>lokal</strong>avdelningens<br />
uppgift utan något som bör ske <strong>på</strong> regional <strong>och</strong> högre nivå. Lokal<br />
<strong>utveckling</strong> likställs med regional <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> att jobba med regional <strong>utveckling</strong><br />
är något som distriktet sysslar med. Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget läggs därmed<br />
över <strong>på</strong> någon annan. Ett sådant uttalande stärker det vi tidigare beskrivit, nämligen<br />
att folkbildningens arbete med (eller för) <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> beror av flera saker.<br />
Inte minst beror det av organisationen inom vilken folkbildaren verkar, men också<br />
av den enskilde folkbildarens intressen, kunskap <strong>och</strong> synsätt.<br />
I exemplen synliggörs (andra) studieförbund som samarbetspartners. Kommunernas<br />
näringslivskontor, <strong>och</strong> förenings- <strong>och</strong> näringslivet generellt, omnämns som<br />
samverkanspart i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktiviteter. Ett ytterligare exempel beskrivs i<br />
SV:s tidning Impuls (nr 4, maj 2008):<br />
118<br />
Kulla <strong>och</strong> Mas, vilket kalas! Spelas vid Rättviks Gammelgård under<br />
vecka 26, som är en del av Rättviksveckan. Rättviksveckan arrangeras i<br />
samarbete med SV, Rättviks Turistförening, Närvik <strong>och</strong> byarna runt om<br />
i Rättvik.<br />
Tillkomsten av bygdespelet ”Kulla <strong>och</strong> Mas, vilket kalas!” i Rättvik exemplifierar<br />
samverkan mellan föreningslivet, folkbildningen, kommunen <strong>och</strong> näringslivet.<br />
Spelet kom till genom en ung kvinnas vision om ett eget bygdespel för Rättvik.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Idén presenterades för Närvik, ett samarbetsforum mellan kommunen <strong>och</strong> näringslivet.<br />
Därifrån lotsades eldsjälen <strong>och</strong> idén vidare till SV där en studiekonsulent<br />
stöttade processen med att sätta upp spelet. Bygdespelet arbetades sedan fram i<br />
studiecirklar.<br />
Exemplet visar hur studieförbunden kan ha en aktiv <strong>och</strong> stödjande roll i kulturaktiviteter<br />
<strong>på</strong> landsbygderna. Aktiviteter som bidrar till att upprätthålla (<strong>och</strong><br />
förnya) bygders kultur- <strong>och</strong> gemenskapstraditioner. Det visar också hur <strong>lokal</strong>a idéers<br />
genomförande engagerar aktörer <strong>på</strong> tvärs över olika samhällssektorer. I intervjuerna<br />
beskrivs flera exempel <strong>på</strong> samarbete mellan samhällssektorerna ideell,<br />
offentlig <strong>och</strong> privat sektor. I forskningsprojektets rapport om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i<br />
stadsmiljö, diskuteras <strong>och</strong> definieras <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som just partnerskapsarbete<br />
med aktörer från olika samhällssektorer (Eriksson 2008). Privat sektor är dock<br />
till stor del frånvarande i förortens <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser, till skillnad från<br />
landsbygdsstudien. Kanske har det att göra med närheten till <strong>och</strong> kännedomen om<br />
varandra i mindre samhällen <strong>och</strong> bygder, där föreningsrepresentanter inte sällan<br />
också är företagare. Avstånden mellan samhällssektorerna blir i landsbygdsmiljöerna,<br />
i den bemärkelsen, inte särskilt stora eller svåröverkomliga. Snarare finns<br />
det i Dalarna en gynnsam miljö för samarbete genom nätverk, projekt <strong>och</strong> andra<br />
plattformar där sektorerna <strong>och</strong> deras aktörer har möjlighet att mötas (se också kapitel<br />
fem).<br />
Folkbildarna gör likartade men också olika tolkningar av vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
är <strong>och</strong> hur den egna organisationen bidrar. De olika tolkningsgrunderna förklarar<br />
nog också delvis variationerna i vår exempelöversikt. Medan någon tolkar <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> som något som täcker in det mesta av den ordinarie verksamheten, tolkar<br />
andra det som särskild verksamhet. Medborgarskolan berättar till exempel att<br />
de arbetar med hembygdsföreningar men inte direkt med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i en bygd<br />
eller <strong>på</strong> en ort. Sensus talar om underifrånperspektiv, något som även karaktäriserar<br />
den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en i byarörelsearbetet. Folkuniversitetet nämner ett konkret<br />
exempel <strong>på</strong> bygde<strong>utveckling</strong> där de själva varit inblandade. I sin beskrivning betonar<br />
de processperspektivet. Lokal <strong>utveckling</strong> beskrivs som en process som skapar<br />
mervärden så som livskvalitet. Samtliga resonerar kring vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan<br />
betyda i relation till den egna organisationen, men också i relation till folkbildningen<br />
som ett särskilt område med särskilda uppgifter <strong>och</strong> mål. Att reflektera<br />
kring <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> leder vidare till reflektioner om folkbildningsarbetet.<br />
På vilka sätt arbetar då studieförbunden med <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, enligt<br />
folkbildarnas egna beskrivningar? Det kan ske <strong>på</strong> olika sätt. Metodmässigt görs<br />
det huvudsakligen genom studiecirkeln, projektarbete <strong>och</strong> genom att tillhandahålla<br />
<strong>lokal</strong>er. Att finnas med i nätverk eller samverkanskonstellationer, i processer, kan<br />
också sägas vara en metod för arbete med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Studieförbundens<br />
roll varierar mellan att de initierar själva, stödjer andra eller är medaktörer i<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 119
samarbeten för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Medan några satsar mest <strong>på</strong> ungdomsverksamhet<br />
satsar andra <strong>på</strong> bygde<strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> samlings<strong>lokal</strong>er eller kulturaktiviteter. Forskning<br />
har visat att just kultur- <strong>och</strong> fritidsaktiviteter toppar de aktiviteter som <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>sgrupper arbetar med (se till exempel Herliz 1998). Utifrån det verkar<br />
studieförbundens exempel <strong>på</strong> områden <strong>och</strong> insatser för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som rimliga.<br />
Om initiativen är eller i förlängningen blir del av ett förändrings- <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
behöver undersökas från fall till fall. Tidigare forskning, våra erfarenheter<br />
<strong>och</strong> landsbygdsstudiens resultat visar att folkbildningens insatser bidrar till<br />
att igångsätta eller upprätthålla sociala <strong>och</strong> kulturella gemenskaper, vilket kan vara<br />
nog så viktigt <strong>och</strong> ofta grunden till <strong>utveckling</strong>s- <strong>och</strong> förändringsarbete.<br />
Studiecirkeln är, som vi beskrivit tidigare, en vanlig metod i bygde<strong>utveckling</strong>.<br />
Den är folkbildningens hittills riktigt stora bidrag till <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, i<br />
betydelsen byarörelsearbete. Ett annat arbetssätt som beskrivs i samband med <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> är projekt. Projekt tillsammans med studiecirklar <strong>och</strong> samlings<strong>lokal</strong>er<br />
ringar ganska väl in hur folkbildningen konkret bidrar till <strong>och</strong> verkar för <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>. Bygdegrupper bygger inte sällan sitt <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> en kombination<br />
av ideellt arbete <strong>och</strong> (delvis finansierad) projektverksamhet. Att det finns<br />
någon typ av mötesplats är nödvändigt för att <strong>lokal</strong>a grupper ska kunna samlas<br />
kring arbete <strong>och</strong> gemenskap i sina bygder. En vanlig aktivitet är därför att bygga<br />
eller restaurera mötes- <strong>och</strong> samlings<strong>lokal</strong>er. I intervjuerna beskriver folkbildarna<br />
hur studieförbunden direkt eller indirekt har tillgång till <strong>lokal</strong>er, exempelvis IOGT-<br />
NTO:s ordenshus eller Folkets Hus-föreningar, <strong>på</strong> landsbygderna. Möjligen skulle<br />
folkbildningens <strong>lokal</strong>er, i större utsträckning än vad som är fallet idag, kunna vara<br />
plattformar för <strong>och</strong> del i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>ssammanhang.<br />
I exempelsamlingen finns projekt som kombinerar <strong>lokal</strong> verksamhet med ett<br />
internationellt utbyte <strong>och</strong> samverkan. Vi har inte frågat efter internationellt (<strong>lokal</strong>t)<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete, något som exempelvis folkhögskolorna har erfarenhet av. De<br />
intervjuade har ibland spontant ändå nämnt internationella projekt, så som EU-<strong>och</strong><br />
Sidaprojekt. Vår reflektion är att studieförbundens <strong>och</strong> folkhögskolornas erfarenheter<br />
<strong>och</strong> kunskaper om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i andra länder kan vara överförbara<br />
till svenska förhållanden <strong>och</strong> omvänt.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en bidrar i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete genom deltagande i aktiviteter,<br />
projekt <strong>och</strong> processer. Beroende av kontext har folkbildarna olika roller. De engagerar<br />
sig också inom flera områden. Om exemplen från intervjuerna grupperas ännu<br />
snävare än vi inledningsvis gjort återstår två huvudområden; bygde<strong>utveckling</strong> <strong>och</strong><br />
ungdomsverksamhet. Med stöd i intervjuerna inbegriper bygde<strong>utveckling</strong>sbegreppet<br />
även aktiviteter i stadsmiljö. Kanske finns möjlighet till mer kontakt <strong>och</strong> utbyte<br />
mellan folkbildningen <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet vad gäller ungdomsverksamhet<br />
<strong>och</strong> ungdomars intressen? Som vi beskriver i fallstudierna av <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete (se kapitel tre) finns det i bygderna en önskan om att bättre nå<br />
120<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
ungdomar, <strong>och</strong> folkbildningen har redskap för att nå <strong>och</strong> arbeta med just ungdomar.<br />
Att nå ungdomar kan sägas vara en gemensam målsättning för folkbildningen <strong>och</strong><br />
det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet (bygde<strong>utveckling</strong>en).<br />
Av ovanstående framgår att <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> inte är ett helt främmande område<br />
för folkbildarna utan något som de flesta kan förhålla sig till <strong>och</strong> ge exempel <strong>på</strong>.<br />
Beskrivningarna flyter ibland ut till att omfatta folkbildningsarbete generellt, men<br />
mer precisa exempel ges också. Fem av de åtta studieförbunden beskriver hur de<br />
<strong>på</strong> olika sätt varit engagerade i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser <strong>på</strong> landsbygder (<strong>och</strong><br />
i stadsmiljö). Studiecirklar, kurser, utbildningar, kulturarrangemang, projekt eller<br />
processledning är de tillvägagångssätt genom vilka studieförbunden konkret säger<br />
sig bidra till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Intervjuernas beskrivningar av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> utmärks av några<br />
saker:<br />
• de flesta exemplen <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> handlar om bygde<strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> ungdomsverksamhet;<br />
• studieförbunden agerar utifrån olika förutsättningar men gör ganska<br />
likartade aktiviteter;<br />
• flera exempel finns <strong>på</strong> samarbete mellan samhällssektorerna; ideell,<br />
offentlig <strong>och</strong> privat sektor;<br />
• folkbildarna gör både likartade <strong>och</strong> mångskiftande tolkningar av vad<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är;<br />
• studieförbundens roll beskrivs som att initiera, stödja eller vara medaktör<br />
i samarbeten för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>;<br />
• projekt, studiecirklar, kulturarrangemang <strong>och</strong> tillhandahållande av<br />
<strong>lokal</strong>er (tillsammans med processtöd) ringar in ”metoder” för hur folkbildningen<br />
bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>;<br />
• folkbildarna ger exempel <strong>på</strong> folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> både <strong>på</strong><br />
landsbygder <strong>och</strong> i stadsmiljöer;<br />
• sambandet ”samarbete – <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>” är ett starkt genomgående<br />
drag.<br />
Lokal <strong>utveckling</strong> – ett mångtydigt begrepp<br />
Lokal <strong>utveckling</strong> tolkas av folkbildarna både som något konkret respektive abstrakt,<br />
som något specifikt respektive som ett förväntat resultat av folkbildning i det stora<br />
hela. I intervjuerna tar det form av ett svårgripbart flerdimensionellt begrepp. Med<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 121
utgångspunkt från intervjuerna innefattar det konkreta aktiviteter, särskilda arbetssätt<br />
<strong>och</strong> olika roller, vilka beskrivits ovan. Men det ges också betydelse som mer<br />
diffusa effekter av folkbildningsinsatser. Som en i förlängningen förväntad effekt<br />
av folkbildningsarbete kommer det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sbegreppet att innefatta det<br />
mesta. En sådan vid tolkning, som görs av några, blir i det närmaste ett annat ord<br />
för folkbildningsarbete.<br />
Osäkerheten om vad som egentligen menas med att folkbildningen ska vara<br />
drivkraft för <strong>lokal</strong> <strong>och</strong> regional mobilisering <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong> är <strong>på</strong>fallande i folkbildarnas<br />
berättelser. En strategi för att bättre förstå uppdraget kan vara att (som i<br />
exemplen ovan) tolka det i relation till den egna verksamheten. Osäkerheten om hur<br />
folkbildningens uppdrag att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> ska tolkas har en förklaring<br />
i avsaknaden av direktiv kring uppdraget. I propositionen Lära, växa, förändra<br />
(2005/06:192) ges folkbildningen friheten eller uppgiften, beroende <strong>på</strong> hur man<br />
ser det, att själv identifiera målgrupper relevanta för verksamheterna. Området<br />
beskrivs mer utförligt i folkbildningens framsynsarbete (se www.folkbildning.se<br />
eller <strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn, <strong>Folkbildning</strong>srådet 2004 <strong>och</strong> 2005), där folkhögskolor<br />
<strong>och</strong> studieförbund nämns som drivkrafter för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sarbetet, liksom det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet, tillskrivs av regeringen<br />
viktiga uppgifter <strong>och</strong> roller, medan förutsättningarna för aktörerna att <strong>på</strong>ta<br />
sig uppgifter <strong>och</strong> ansvar sällan nämns. Bristen <strong>på</strong> förutsättningar <strong>och</strong> resurser<br />
nämns däremot ofta av folkbildarna själva. I våra intervjuer beskriver folkbildarna<br />
hur de <strong>på</strong> olika sätt försöker ta sig an de mångskiftande samhällsviktiga uppdragen,<br />
däribland den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en. En strategi för att klara uppgiften om <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> är att bredda innebörden i begreppet <strong>och</strong> låta det innefatta många saker.<br />
Men vi finner också exempel <strong>på</strong> att folkbildarna står frågande inför uppgiften att<br />
verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Å andra sidan upplevs rollen av andra som självklar,<br />
som en uppgift som folkbildningen alltid har haft. Tolkningarna är många. Följande<br />
illustrerar hur begreppet görs mer begripligt i diskussioner med andra eller i<br />
relation till den egna verksamheten:<br />
122<br />
När vi pratade med honom (en person som nyligen varit <strong>på</strong> besök, vår<br />
anmärkning) kom vi fram till att en stor del av verksamheten hör till<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Vi har till exempel det här med hälsa, det är ju en<br />
form av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Att vi samarbetar med tjejjouren <strong>och</strong>… ja det<br />
var mycket, men nu kommer jag inte ihåg precis. Vi har mycket verksamhet<br />
ute i Smedjebacken. Där har vi mycket line dance <strong>och</strong> körer,<br />
föreläsningar. Vi har erbjudit ganska mycket inom miljö, men fått ställa<br />
in. Det är nästan hopplöst att nå folk, men vi ger oss inte utan har nytt<br />
<strong>på</strong> gång. Och så har vi verksamhet i Disponentparken i Grängesberg<br />
<strong>och</strong> i Söderbärke i kapellet. Det kan vara allt möjligt. I Grängesberg<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
så har vi till exempel om trädgård, ogräs, örter <strong>och</strong> såna saker. Och så<br />
har vi språkcirklar <strong>och</strong> ekonomi, data, släktforskning <strong>och</strong> sånt. Ja, jag<br />
tycker att vi har väldigt mycket djur <strong>och</strong> natur, hönsskötsel, det är ju<br />
också en form av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
(Intervju 8, sid. 5)<br />
Citatet belyser också hur folkbildarens osäkerhet om begreppets innebörd leder till<br />
en tolkning av det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget som folkbildningsarbete i generell<br />
betydelse. I folkbildarens försök att resonera sig fram till en bestämning kommer<br />
det mesta som studieförbundet gör att beskrivas som ”en form av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>”.<br />
Samarbeten <strong>och</strong> projekt omnämns men exemplen handlar i huvudsak om en rad<br />
utbildningar som studieförbundet erbjuder.<br />
Liknande resonemang förs i flera av intervjuerna. Den övergripande strategin<br />
<strong>och</strong> lösningen <strong>på</strong> tolkningsproblemet blir att hellre räkna in än bort verksamhet. En<br />
annan tendens är att aktiviteter i <strong>lokal</strong>samhällen per automatik gärna förstås som<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Men <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> beskrivs också i intervjuerna med utgångspunkt i <strong>lokal</strong>a<br />
sammanhang, <strong>på</strong> landsbygder <strong>och</strong> i stadsmiljöer. Begreppet ges då betydelse som<br />
något kollektivt snarare än individuellt. En kollektiv <strong>och</strong> rumslig koppling av<br />
begreppet belyses i citatet nedan, där ett studieförbunds insatser beskrivs som en<br />
del i ett <strong>lokal</strong>t, <strong>och</strong> långsiktigt, sammanhang.<br />
Våran lilla by då. Nu är det så att jag bor där <strong>och</strong> då har det blivit just<br />
NBV. Men det kunde lika gärna ha varit något annat studieförbund. I<br />
vår lilla by, vi är bara trettio hushåll så det är inte en stor by. I vår lilla<br />
bystuga… som vi bara kan använda <strong>på</strong> sommaren för vi har inte råd att<br />
värma upp den <strong>på</strong> vintern… har vi haft olika föreläsningar. Trädgårdsföreläsningar,<br />
personlig <strong>utveckling</strong>, svampexkursioner, botaniska vandringar,<br />
vi har haft bygdehistorisk cirkel, vi har haft vandringar i byn.<br />
Vi har nämligen en person i byn som har forskat <strong>på</strong> byn <strong>och</strong> kan väldigt<br />
mycket om den. Och nu hade vi möte i helgen <strong>och</strong> då var det tal om<br />
hemvändardagar, folk som har bott i vår lilla by, som vi ska bjuda hem.<br />
Och då ska vi göra aktiviteter för dem. Och det är ju ett engagemang.<br />
Ur de här aktiviteterna har det sedan växt en idé om att söka EUpengar<br />
för att utveckla Älvområdet. Att vi ska göra lite fint nere vid vår<br />
älv. Vi har redan en ångbåtsbrygga som redan är byggd för kommunens<br />
pengar. Det är ju ångbåtstrafik <strong>på</strong> älven. Men nu har vi fått EU-pengar<br />
så nu ska vi riva gammalt <strong>och</strong> bygga nytt. Vi ska bygga en grillkåta <strong>och</strong><br />
sen ska vi göra en gästbrygga så folk kan komma <strong>och</strong> lägga till. Och ett<br />
litet utedass!<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 123
124<br />
Vad härligt.<br />
Vi har redan fått kommunen att… svårplacerade människor har varit<br />
där <strong>och</strong> rensat <strong>och</strong> huggit ned <strong>och</strong> öppnat upp ned mot älven så att det<br />
ska komma ljus <strong>och</strong> så där. Och det tror jag är mycket <strong>på</strong> grund av att<br />
det funnits möjligheter, <strong>och</strong> en liten aktiv förening. Sen har jag funnits<br />
där <strong>och</strong> har kunnat, ja då har NBV kunnat dra sitt strå till stacken <strong>och</strong><br />
göra det trevligt. Vi gör det här <strong>och</strong> lite kulturprogram <strong>och</strong> drar folk till<br />
byn, <strong>och</strong> det är så roligt, tillsammans. Det blir sammanhållning i byn<br />
<strong>och</strong> man har någonting att samlas kring. Det är Luciatåg <strong>och</strong> luciamusik,<br />
där NBV också ingår.<br />
Det är exempel <strong>på</strong> hur <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildningsarbete…<br />
… går hand i hand.<br />
(Intervju 6, sid. 16–18)<br />
Här beskrivs, liksom i det tidigare citatet, utbildningar <strong>och</strong> kurser, men med <strong>lokal</strong>a<br />
behov <strong>och</strong> intressen som utgångspunkt. Det handlar inte enbart om en ”isolerad”<br />
eller enstaka utbildning utan om utbildningsinsatser som är del av något större<br />
kollektivt eller <strong>lokal</strong>t. Berättelserna handlar om mötesplatser, gemenskap <strong>och</strong> om<br />
att göra saker tillsammans <strong>och</strong> ha roligt. Med beskrivningar från sin hemby berättar<br />
en av folkbildarna hur hennes studieförbund konkret bidrar, hur det startade<br />
med en aktivitet som sedan har fortsatt med andra, för att så småningom komma<br />
att handla om EU-projekt. Exemplet visar <strong>på</strong> vikten av att känna till att studieförbund<br />
finns <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt de kan bidra. Med folkbildare boendes i bygden blir<br />
folkbildningen mer närvarande <strong>lokal</strong>t, vilket ger möjligheter. Bland de intervjuade<br />
finns flera exempel <strong>på</strong> folkbildare som är aktiva i sina <strong>lokal</strong>samhällen. De har kunskap,<br />
kännedom <strong>och</strong> kontakter som de kan använda för <strong>lokal</strong>a arrangemang <strong>och</strong><br />
<strong>utveckling</strong>sarbete. Det betyder samtidigt att där sådana kunskaper <strong>och</strong> kontakter<br />
inte finns <strong>på</strong> samma sätt är förutsättningarna för folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
förmodligen inte lika goda. Det blir svårare att veta vart man ska vända sig <strong>och</strong><br />
hur man kan få stöd för idéer. Då studieförbunden dessutom minskat sin <strong>lokal</strong>a<br />
närvaro är det tänkbart att kännedomen hos invånare om vad studieförbunden har<br />
att erbjuda har försämrats.<br />
Utifrån vår analys av empirin <strong>och</strong> mot bakgrund av våra analytiska utgångspunkter,<br />
gör vi här en sammanfattande tolkning av hur <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan förstås<br />
i ett folkbildningssammanhang. För att (folkbildnings)verksamheter ska handla om<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> bör de ingå (eller komma att ingå) i ett gemenskapssammanhang<br />
<strong>och</strong> komma närsamhället till något slags nytta.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>Folkbildning</strong>ens arbete med att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> blir med vår<br />
tolkning av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete (utifrån en byarörelsekontext), något<br />
som går både djupare <strong>och</strong> bredare än enstaka utbildningsinsatser. Det går<br />
dessutom bortom individuella betydelser för att omfatta kollektiva sammanhang<br />
<strong>och</strong> närsamhälle.<br />
Folkbildarna har i intervjuerna beskrivit <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som både konkreta aktiviteter<br />
<strong>och</strong> mer abstrakta förväntade effekter där folkbildning i förlängningen kan<br />
leda till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Med den senare tolkningen kan det mesta förstås som<br />
(eller förväntas bli) <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Att alla människor har någonstans att ta vägen<br />
beskriver till exempel en informant som sin förståelse av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Sammanfattning av det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget:<br />
Samverkan<br />
Samverkan är en röd tråd i Dalaberättelserna om folkbildningsarbete. Men till<br />
folkbildarnas många exempel <strong>på</strong> <strong>och</strong> fortsatta strävan efter samverkan hör också<br />
en rad hinder. Samverkansambitionerna skiljer sig även mellan organisationer <strong>och</strong><br />
personer. Mindre organisationer tycks mer benägna till samarbete. De är också i en<br />
mening tvingade till det, då de inte har samma resurser som de stora studieförbunden.<br />
I intervjuerna talar de flesta engagerat om samarbete med andra, men det finns<br />
också röster som uttryckligen säger att de inte är så intresserade av det. Utifrån<br />
intervjuerna uppfattar vi samverkan <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> begreppsligt som väldigt<br />
nära varandra. Där beskrivningarna innehåller samverkan går det oftast att tala om<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, <strong>och</strong> tvärtom.<br />
Samverkan kännetecknar inte enbart det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. Det utmärker<br />
också folkbildningsarbetet i stort. Att folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete<br />
<strong>på</strong> många sätt liknar varandra <strong>och</strong> har gemensamma beröringspunkter i<br />
form av metoder <strong>och</strong> aktiviteter, gör det särskilt svårt att tolka (särskilja) det <strong>lokal</strong>a<br />
<strong>utveckling</strong>suppdraget. Det gör det också svårt att säga något generellt om folkbildningens<br />
roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Frågeställningen är mer komplex än så <strong>och</strong> svaret<br />
beror av varifrån vi tittar, från långt håll eller nära, från politisk policynivå eller<br />
<strong>lokal</strong> praktik.<br />
Att samverka framstår i intervjuerna som något <strong>på</strong> samma gång oproblematiskt<br />
som problematiskt. Projekt <strong>och</strong> kulturarrangemang är aktiviteter att samarbeta<br />
kring. Redovisnings- <strong>och</strong> bidragssystem kanske inte helt hindrar, men underbygger<br />
inte heller, samverkan. Vi tolkar beskrivningarna som att systemet faktiskt delvis<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 125
är hindrande, men att aktörerna har ett visst handlingsutrymme för att överbrygga<br />
hinder. Med ett system som underlättar för folkbildningens aktörer att samarbeta<br />
skulle det förmodligen förekomma mer gemensamma aktiviteter. Intervjuutsagorna<br />
refererar till situationen innan införandet av det nya systemet (2007).<br />
<strong>Folkbildning</strong>en i Dalarna har utformat många sätt att samtala <strong>och</strong> samverka<br />
<strong>på</strong>, inte minst finns mycket samarbete <strong>på</strong> ungdomssidan. Faktorer som spelat in<br />
kan vara att det funnits något slags organisering för att träffas. Det har funnits<br />
mötesplatser <strong>och</strong> tillfällen att ses. Aktörerna är heller inte fler än att de lär känna<br />
varandra. Har man en gång blivit folkbildare är sannolikheten för att man fortsätter,<br />
att döma av dem vi intervjuat, stor. Kontinuiteten skapar förutsättningar för att<br />
man ska lära känna varandra <strong>och</strong> hitta områden att samverka kring. Att kontakta,<br />
planera, koordinera, finansiera <strong>och</strong> slutligen genomföra aktiviteter är folkbildarna<br />
experter <strong>på</strong>. Allt detta tycks spela roll för det samarbete som förekommer i regionen,<br />
trots <strong>på</strong>talade hinder.<br />
Vi vill uppmärksamma att möjligheten till samarbete ibland inte hindras av<br />
vare sig system eller organisation, utan kanske främst av den enskilde folkbildarens<br />
vilja eller ovilja. Av intervjuerna framgår dock att vissa organisationer är mer för<br />
samverkan än andra. Folkbildarna lär sig vilka organisationer <strong>och</strong> personer som<br />
är intresserade av samarbete <strong>och</strong> vilka som är mindre intresserade. Det gör det<br />
möjligt att välja ”rätt” organisation samt person <strong>på</strong> respektive studieförbund (eller<br />
folkhögskola) att samarbeta med. Så här beskiver en folkbildare förutsättningarna<br />
för samverkan.<br />
126<br />
Det beror <strong>på</strong>. Alltså jag menar, om jag säger att det studieförbundet<br />
inte vill samarbeta då handlar det inte om det. Utan det är den personen<br />
(betonas, vår anmärkning) <strong>på</strong> studieförbundet som inte vill samarbeta.<br />
Men den vill samarbeta! Sen kan det väl vara lite mer öppet. Man<br />
märker ju att det finns ett visst klimat inom olika studieförbund. Det vet<br />
jag inte om du har märkt?<br />
Jo, man märker det lite tycker jag.<br />
Här tutar vi <strong>och</strong> kör (skratt)!<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
(Intervju 3, sid. 12–13)<br />
Den regionala organisation som förkroppsligar <strong>och</strong> symboliserar samarbetssträvandena,<br />
med dess svårigheter <strong>och</strong> möjligheter, är Dalarnas bildningsförbund.<br />
Förbundet bildades 1930, med avsikt att samordna folkbildningsarbetet i Dalarna. 18<br />
18 En artikel i IOGT-NTO:s medlemstidning Vägbrytaren (författad av bibliotekarien Harald Nordström,<br />
okänt årtal <strong>och</strong> nummer) berättar om bildningsförbundets ”tillkomst <strong>och</strong> ändamål”.
Samordning är fortfarande en i hög grad aktuell fråga. Nuvarande ordföranden i<br />
Dalarnas bildningsförbund resonerar i en av våra intervjuer kring organisationens<br />
betydelse <strong>och</strong> roll idag. Men också om dess tillkortakommanden. I styrelsen finns<br />
både studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor representerade. Att finna bättre gemensamma<br />
fungerande samtals- <strong>och</strong> samverkansformer mellan studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor<br />
lyfts fram som en viktig fråga för att stärka folkbildningsarbetet regionalt.<br />
Det blir lätt studieförbundsfrågor i bildningsförbundets styrelse, trots<br />
att vi har med en representant från folkhögskolorna. Men det blir lätt så<br />
ändå. Sen finns det ett litet dilemma, <strong>och</strong> det vet jag inte riktigt vad det<br />
beror <strong>på</strong>, <strong>och</strong> det är att… ja vi borde ha bättre kontakt mellan studieförbundsorganisationerna<br />
<strong>och</strong> folkhögskolorna. Den kontakten är för<br />
bristfällig för att det ska vara bra. Jag har jobbat ett antal år för att<br />
försöka etablera den kontakten, för att visa att folkbildning har en<br />
viktig uppgift för Dalarnas <strong>utveckling</strong>. Det handlar inte om att skolorna<br />
ska ha sin del. Utan vi ska jobba gemensamt för att visa de regionala<br />
myndigheterna <strong>och</strong> kommunerna att folkbildningen gemensamt, skolorna<br />
<strong>och</strong> studieförbunden, har en viktig uppgift att fylla. Det har vi<br />
inte riktigt lyckats så bra med.<br />
Vad tror du att det beror <strong>på</strong>?<br />
Det kan vara att det är lite olika kulturer, det är det ena. Det andra<br />
det är att studieförbunden under de senaste fyra–fem–sex åren har<br />
krympt sin personal otroligt mycket <strong>och</strong> fått det otroligt tufft ute i länet.<br />
Skolorna å sin sida har också haft det tufft ekonomiskt bland annat.<br />
Men i det här länet har man också bytt rektorer rätt så ofta <strong>på</strong> vissa av<br />
skolorna, inte <strong>på</strong> alla men <strong>på</strong> vissa. Och det gör också att det inte blir<br />
en kontinuitet i samtalen utan man får börja om från början lite grand.<br />
Möjligtvis att det är de två faktorerna.<br />
Är det från något håll som det är svårare, eller är det bara svårt att<br />
mötas?<br />
Nej, jag tror inte att man kan lägga ansvaret <strong>på</strong> att någon drar sig<br />
undan. Nej, jag tror inte det, utan det är mer praktiska svårigheter<br />
som gör det. Att inte få tid att sätta oss ned <strong>och</strong> lära känna varandra<br />
ordentligt. Det är det det handlar om framförallt. Att man kan säga hej<br />
(förnamnet, vår anmärkning) till rektorn <strong>på</strong> Sjövik istället för att varje<br />
gång presentera sig som ny. Att hitta en samtalsform som är både lättsam<br />
<strong>och</strong> gemytlig men konstruktiv.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 127
128<br />
Hur träffas ni, folkbildningen i Dalarna? Vad finns det för plattformar<br />
eller mötesformer?<br />
Ja regionalt, om man tittar <strong>på</strong> distriktsnivå eller bildningsförbundsnivå,<br />
så träffas ju studieförbunden i styrelsen. Sen har folkhögskolorna<br />
rektorsträffar. Vi har försökt att göra det här gemensamt under några<br />
år <strong>och</strong>… ja det var det som svajade lite grand. Det finns liksom ingen<br />
riktigt naturlig arena. Nu ska jag träffa rektorerna vid deras rektorsträff<br />
<strong>och</strong> ta upp tråden igen, för att… ja det handlar om att markera att<br />
folkbildningen är viktig. Och det klarar vi inte om vi inte gör det gemensamt.<br />
Här ska ju också biblioteken vara med tycker jag som en naturlig<br />
part. Som också har en viktig folkbildningsuppgift. Det är ju egentligen<br />
studieförbunden, framförallt ABF, som hade bibliotek i början. Det var<br />
ju folkbibliotek som man kallade det, sen blev det kommunala bibliotek.<br />
Så de tre aktörerna tycker jag är viktiga. Sen har vi museet <strong>och</strong> film i<br />
Dalarna som jag tycker också bedriver folkbildningsverksamhet fast <strong>på</strong><br />
ett lite annat sätt än vad studieförbunden <strong>och</strong> folkhögskolorna gör.<br />
Hur, när <strong>och</strong> varför bildades Dalarnas bildningsförbund?<br />
Det var någon gång <strong>på</strong> trettiotalet. Bildandet var egentligen för att hitta<br />
samverkansformer. För att hitta den här plattformen, som du säger,<br />
för att kunna diskutera vad ska folkbildningen jobba med? Hur ska vi<br />
hantera de behov som finns?<br />
(Intervju 7, sid. 1–3)<br />
Folkhögskolornas respektive studieförbundens olika kulturer nämns som en förklaring<br />
till folkbildningens svårighet att agera gemensamt som en samlad kraft i<br />
länet. En annan förklaring som nämns är den ekonomiskt pressade situation som<br />
både studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor under de senaste åren befunnit sig i. Studieförbunden<br />
har tvingats till nedskärningar <strong>och</strong> <strong>på</strong> folkhögskolorna har omsättningen<br />
av rektorer varit relativt stor. <strong>Folkbildning</strong>en har tappat i kontinuitet. I<br />
kontinuiteten ligger sådant som kännedom om <strong>och</strong> förtroende för varandra. Det är<br />
grundförutsättningar, eller i alla fall underlättande förutsättningar, för samverkan.<br />
<strong>Folkbildning</strong> beskrivs i citatet som något som inbegriper fler aktörer än enbart studieförbund<br />
<strong>och</strong> folkhögskolor, som är den definition vi har i forskningsprojektet. I<br />
beskrivningen ovan inkluderas museet <strong>och</strong> biblioteken (även de statsbidragsstödda<br />
verksamheter) som viktiga folkbildningsaktörer i regionen.<br />
Att gå samman för att markera folkbildningens betydelse förefaller lika viktigt<br />
idag som <strong>på</strong> 1930-talet då bildningsförbundet bildades. Bildandet av Dalarnas bildningsförbund<br />
var inte någon organisering för organiseringens egen skull, utan ett<br />
medvetet val <strong>och</strong> en stark plädering för samarbetets betydelse.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Man må veta, att det icke var lust att organisera, en lust som bejakar<br />
oss svenskar i alltför stor grad ofta, som drev fram bildandet av<br />
Dalarnas Bildningsförbund. Utan en <strong>på</strong> erfarenhet grundad visshet om<br />
att en sådan sammanslutning vore en nödvändighet för folkbildningsarbetets<br />
växt inom vårt län. Organisationen, en rent yttre, betyder föga,<br />
huvudsaken är att man något förmår uträtta för målet. Och detta är:<br />
skapande av vilja till samarbete <strong>och</strong> former för samarbete. Ingen lätt<br />
gärning, det vet jag. Men en gärning som förvisso behövs <strong>och</strong> en gärning<br />
som bör vara allas!<br />
Källa: Vägbrytaren, 1930talet.<br />
I artikeln från 1930-talet nämns ordet ”sam” i olika konstellationer sammanlagt<br />
24 gånger. Uttryck som används är samarbete, samverkan, samgående, samman,<br />
samsträvan, sammankomster, samarbetsfrågor <strong>och</strong> sammanslutningar. Att hitta en<br />
vilja till <strong>och</strong> former för samarbete talar bildningsförbundets ordförande även om<br />
i vår intervju från 2007. Det finns således en samarbetssträvan med aktualitet än<br />
i dag, som handlar om att stärka <strong>och</strong> stödja samverkanstanken i länets folkbildningsarbete.<br />
Ambitionen om samarbete gäller också i relation till andra aktörer som kommun<br />
<strong>och</strong> landsting. Samlande konferenser med folkbildningens länsorganisationer<br />
hölls <strong>på</strong> Fornby folkhögskola redan 1922 <strong>och</strong> <strong>på</strong> Mora folkhögskola 1924. Snart<br />
hundra år senare är folkhögskolorna, särskilt Fornby, fortfarande regionala knutpunkter<br />
där folkbildarna – <strong>och</strong> många andra aktörer – möts i olika grupperingar,<br />
för träffar, seminarier <strong>och</strong> större konferenser. Även om bildningsförbundet <strong>och</strong><br />
Fornby folkhögskola utgör plattformar i Dalarna menar ordföranden för bildningsförbundet<br />
att det saknas en naturlig arena för folkbildningsaktörerna, där de alla<br />
kan verka gemensamt. I flera av intervjuerna beskrivs ändå Dalarnas bildningsförbund<br />
som en viktig samordnande part för folkbildningen (dock med betoning<br />
<strong>på</strong> studieförbunden), som snabbt förmår lösa problem som uppstår. Som problemlösande<br />
plattform har bildningsförbundet konkret betydelse i vardagsarbetet.<br />
Istället för att man <strong>lokal</strong>t slår varandra <strong>på</strong> käften inom folkbildningen<br />
så kan man ta upp det här (i Dalarnas bildningsförbund, vår anmärkning).<br />
Om det är något krångel <strong>på</strong> en plats så reder man ut det. Man<br />
ser även möjligheter till samverkansprojekt som idécentrat <strong>på</strong> Fornby<br />
folkhögskola till exempel. Det har kommit ut en hel del därifrån. De<br />
har jobbat med att skapa ett nätverk för neuropsykiatriska problem,<br />
funktionshindrade som egentligen inte har någonstans att ta vägen. Det<br />
har skapats ett nätverk genom Fornby folkhögskolas idécentrum, som<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 129
130<br />
ju är Dalarnas bildningsförbunds projekt, det vill säga folkbildningens<br />
gemensamma projekt i länet. Det har skapats jättemånga bra saker där.<br />
Vi, får jag säga (skratt), fast det i mångt <strong>och</strong> mycket är två personer<br />
som drivit projekten.<br />
(Intervju 3, 13–14)<br />
Betydelsen av drivande personer ska inte underskattas. Av vår empiri framgår att<br />
några personer varit särskilt viktiga, ett slags nyckelpersoner, inte minst för synliggörandet<br />
av folkbildningen som en betydande aktör i länet. Men det finns också<br />
andra aspekter <strong>på</strong> nyckelpersoners betydelse. Hos dem som länge varit drivande<br />
märks en trötthet, vilken kan komma att få betydelse för hur frågor fortsättningsvis<br />
drivs. Vid intervjutillfällena var det inte helt klart vad som skulle hända med projektet<br />
”Idécentrum för social ekonomi” <strong>på</strong> Fornby folkhögskola, som folkbildningsaktörer<br />
<strong>och</strong> ideella aktörer samlades kring. Enligt uppgift var landstinget tveksamt<br />
till att fortsätta att finansiera verksamheten. Folkbildarna gav dock inte upp hoppet<br />
utan sökte alternativa vägar för att skapa en fortsatt gemensam plattform.<br />
Den sociala ekonomin har börjat växa fram som en regional plattform, ett nätverk,<br />
för samverkan i Dalarna. Nätverket samlar aktörerna <strong>på</strong> folkbildningsfältet<br />
<strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfältet. I rapportens början beskriver vi den sociala ekonomins<br />
värden som gemensamma för de två fält vi studerar. Det är ett analytiskt<br />
resonemang som kan sägas ta empirisk gestalt i den gemensamma plattform för<br />
social ekonomi som är under skapande av regionens aktörer. <strong>Folkbildning</strong>en i<br />
Dalarna har drivit projektet ”Etthundra framsynta möten” (Etthundra framsynta<br />
möten, 2006 Dalarnas bildningsförbund), producerat dvd:n ”Ideellt entreprenörskap<br />
visar vägen” (Idécentrum 2006) samt publicerat studier om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> social ekonomi – Den ideella kraften (2002 Dalarnas bildningsförbund) <strong>och</strong><br />
<strong>Folkbildning</strong> i Dalarna (2004 Dalarnas bildningsförbund). Genom gemensamma<br />
satsningar i form av projekt, rapporter <strong>och</strong> dvd-film har folkbildningen visat <strong>på</strong> den<br />
sociala ekonomins värden <strong>och</strong> betydelser utifrån olika aspekter <strong>och</strong> <strong>på</strong> olika nivåer;<br />
ekonomiskt, socialt <strong>och</strong> kulturellt.<br />
Hittills har studieförbundens folkbildningsverksamhet stått i blickpunkt i kapitlet.<br />
Nedan kompletterar vi med beskrivningar från folkhögskolorna.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Folkhögskolornas roll<br />
Folkhögskolornas 19 roll i förhållande till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har likheter med studieförbundens<br />
men skiljer sig också åt. Den annorlunda organiseringen, finansieringen<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong>iseringen ger andra förutsättningar <strong>och</strong> möjligheter. Vi har också varit<br />
inne <strong>på</strong> försöken till fördjupad samverkan mellan folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund,<br />
en fråga som drivs av bland andra Dalarnas bildningsförbund. Aktörerna är medvetna<br />
om en problematik som handlar om olika kulturer i studieförbund respektive<br />
folkhögskolor. Andra försvårande omständigheter är bristen <strong>på</strong> kontinuitet bland<br />
folkhögskolors personal <strong>och</strong> rektorer <strong>och</strong> avsaknad av tid för att sitta ned <strong>och</strong> prata<br />
med varandra. En tidigare ordförande för Dalarnas bildningsförbund beskriver<br />
olikheterna:<br />
Är det mer så att folkhögskolorna gör sina saker <strong>och</strong> studieförbunden<br />
sina?<br />
Ja, det uppfattar jag nog att så är det. Under min tid som ordförande<br />
så uppfattade vi att vi hade i huvudsak olika uppdrag men att det fanns<br />
beröringspunkter där folkhögskolorna var mer skola så att säga, <strong>och</strong> vi<br />
levde i lite olika världar.<br />
Kan du beskriva lite mer om vad som finns bakom de orden?<br />
Egentligen kan jag bara uttala mig om folkhögskolorna för de är de<br />
enda jag egentligen vet något om. Min uppfattning är att folkhögskolorna<br />
är mer fasta institutioner med en betydligt stabilare ekonomi, med<br />
ett mer tydligt uppdrag i samhället i <strong>och</strong> med att vi har de här uppdragen<br />
från regeringen <strong>och</strong> att vi kan ge behörigheter för fortsatta studier,<br />
mer skolinriktad verksamhet. /…/ När jag satt som ordförande var de<br />
frågor som var viktiga <strong>och</strong> aktuella för studieförbunden inte särskilt<br />
aktuella för folkhögskolan <strong>och</strong> tvärt om. Vi levde <strong>på</strong> det sättet under<br />
olika förutsättningar.<br />
(Intervju 12, sid. 8)<br />
Dalarnas bildningsförbund, som en sammanhållande länk för folkbildningen i<br />
länet, har alltså hittills haft större betydelse för studieförbunden än folkhögsko-<br />
19 Vi har besökt Mora (Mora kommun), Fornby (Borlänge kommun) <strong>och</strong> Brunnsviks (Ludvika<br />
kommun) folkhögskolor. Mora <strong>och</strong> Fornby har landstinget som huvudman medan LO har det ekonomiska<br />
ansvaret för Brunnsviks folkhögskola, via huvudmannen som är Föreningen Brunnsviks<br />
folkhögskola.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 131
lorna. Folkhögskolorna har däremot ett gemensamt regionalt nätverk där de diskuterar<br />
just samverkansfrågor. Att det finns både regionala <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a nätverk nämns<br />
som viktigt.<br />
Vardag <strong>och</strong> villkor<br />
Vad gäller vardag <strong>och</strong> villkor <strong>på</strong>minner folkhögskolornas situation om studieförbundens,<br />
även om den förstnämnda framträder i intervjuerna som något stabilare.<br />
Folkhögskolornas bidrag grundar sig inte <strong>på</strong> timmar som studieförbunden, men<br />
deltagarveckor utifrån kurser. I intervjuerna beskrivs hur folkhögskolorna försöker<br />
anpassa sig <strong>och</strong> förändra sitt kursutbud efter nya behov. Hittills har de inte drabbats<br />
av nedskärningar <strong>på</strong> samma genomgripande strukturella sätt som studieförbunden.<br />
Men försämringar har skett.<br />
Det har <strong>på</strong>gått <strong>och</strong> <strong>på</strong>går nedskärningar <strong>och</strong> skolorna verkar idag under en<br />
stramare budget. Brunnsvik folkhögskola har sedan en tid tillbaka befunnit sig i<br />
en ekonomiskt osäker situation av nedskärningar <strong>och</strong> omstrukturering. Efter LO:s<br />
beslut att inte längre förlägga sina nationella utbildningar <strong>på</strong> Brunnsvik har de ekonomiska<br />
förutsättningarna för skolan beskurits <strong>och</strong> ledningen har tvingats söka nya<br />
vägar. En ny inriktning behöver vara starkare kopplad till regionen <strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a<br />
nivån, menar skolans rektor. Studiebesök har gjorts till andra skolor för att få idéer<br />
<strong>och</strong> inspiration. Attityder <strong>och</strong> tillvägagångssätt måste också förändras. Därutöver,<br />
menar Brunnsviks rektor, finns det en gammaldags fostransattityd som fortfarande<br />
lever kvar <strong>på</strong> Brunnsvik <strong>och</strong> i folkbildningen generellt, som behöver bemötas <strong>på</strong><br />
nya sätt. Folkhögskolan <strong>och</strong> folkbildningen måste bli bättre <strong>på</strong> att söka sig till nya<br />
arenor <strong>och</strong> platser, menar rektorn. Det gäller att vara där andra är <strong>och</strong> inte nöja sig<br />
med folkhögskolans egna världar <strong>och</strong> rum. Starka kulturer <strong>och</strong> traditioner genomsyrar<br />
folkhögskolorna, nu är det dags för förändringar.<br />
132<br />
Det finns enligt min uppfattning en doft av 50-tal över en del av folkbildningen<br />
där det också lever kvar en tradition, en fostransattityd,<br />
en smakfostrande attityd. På den här skolan har Dan Andersson gått,<br />
1907 eller nåt sånt. Och det har alltid följt oss genom åren. Vi deltar<br />
i Dan Anderssonveckan <strong>och</strong> vi har haft allsång i matsalen. Man har<br />
burit det kulturarvet i många år <strong>och</strong> idag möter man 20åringar som<br />
tänker att Dan Andersson, honom skiter väl jag i. Vi har Sveriges<br />
största folkhögskolebibliotek. Du ser konsten som finns här. Vi avskyr<br />
ju smakfostran, det tillhör ju det här 50talstänket, att ”vem är ni som<br />
ska komma <strong>och</strong> tala om för oss att vi ska lyssna <strong>på</strong> Bach”. Men det är<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
ju precis samma sak nu när vi pratar om Dan Andersson. Så vi kommer<br />
att göra en del radikala förändringar framöver. En del är så hemliga<br />
att jag inte vågar säga. Dan Andersson ska finnas naturligtvis, men<br />
han ska få den plats han ska ha. Tiderna förändras. Det är en sak. Sen<br />
är det också så att det inte räcker med att skicka ut en katalog med<br />
kurser <strong>och</strong> studieprogram. Vi är <strong>på</strong> nätet <strong>och</strong> vi måste mer dit. Och vi<br />
måste vara med <strong>på</strong> de arenor där andra utbildare är. Det är då vi blir<br />
tydliga.<br />
(Intervju 13, sid. 3)<br />
Folkhögskolorna har starka <strong>och</strong> långvariga traditioner att hantera i sina förändringsarbeten.<br />
I jämförelse med studieförbundens beskrivningar framstår folkhögskolornas<br />
som mer traditionstyngda. Förändringsvindarna tycks ha blåst kraftfullare<br />
bland studieförbunden, som i den bemärkelsen står bättre förberedda <strong>och</strong><br />
redan är i full gång med inomorganisatoriska förändringsarbeten.<br />
På Mora folkhögskola har det skett en stark nedskärning av ekonomin som<br />
inneburit mindre personal <strong>och</strong> verksamhet. Sedan 2000-talets början har budgeten<br />
minskat med 2,5 miljoner kronor, cirka tio av de anställda har fått gå utan<br />
att nya kommit till. Folkhögskolornas försämrade ekonomi har också inneburit<br />
förändringar i den <strong>lokal</strong>a närvaron. Skolorna ligger så att säga där de ligger. Men<br />
ut<strong>lokal</strong>iserad verksamhet, filialer <strong>och</strong>/eller verksamhet i <strong>lokal</strong>samhällen utanför<br />
folkhögskolornas egna placeringsorter, har minskat. Det har fått konsekvenser, inte<br />
minst för skolornas arbete med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, vilket beskrivs närmare nedan<br />
under rubriken om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Värden <strong>och</strong> visioner<br />
De värden <strong>och</strong> visioner som beskrivs är i stort samma som studieförbundens<br />
beskrivningar, varför vi inte upprepar dem. Intressant är dock att vi fått två ganska<br />
olika beskrivningar av folkhögskolans värden. Den ena handlar om förändring, att<br />
följa med tiden, blicka utåt <strong>och</strong> ta plats <strong>på</strong> nya arenor <strong>och</strong> mötesplatser. Den andra<br />
beskrivningen målar fram folkhögskolan som en mer sluten <strong>och</strong> egen värld, en<br />
oas av samtal <strong>och</strong> samvaro, en fristad. Båda beskrivningarna existerar parallellt i<br />
våra intervjuer. Ibland överväger den ena, ibland den andra. Någonstans däremellan<br />
tycks folkhögskolorna balansera i sitt sökande efter en riktning för framtiden.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 133
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
Det finns en tydlig koppling mellan försämrad ekonomi <strong>och</strong> folkhögskolornas allt<br />
färre <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sverksamheter. Blickar vi bakåt har folkhögskolorna haft<br />
mer <strong>och</strong> fler <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktiviteter <strong>och</strong> därmed större <strong>lokal</strong> betydelse jämfört<br />
med hur situationen ser ut idag. Mora <strong>och</strong> Brunnsviks skolor har båda haft<br />
ut<strong>lokal</strong>iserad verksamhet som idag inte längre finns, filialer som fick stor betydelse<br />
i de bygder där de <strong>lokal</strong>iserades, <strong>på</strong> gott <strong>och</strong> ont. Mora folkhögskola har till exempel<br />
stängt sin filial i Särna, som var av stor betydelse för just den bygden.<br />
134<br />
Det är en stor skillnad (folkhögskolors placering i <strong>lokal</strong>samhällen, vår<br />
anmärkning). Betydelsen av att ha en skolinstitution <strong>på</strong> plats tycker jag<br />
framgick mycket i Särna. Man saknade skolan väldigt mycket. Inte för<br />
att man hade gått den eller så utan man bara saknade den. Skolor är<br />
känsliga institutioner att peta i <strong>och</strong> det märker man när det blir tal om<br />
skolnedläggningar. Det handlar om väldigt mycket mer basalt än bara<br />
själva skolan som nyttighetsinrättning.<br />
Det märkte ni i Särna?<br />
Ja, det var en sorg när skolan försvann. Så var det. Det fanns en sorg<br />
över att utarma bygden.<br />
(Intervju 12, sid. 9)<br />
Filialen spelade en viktig roll som motor <strong>och</strong> hoppingivande kraft i Särnabygden.<br />
Verksamheten i Särna <strong>på</strong>gick under tio år, under den tid kunskapslyftet fanns<br />
som möjlighet. Arbetsmarknads- <strong>och</strong> utbildningspolitiken har direkta effekter för<br />
folkhögskolorna. De studerandes finansieringsmöjligheter är avgörande för folkhögskoleverksamheterna<br />
som är beroende av utbildningsvägar <strong>och</strong> andra samverkansmöjligheter,<br />
genom kommunen eller <strong>på</strong> andra sätt. Utöver Särnafilialen har<br />
Mora folkhögskola under trettio år drivit en uppskattad <strong>och</strong> nationellt känd kurs i<br />
Skattungbyn, som haft betydelse för den ortens <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>.<br />
Vi har en kurs som <strong>på</strong>gått i 30 år i Skattungbyn, <strong>och</strong> den kursen har ju<br />
haft en stor betydelse för Skattungbyn. När den började där uppe var<br />
det ju en riktig avfolkningsort. Men väldigt många av kursens deltagare<br />
har blivit kvar där uppe. Nu finns ju både skola <strong>och</strong> affär <strong>och</strong> sånt som<br />
har dragits igång <strong>och</strong> hållits vid liv utav gamla kursare. Det här är väl<br />
det exempel som ofta dras när man talar i Sverige, för det här är ett<br />
känt exempel med Skattungbyn. Och den <strong>på</strong>går fortfarande den kursen.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Vad är det för kurs?<br />
Resursbevarande försörjning hette den förr i världen. Nu har vi döpt<br />
om den. Det har varit en väldigt omtalad kurs länge, just när det gäller<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
(Intervju 12, sid. 3–4)<br />
Olika kultur <strong>och</strong> traditioner <strong>på</strong> orter <strong>och</strong> i kommuner skapar också olika grundförutsättningar<br />
för folkbildningen att verka i. Kulturmiljöerna inverkar även <strong>på</strong> vilka<br />
folkbildningsaktörerna samverkar med. Fornby har länge haft ett aktivt samarbete<br />
med föreningslivet. Borlänge som industri- <strong>och</strong> brukskommun har utvecklat ett<br />
starkt föreningsliv där Fornby fungerat <strong>och</strong> fungerar som knutpunkt. I Mora finns<br />
inte den arenan, menar skolans rektor. Mora är ett småföretagarsamhälle där föreningslivet<br />
inte har samma roll eller betydelse. Folkhögskolan har däremot samarbetat<br />
mycket med kommunen. Kommunala kontakter har varit svårare att knyta<br />
i Borlänge, enligt rektorn för Mora folkhögskola. Ett <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sperspektiv<br />
i Mora kan vara att försöka ge ungdomarna en grundutbildning <strong>på</strong> hemmaplan,<br />
menar han. Hans personliga uppfattning är att studieförbunden börjat bli väldigt<br />
osynliga. Mora folkhögskola har främst samarbetat med ABF-skolan, en representant<br />
för Medborgarskolan har också deltagit vid ett möte om vuxenutbildning.<br />
I övrigt har studieförbunden inte varit särskilt synliga. Även inom folkbildningen,<br />
här folkhögskolan, uppmärksammas således folkbildningens (studieförbundens)<br />
osynlighet. Om det finns liknande uppfattningar bland studieförbunden om folkhögskolorna<br />
vet vi inte.<br />
Folkbildarnas beskrivning av folkhögskolornas roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är<br />
mångsidig <strong>och</strong> vittomfattande, precis som studieförbundens beskrivning av sin<br />
roll. Skolorna har förstås en viktig betydelse för närsamhället, inte minst genom<br />
de arbetstillfällen de erbjuder. De är relativt stora arbetsplatser, med cirka 30–40<br />
anställda/skola. Men skolorna har betydelse <strong>på</strong> flera sätt. Även om Mora folkhögskola<br />
beskrivs ha lite kontakt med studieförbunden har skolan, som ligger i<br />
Mora samhälle, en viktig roll som mötesplats för ortens invånare, föreningsliv,<br />
föreläsningar, konserter <strong>och</strong> så vidare. Fornby, som ligger strax utanför Borlänge,<br />
har en liknande roll som mötesplats för föreningsliv, konferenser, möten <strong>och</strong> en<br />
mängd olika aktiviteter. Brunnsvik, utanför Ludvika, har inte lika stark koppling<br />
till <strong>lokal</strong>samhället <strong>och</strong> är inte mötesplats för närsamhällets invånare <strong>på</strong> samma sätt<br />
(se också kapitel tre om Grangärdebygden). Brunnsvik är dessutom en rörelsefolkhögskola<br />
medan de två andra är friare (utan rörelsekoppling), vilket kan inverka <strong>på</strong><br />
relationen skola–närsamhälle.<br />
Vi är neutrala, vilket ger väldigt många fördelar. De andra folkhögskolorna<br />
som har en folkrörelsehuvudman har väl ibland kanske svårt att<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 135
136<br />
komma ifrån den anknytningen. Då väljer folk bort det, för att man tror<br />
att det bara är sossar <strong>på</strong> Brunnsvik eller bara frikyrkofolk <strong>på</strong> Sjövik.<br />
Där krävs det kanske lite mer jobb för att man ska våga använda det.<br />
Men även där är det ganska brett, för alla har så mycket kontakter åt<br />
olika håll.<br />
(Intervju 14, sid. 4)<br />
Fornby folkhögskola har, som tidigare beskrivits, en speciell roll som samlingsplats<br />
för folkbildningens möten <strong>och</strong> sammankomster i närområdet, men också för<br />
Dalarna som helhet. Till Fornby är också Dalarnas bildningsförbund, som beskrivits<br />
ovan, <strong>lokal</strong>iserat. Även det numera nedlagda projektet ”Idécentrum för social<br />
ekonomi” var förlagt till Fornby. Fornby folkhögskolans mångsidiga roll för <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> beskrivs av en lärare.<br />
Vi är ju privilegierade <strong>på</strong> det sättet att vi ligger så centralt i bygden.<br />
Det innebär att hit kommer folkrörelsen i stort sett varje vecka <strong>och</strong> hyr<br />
in sig, har sammankomster <strong>och</strong> årsmöten <strong>och</strong> cirklar <strong>och</strong> allt vad det<br />
är. Så det är en väldig sammansmältning av folkbildningens olika delar<br />
så att säga. Studiecirkeltimmarna <strong>på</strong> kvällstid, då är det flera hundra<br />
människor som kommer utifrån för att gå <strong>på</strong> cirkel här <strong>på</strong> kvällen. Så<br />
det är ett väldigt samspel mellan studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor här.<br />
/…/<br />
Det finns så många olika nivåer man kan titta <strong>på</strong>. Bara att det finns en<br />
skola, som funnits <strong>på</strong> Tunaslätten i 130 år, är ju i sig en <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>shistoria<br />
med otroliga förgreningar. De kurser som varit här, de<br />
möten som hållits, har i sin tur förgrenat sig ut till <strong>lokal</strong>samhället <strong>på</strong><br />
en förfärlig massa sätt. Från att man blir en bättre demokrat kanske<br />
till att man driver verksamhet idag. Det där är otroligt inlemmat i de<br />
<strong>lokal</strong>a processerna egentligen (gestikulerar ett finmaskigt flergrenat nät,<br />
vår anmärkning). Jag har varit ansvarig för ledarutbildning här under<br />
många år, så jag träffar mina före detta elever då <strong>och</strong> då. Det är en<br />
massa frifräsare som idag har egna företag <strong>och</strong> är konsulter <strong>och</strong> så där.<br />
Höjdare inom förvaltning <strong>och</strong> så, som har satt verkliga (betonas, vår<br />
anmärkning) s<strong>på</strong>r <strong>på</strong> olika sätt i <strong>lokal</strong>samhället.<br />
(Intervju 14, sid. 5)<br />
Av citatet framgår att folkhögskolan fungerar som mötesplats även för studieförbunden.<br />
Folkrörelsernas aktörer har <strong>på</strong> Fornby en samlingsplats. Den intervjuade<br />
beskriver det som ”en väldig sammansmältning av folkbildningens olika delar”.<br />
Det centrala läget framhålls som viktigt. I citatet beskrivs <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som ett<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
svårgripbart begrepp som kan förstås <strong>på</strong> olika nivåer. Vad folkhögskolans deltagare<br />
(individerna) lär sig under sin tid <strong>på</strong> skolan sprids ut i <strong>lokal</strong>samhället <strong>och</strong> samhället<br />
i stort, <strong>på</strong> flera sätt. Folkhögskolan är <strong>på</strong> så vis alltid en del i de <strong>lokal</strong>a processerna.<br />
Att skolan finns innebär långsiktiga samhälleliga effekter <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Det<br />
kan tolkas som att det inte behövs några särskilda satsningar utan det räcker med<br />
de utbildningar som ges, som förväntas få effekter för både individ <strong>och</strong> samhälle.<br />
I folkhögskoleaktörernas beskrivningar av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> görs en koppling<br />
mellan individ <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhälle. Eleverna går utbildning <strong>på</strong> skolan <strong>och</strong> hittar<br />
sedan sin plats i samhället där de <strong>på</strong> olika sätt, som beskrivs i citatet ovan, bidrar till<br />
samhällsbyggande <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Den vida tolkningen av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som folkhögskoleaktörerna, liksom folkbildarna i studieförbunden, gör beskriver<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som något som hela tiden <strong>på</strong>går eller som en automatisk koppling<br />
mellan folkbildningsinsatser för individer <strong>och</strong> effekter för samhället. Lokal <strong>utveckling</strong><br />
presenteras även som något som handlar om samverkan mellan aktörer <strong>och</strong><br />
samhällssektorer, organisering <strong>och</strong> informellt nätverksarbete.<br />
Med gemensamma ansträngningar genomför studieförbund (NBV, vår<br />
anmärkning), IOGTNTO <strong>och</strong> kommunens kulturförvaltning en veckolång<br />
filmfestival <strong>på</strong> sommaren, med 2 500–3 000 besökare <strong>och</strong> kvalitetsfilm,<br />
där de både servar Leksandsfolket <strong>och</strong> dem som tycker om bra<br />
film <strong>och</strong> folk utifrån. Och så sätter man fart <strong>och</strong> får lite ruljans. Folk<br />
ska käka <strong>och</strong> bo. Och så plötsligt så blir det massa <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> utav<br />
det. Och så där ser det ut överallt. Så att det beror <strong>på</strong> vilken bild man<br />
har av vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är. Eller om det är att man ska vara aktivist<br />
eller att ett kommunbygderåd så att säga ska ut <strong>och</strong> göra <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>,<br />
som är mer styrt, då blir det <strong>på</strong> ett annat sätt. Men det här är sånt<br />
som ganska organiskt finns i Folkrörelsesverige, i <strong>Folkbildning</strong>ssverige.<br />
Man organiserar det <strong>på</strong> de sätt som man är van att göra <strong>och</strong> använder<br />
de resurser som finns i ens kontaktnät.<br />
(Intervju 14, sid. 9)<br />
Beskrivningen belyser att det finns olika bilder av vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är, som<br />
beror av vem aktören är. Den lätthet med vilken <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> enligt folkbildaren<br />
kan göras har sin grund i de väletablerade informella (organiska) kontaktnäten<br />
i Dalarna, en tillgång som även kan användas för att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Det<br />
är genom sina vittförgrenade kontakter som folkbildaren knyter samman verksamheter<br />
<strong>och</strong> aktiviteter, informerar, kommunicerar <strong>och</strong> samverkar med andra <strong>och</strong> med<br />
varandra. Så skapas hela tiden ny verksamhet <strong>och</strong> nya aktiviteter. Vad som är <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> råder det i beskrivningarna från studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor delade<br />
meningar om. Folkbildarnas mångtydiga uppfattning av det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>s-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 137
uppdraget, som regeringen tilldelat folkbildningen, har i det här kapitlet beskrivits,<br />
analyserats <strong>och</strong> problematiserats som en i huvudsak vid förståelse.<br />
Det synliga folkbildningsarbetet –<br />
en sammanfattning<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget framstår i folkbildarnas berättelser som viktigt<br />
men svårtolkat. Exemplen <strong>på</strong> hur folkbildningen bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är<br />
många <strong>och</strong> varierande. Ibland blir förklaringarna så vida att <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kommer<br />
att innefatta det mesta. Det förlorar då sin betydelse som ett särskilt uppdrag<br />
<strong>och</strong> blir i det närmaste ett synonymt ord för folkbildningsarbete.<br />
Utifrån en förståelse av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som bottnar i byarörelsen är studieförbund<br />
<strong>och</strong> folkhögskolor i Dalarna delaktiga i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> flera<br />
sätt. Bland annat genom aktiviteter, projekt <strong>och</strong> processer. De verkar inom flera<br />
områden, men framförallt inom bygde<strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> ungdomsverksamhet. För att<br />
det ska handla om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete menar vi att deltagandet behöver vara<br />
något mer än enstaka utbildningsinsatser eller ”ordinarie” folkbildningsverksamhet<br />
som så småningom kan leda till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. För att det ska gå att tala om<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete behöver värdet av det som görs ha betydelse för fler än<br />
individen; för <strong>lokal</strong>a gemenskaper <strong>och</strong>/eller närsamhället.<br />
Folkbildarnas olika förståelser av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, <strong>och</strong> hur de själva genom<br />
sina organisationer kan bidra i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete, antyder att mer diskussion<br />
kring frågorna behövs. Sådana diskussioner behöver kanske börja <strong>på</strong> folkbildningsfältet<br />
för att så småningom innefatta även det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfältet <strong>och</strong> andra<br />
aktörer. Vår studie bekräftar således <strong>Folkbildning</strong>srådets bild av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>,<br />
så som den beskrivs i framsynsarbetet, som ett viktigt men svårtolkat uppdrag. För<br />
folkbildaren innebär uppdraget ännu en uppgift som läggs till den redan gedigna<br />
listan av andra uppdrag.<br />
Resultaten om folkbildarnas vardag <strong>och</strong> villkor visar hur vardagen präglas av<br />
stress men också stolthet. För att kunna diskutera det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
är det viktigt med en förståelse för hur folkbildarens vardag ser ut <strong>och</strong> uppfattas,<br />
liksom förutsättningarna för det varjedagliga arbetet. Den statliga målstyrningen,<br />
till exempel, börjar allt mer uppfattas som detaljstyrning. Vi har också uppmärksammat<br />
en regional problematik bland studieförbunden. Den handlar om studieförbundens,<br />
genom bidragssystemen inbyggda, konkurrenssituation. Men också om ett<br />
slags tyst etisk överenskommelse om vad olika studieförbund tillåts göra. Vi har<br />
benämnt situationen som en gränsproblematik med flera dimensioner, med bety-<br />
138<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
delse för folkbildarnas möjlighet att engagera sig <strong>på</strong> nya områden både geografiskt<br />
<strong>och</strong> ämnesmässigt; däribland <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Regel- <strong>och</strong> bidragssystem beskrivs av många som ett problem som försvårar<br />
samverkan mellan studieförbunden i länet. Folkbildarnas strävan efter att utveckla<br />
mer samarbete med varandra är det tema som lyser starkast i intervjustudien. Dalarnas<br />
bildningsförbund symboliserar en samarbetssträvan inom folkbildningen som<br />
funnits sedan 1930-talet <strong>och</strong> fortfarande är aktuell. I dagsläget tar den sig konkret<br />
uttryck i den samarbetsplattform för social ekonomi som bildats i länet, där aktörer<br />
från både folkbildningsfältet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfältet (byarörelsen) deltar.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en har varit initiativtagande i hopsamlandet av det civila samhällets<br />
aktörer. De har också varit drivande i en rad projekt som går utöver folkbildningsfältet<br />
in <strong>på</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfältet <strong>och</strong> som omfattar den sociala ekonomin.<br />
Men om folkbildningen ska kunna svara upp mot <strong>lokal</strong>a behov behöver den bli<br />
synlig med alla sina samlade möjligheter, för människor <strong>lokal</strong>t. Den behöver via<br />
regelsystem, organisering <strong>och</strong> finansiering kunna ge det stöd som efterfrågas <strong>lokal</strong>t<br />
– i dag är det inte alltid fallet. Om det ska bli någon riktig tyngd i folkbildningens<br />
arbete med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> behöver kanske särskilda pengar avsättas för det?<br />
Forskning <strong>och</strong> tidigare erfarenheter (Nationell kvalitetsredovisning för folkbildningen<br />
2007, <strong>Folkbildning</strong>srådet 2008:34) visar att folkbildningen, av förklarliga<br />
skäl, verkar där det finns finansiering att hämta.<br />
I folkbildarnas berättelser framstår folkbildningen som en ganska synlig aktör i<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. När undersökningen riktades mot <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper<br />
<strong>på</strong> landsbygderna var folkbildningen osynligare (kapitel tre). Hur ska vi förstå<br />
de olika bilderna? Delvis kan de tyckas självklara för att vi studerat aktörer som<br />
befinner sig i olika verkligheter, eller med våra utgångspunkter <strong>på</strong> olika fält. De<br />
har också olika roller. Lokala grupper gör <strong>utveckling</strong>s- <strong>och</strong> förändringsarbete i<br />
sina bygder, medan folkbildningen tillhandahåller resurser. De <strong>lokal</strong>a grupperna<br />
är görare medan folkbildningens roll handlar om att vara förmedlare av metoder,<br />
expertkunskap, finansiering <strong>och</strong> så vidare. För att folkbildningen ska kunna fånga<br />
upp <strong>och</strong> möta behov behöver det finnas förutsättningar resursmässigt <strong>och</strong> genom<br />
regelsystem. Folkbildarna behöver också finnas i <strong>lokal</strong>samhällena eller ha goda<br />
kontakter med <strong>lokal</strong>samhällen <strong>och</strong> dess invånare, för att läsa av <strong>och</strong> få kännedom<br />
om behoven. Flera av folkbildarna som vi intervjuat resonerar självkritiskt om att<br />
de behöver blir mer synliga <strong>och</strong> beträda nya arenor. Som representanter för folkbildningen<br />
behöver de finnas <strong>på</strong> nya platser <strong>och</strong> i nya rum, för att möta <strong>och</strong> svara<br />
upp mot <strong>lokal</strong>a behov – däribland <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Undersökandet av folkbildningen föranleddes av diskussioner i projektets referensgrupp,<br />
om folkbildningens osynlighet <strong>och</strong> dess självbild. Den självbild som<br />
framträder i intervjuerna med folkbildare berättar om en folkbildningens stolthet,<br />
men också om en självrannsakan som handlar om vad folkbildningen kan göra<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 139
ättre. Folkbildarnas stolthet är intressant att jämföra med den känsla av stolthet<br />
som de <strong>lokal</strong>a aktörerna beskriver i förhållande till sitt arbete för bygden. Kanske<br />
bottnar känslan av stolthet i det engagemang som både folkbildare <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a aktörer<br />
känner för ”sitt kall” respektive för ”sin bygd”. Folkbildare <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper<br />
både upprätthåller, skapar <strong>och</strong> omskapar värden som upplevs som<br />
meningsfulla <strong>och</strong> viktiga.<br />
Däremot beskriver folkbildarna en stress i arbetssituationen <strong>och</strong> en känsla av<br />
ökad detaljstyrning av verksamheten. Folkbildarna intar i intervjuerna en reflekterande<br />
hållning i sitt granskande av den egna verksamheten <strong>och</strong> arbetet. Vi hoppas<br />
att vi i det här kapitlet lyckats förmedla den självgranskande blicken <strong>och</strong> folkbildarnas<br />
egna reflektioner kring det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdragets möjligheter <strong>och</strong><br />
begränsningar. Som en <strong>på</strong>minnelse om folkbildarnas självreflexiva förhållningssätt<br />
avslutar vi med ett citat som uppmanar till fortsatt lyhördhet.<br />
140<br />
Om man bortser från en massa snäva regler så har vi ju verkligen en<br />
möjlighet att göra en skillnad som folkbildare. Men vi måste också inse<br />
att vi inte alltid vet bäst, bara för att vi har titeln folkbildare. Utan vi<br />
måste vara väldigt öppna <strong>och</strong> lyhörda för vad som händer ute i samhället,<br />
vilka vindar som blåser. Och att man har en omvärldsanalys hela<br />
tiden. Vi får ju inte bli en betonghäck som sitter <strong>och</strong> säger att det här är<br />
folkbildning <strong>och</strong> inte öppnar för nya influenser. /…/ Vi har en viktig roll<br />
men vi måste vara mycket lyhörda för det vi jobbar med.<br />
(Intervju 10, sid. 9)<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
5. Beskrivning <strong>och</strong> analys av<br />
social ekonomi i Dalarna<br />
Rapportens empiri har samlats in genom tre delstudier där vi i turordning undersökt<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete (<strong>lokal</strong>a grupper), folkbildningsarbete (folkbildare)<br />
<strong>och</strong> föreningar. Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete beskrevs i kapitel tre <strong>och</strong> folkbildningsarbete<br />
i kapitel fyra. I det här kapitlet presenterar vi resultat från en enkätstudie riktad<br />
till föreningslivet, där vi ställt frågor om hur föreningarna ser <strong>på</strong> folkbildning<br />
respektive <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Vi fyller också <strong>på</strong> beskrivningen av fälten folkbildning<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, där vi tydliggör hur fält <strong>och</strong> aktörer förhåller sig till varandra<br />
regionalt. Kapitlet har regionalt fokus, med syfte att fördjupa bilden av Dalarna.<br />
Kapitlet syftar också till att belysa resultaten i relation till social ekonomi.<br />
Social ekonomi kan förstås ”som en tredje sektor vid sidan av den offentliga <strong>och</strong><br />
den privata” (Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt?<br />
1999:189). Som en särskild sektor, men som del av samhällsekonomin, beskrivs<br />
den sociala ekonomin innefatta särskilda värden, som inte <strong>på</strong> samma sätt skapas i<br />
offentlig eller privat sektor. Mycket kortfattat kan värdena beskrivas som strävan<br />
efter ”ett gott liv” 20 för enskilda individer (jämför folkbildningsarbete) <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhället<br />
(jämför <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete). De motiv som driver aktörerna, det<br />
vill säga folkbildarna <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a grupperna, formuleras i politiska målsättningar<br />
om ”ett gott samhälle med engagerade medborgare” (ibid:17).<br />
Trots överensstämmelser mellan aktörernas motiv <strong>och</strong> politiska målsättningar<br />
visar vår studie <strong>på</strong> avstånd mellan aktörernas vardagsverklighet <strong>och</strong> den politik<br />
som reglerar <strong>och</strong> stödjer folkbildningsarbetet samt det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet,<br />
vilket blir särskilt tydligt i studien av folkbildningsarbetet. Där framträder en<br />
folkbildarnas ideologi som förhåller sig till politik <strong>och</strong> reglering (systemet) både<br />
reflekterande <strong>och</strong> kritiskt. För folkbildarna handlar arbetet om att hitta lösningar<br />
<strong>och</strong> överkomma en rad hinder för att värna om <strong>och</strong> verka för <strong>lokal</strong>a behov. Till<br />
20 Ett gott liv är ett av sju grundläggande värden som regeringens arbetsgrupp menar belyser motiv<br />
<strong>och</strong> drivkrafter i den svenska sociala ekonomin (Social ekonomi – tradition <strong>och</strong> förnyelse i<br />
samma begrepp, Ds 1998:48, s 49). Andra värden som identifieras är: Icke-exploatering, trygghet,<br />
solidaritet, värna verksamheten, varaktighet <strong>och</strong> alternativrollen. Sistnämnda beskrivs som att<br />
skapa <strong>och</strong> stå för ett eget alternativ vilket har ett viktigt egenvärde.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 141
detta kommer sådant som brist <strong>på</strong> tid, pengar <strong>och</strong> resurser. Särskilt folkbildarna,<br />
men också bygdeaktörerna, har att navigera mellan (fältens) demokratiska värden<br />
<strong>och</strong> anpassning till ett alltmer marknadsanpassat ekonomiskt samhälle. I bygde<strong>utveckling</strong>en<br />
visar det sig till exempel i utvecklande av enskilda turistverksamheter<br />
som ska samsas med <strong>lokal</strong>a värdegemenskaper. I folkbildningen kommer det till<br />
uttryck i folkbildarnas tal om ökad synlighet, marknadsföring <strong>och</strong> modernisering<br />
samtidigt som andan <strong>och</strong> särskildheten behöver bevaras. Att värna sociala värden<br />
<strong>och</strong> samtidigt vara aktör <strong>på</strong> en marknad är en komplexitet som aktörerna har att<br />
förhålla sig till inom både folkbildningsarbetet <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
(jämför Westlunds bild av den sociala ekonomins rörlighet <strong>och</strong> dimensioner, 2001).<br />
Vi har beskrivit folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två fält som i vissa<br />
avseenden skiljer sig åt (se kapitel ett). Nedan använder vi social ekonomi som<br />
begreppslig ram för att belysa <strong>och</strong> diskutera folkbildningens <strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>ens<br />
gemensamma värden. Vår undersökning kommer då att handla mindre<br />
om folkbildningens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, <strong>och</strong> mer om den sociala ekonomins<br />
gemensamma möjligheter <strong>och</strong> svårigheter att vara en kraft i samhälls<strong>utveckling</strong>en.<br />
Stöd till folkbildningen i Dalarna<br />
En stor del av det folkbildande arbetet finansieras genom stöd från staten, landstingen<br />
<strong>och</strong> kommunerna. Landstingen <strong>och</strong> kommunerna har de senaste åren minskat<br />
sitt stöd. År 1991 motsvarade kommunbidragen cirka 55 procent av statens<br />
stöd till folkbildningen, 2005 hade andelen minskat till 30 procent. 2005 minskade<br />
landstingen sitt stöd till studieförbunden med sammanlagt 1,5 miljoner kronor.<br />
Under en tioårsperiod har landstingsanslaget minskat med tolv procent, omräknat<br />
till konsumentprisindex. Vilket stöd som ges till studieförbunden är också avhängigt<br />
vilket politiskt parti som styr i kommunerna/landstingen. Kommuner med<br />
socialdemokratiskt styre gav i genomsnitt cirka 49 kronor per invånare i stöd 2005<br />
jämfört med cirka 30 kronor per invånare i borgerligt styrda kommuner (Broderskapsdistriktet<br />
i Jönköpings län, blogg.s-info.se/broderskapsdistriktet).<br />
I Dalarna finns för närvarande åtta av Sveriges nio studieförbund representerade,<br />
Ibn Rushd saknar representation. I länet finns också sju folkhögskolor med<br />
olika inriktning <strong>och</strong> huvudmän. <strong>Folkbildning</strong>ens institutioner i Dalarna har vi<br />
beskrivit närmare i kapitel fyra. Med utgångspunkt i en studie gjord av Dalarnas<br />
bildningsförbund, samt genom samtal med ansvariga för fördelning av kommunens<br />
resurser till studieförbunden, framgår att det är stora skillnader mellan dalakommunernas<br />
ekonomiska bidrag till folkbildningen.<br />
142<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
När det gäller kommunbidrag är Ludvika den kommun i Dalarna som satsar<br />
mest per invånare till studieförbunden (82 kronor). Smedjebacken satsar minst (15<br />
kronor). I Smedjebacken är studieförbunden inte heller särskilt närvarande. Det<br />
enda studieförbund som finns representerat är ABF (Västerbergslagen). Älvdalens<br />
kommun har en liknande situation med endast ett studieförbund representerat.<br />
Även där är det ABF (Norra <strong>och</strong> Västra Dalarna) som upprätthåller sin <strong>lokal</strong>a närvaro.<br />
I Älvdalen liksom Smedjebacken satsar kommunen inte heller särskilt mycket<br />
i bidrag, 26 kronor. Länsgenomsnittet var år 2008 48 kronor <strong>och</strong> riksgenomsnittet<br />
41 kronor. I tabell 9 nedan visas hur kommunerna i länet gav bidrag till studieförbunden<br />
år 2003 <strong>och</strong> år 2008. 21<br />
Tabell 9. Kommunbidrag till studieförbunden per invånare (kr) år 2003 <strong>och</strong> 2008.<br />
Rangordnade efter bidrag givet år 2008.<br />
Kommun<br />
Kommunbidrag/<br />
invånare till<br />
studieförbunden<br />
år 2008 (kr)<br />
Kommunbidrag/<br />
invånare till<br />
studieförbunden<br />
år 2003 (kr)<br />
Förändring från<br />
år 2003 till 2008<br />
Ludvika 82 97 -15<br />
Avesta 74 78 -4<br />
Borlänge 67 67 0<br />
Malung 53 63 -10<br />
Länsgenomsnitt 48 53 -5<br />
Gagnef 47 36 9<br />
Orsa 47 48 -1<br />
Leksand 46 51 -5<br />
Rättvik 46 40 6<br />
Riksgenomsnitt 41 62 -21<br />
Hedemora 40 50 -10<br />
Vansbro 40 53 -13<br />
Säter 36 45 -9<br />
Mora 30 35 -5<br />
Falun 29 34 -5<br />
Älvdalen 26 26 0<br />
Smedjebacken 15 14 1<br />
21 Uppgifterna är hämtade från studien <strong>Folkbildning</strong>en i Dalarna. Presentation <strong>och</strong> kartläggning<br />
(Dalarnas bildningsförbund 2004) samt från www.folkbildning.se.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 143
Mest pengar till studieförbunden ger Ludvika kommun, som samtidigt är den kommun<br />
som haft den största neddragningen av stöd till folkbildningen, under perioden<br />
2003–2008. Under samma period har ytterligare tio av Dalarnas femton kommuner<br />
minskat sitt stöd. Gagnef, Smedjebacken <strong>och</strong> Rättvik är de enda kommuner som<br />
ökat stödet, medan Borlänge <strong>och</strong> Älvdalen ligger kvar <strong>på</strong> samma nivå. Fyra av<br />
kommunerna ligger över länsgenomsnittet för kommunbidrag, <strong>och</strong> åtta kommuner<br />
ligger över riksgenomsnittet.<br />
I Ludvika kommun, som ingår i vår empiriinsamling, finns fem studieförbund<br />
representerade med <strong>lokal</strong>kontor. Strax utanför Ludvika centralort finns också<br />
Brunnsviks folkhögskola. Kultursamordnaren i kommunen säger att det finns en<br />
stark folkbildningstradition <strong>och</strong> en tradition av att organisera sig i föreningar. Närheten<br />
till Brunnsvik <strong>och</strong> en lång <strong>och</strong> stark arbetartradition i bygden tros spela en<br />
viktig roll. Dessutom finns, <strong>och</strong> har alltid funnits, en stark politisk vilja för att<br />
stödja <strong>och</strong> bevara den starka föreningstraditionen. Ludvika kommun är också en av<br />
de kommuner i landet som ger allra mest bidrag per invånare till studieförbunden.<br />
Under 2000-talet har en tuffare ekonomisk verklighet tvingat Ludvika kommun<br />
till ekonomiska nedskärningar. Enligt uppgifter från kommunen har bidragen till<br />
studieförbunden minskat från 2 780 000 kronor till 2 076 000 kronor mellan åren<br />
2000 <strong>och</strong> 2008, det vill säga en minskning med 25 procent. Den åtdragna ekonomin<br />
är att beklaga, menar vår informant, men den kärva situationen har också gett<br />
flera positiva effekter. För att ha råd <strong>och</strong> möjlighet att genomföra arrangemang av<br />
god kvalitet ”tvingas” de olika aktörerna till aktivt samarbete. De behöver varandra,<br />
vilket skapar kreativitet, nya idéer <strong>och</strong> möjligheter. I Älvdalens kommun<br />
berättar kultursamordnaren att studieförbunden besitter god kunskap om hur man<br />
genomför evenemang, en kunskap som är värdefull för en liten kommunorganisation<br />
att ta till vara. Förbundens breda kontaktnät <strong>och</strong> vana att arrangera olika<br />
evenemang framhålls också av folkbildarna i intervjustudien som kunskaper som<br />
bättre skulle kunna tas tillvara av kommunerna. Inte minst skulle mer <strong>och</strong> bättre<br />
samarbete innebära ekonomiska vinster för kommunerna.<br />
Studieförbundens spridning av <strong>lokal</strong>kontor i länet varierar. De större kommunerna,<br />
med större kommuncentrum, har fler <strong>lokal</strong>kontor än de mindre. Flest<br />
kontor finns i Falun, Borlänge <strong>och</strong> Ludvika. Falun har störst representation av<br />
studieförbund trots att kommunen i jämförelse med Borlänge <strong>och</strong> Ludvika kommun<br />
ger ungefär hälften så mycket i stöd till studieförbunden, räknat i bidrag/<br />
invånare. Ingen kommun är dock helt utan representation av något studieförbunds<br />
<strong>lokal</strong>kontor. Älvdalen, Säter, Smedjebacken <strong>och</strong> Gagnef har ett <strong>lokal</strong>kontor (ABF)<br />
i kommunen. ABF förefaller, i den meningen, vara det studieförbund som i det<br />
längsta prioriterar den <strong>lokal</strong>a närvaron. De kanske också har större ekonomiska<br />
möjligheter till det i jämförelse med andra studieförbund. Kultursamordnaren i en<br />
av kommunerna berättar att det är betydligt lättare att upprätthålla kontakten med<br />
144<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
de studieförbund som finns <strong>på</strong> orten. Informella kontakter <strong>och</strong> ”oplanerade” möten<br />
styr en stor del av den verksamhet som man gör tillsammans. Då studieförbunden<br />
<strong>på</strong> orten minskat i antal blir också kommunens samröre med dem allt mindre. De<br />
kommuner med endast ett <strong>lokal</strong>kontor inom kommungränsen återfinns samtliga<br />
bland de kommuner som ger minst bidrag till studieförbunden. Det finns alltså ett<br />
samband mellan vad kommunen ger i bidrag till studieförbunden <strong>och</strong> studieförbundens<br />
<strong>lokal</strong>a närvaro/representation.<br />
I en intervju med en representant för en av kommunernas kulturförvaltningar<br />
får vi veta att de arbetar för att öka kontakterna med studieförbunden. Tjänstemannen<br />
tycker det är viktigt med goda relationer till studieförbunden. Numera<br />
bjuder kulturförvaltningen regelbundet in alla studieförbunden till träffar där de<br />
diskuterar aktuella frågor så som nya beslut, gemensamma projekt <strong>och</strong> annat som<br />
är <strong>på</strong> gång. På samma sätt som de informella kontakterna mellan de närvarande<br />
studieförbunden är viktiga för att få till stånd en god relation med kommunerna<br />
verkar också de enskilda individerna <strong>och</strong> deras förhållningssätt vara betydelsefullt.<br />
Tycker personer i samordnande positioner att goda kontakter mellan studieförbunden<br />
<strong>och</strong> mellan studieförbunden <strong>och</strong> kommunen är viktigt så skapas också ofta<br />
dessa kontakter. <strong>Folkbildning</strong>ens möjligheter är <strong>på</strong> det sättet avhängigt personliga<br />
ställningstaganden <strong>och</strong> relationsskapande.<br />
I Ludvika kommun beskriver kultursamordnaren kontakten mellan studieförbunden<br />
<strong>och</strong> kommunen som välfungerande. Studieförbunden är fria att kontakta<br />
kommunen för stöd <strong>och</strong> hjälp vid olika arrangemang, men kommunen kontaktar<br />
också studieförbunden för att föreslå samverkan i olika projekt. På frågan om hur<br />
kommunen väljer vem, det vill säga vilket förbund, de samarrangerar med ges<br />
flera svar. Det bästa är att kontakta alla, att skicka ett mejl till alla <strong>på</strong> kontaktlistan,<br />
men så fungerar det inte alltid. I andra fall görs valet mer utifrån vilken typ av<br />
arrangemang det gäller. Valet utgår då främst från förbundens olika profilområden.<br />
Men, säger kultursamordnaren, naturligtvis blir det också oftare <strong>och</strong> lättare så att<br />
de samarbetar med de förbund som finns nära. I det här fallet med <strong>lokal</strong>kontor i<br />
Ludvika, som de träffar oftare <strong>och</strong> under informella former. Ludvika kommun har<br />
endast lite samarbete med Brunnsvik men önskar att det vore mer. Kontakterna<br />
med folkhögskolan sker mest i form av informationsutbyte kring <strong>på</strong>gående <strong>och</strong><br />
kommande kulturarrangemang. Kontakterna med studieförbunden är desto fler.<br />
Resultaten från våra delstudier styrker bilden av studieförbunden som mer<br />
aktiva än folkhögskolorna i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete. Vi har dock inte studerat<br />
samtliga folkhögskolor, <strong>och</strong> av dem som studerats framgår att de verkar med olika<br />
inriktning <strong>och</strong> utifrån skilda förutsättningar. Faktorer som <strong>lokal</strong>isering, ägande<br />
samt renommé kan ha betydelse för den roll skolan har, eller tar sig, i relation till<br />
elever <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhälle. Det är tydligt att Dalarnas olika kommuner stödjer (<strong>och</strong><br />
därmed kanske värderar) folkbildningsarbetet olika. I vår empiri har framkom-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 145
mit behov <strong>och</strong> önskemål från folkbildarna om en större kommunal samsyn kring<br />
folkbildningsarbetet. En sådan skulle underlätta för folkbildarna att bedriva både<br />
folkbildningsarbete <strong>och</strong> att vara en aktör i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i länet som<br />
helhet, oavsett kommun(bidrags)gränser.<br />
Enkätstudie om föreningar, <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> folkbildning<br />
Enkätstudien genomfördes i samma kommuner som valdes för delstudien om<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete: Falun, Ludvika <strong>och</strong> Älvdalen. Ett urval var nödvändigt då<br />
en enkät riktad till alla kommuner i Dalarna hade blivit för omfattande. Avsikten<br />
med enkäten var dels att få mer kunskap om föreningarnas aktiviteter i de utvalda<br />
kommunerna, dels att få mer kunskap om hur föreningar resonerar kring frågor om<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning. Totalt sändes 738 enkäter ut, fördelat <strong>på</strong> Falu<br />
kommun 235 stycken, Ludvika kommun 379 stycken <strong>och</strong> Älvdalens kommun 124<br />
stycken. Vi ställde frågor om hur aktörerna själva såg <strong>på</strong> föreningen <strong>och</strong> dess roll<br />
som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>skraft samt <strong>på</strong> folkbildningens betydelse för föreningsarbetet.<br />
Mottagaradresserna har samlats från flera håll. Från kommunernas föreningsregister,<br />
Coompanions förteckning över alla ekonomiska föreningar i länet samt<br />
länsbygderåden <strong>och</strong> Riksorganisationen Hela Sverige ska levas så kallade bygdebank,<br />
där de registrerar <strong>och</strong> samlar information om landets <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper.<br />
Kommunernas föreningsregister är uppbyggda kring de föreningar som<br />
självmant kontaktar kommunen <strong>och</strong> låter sig registreras. Alla föreningar som vill<br />
är välkomna att registrera sig. Enligt de kommunala tjänstemän vi talat med innebär<br />
det i praktiken att det främst är föreningar som beviljats kommunala bidrag<br />
som finns i registren. Andra kan dock välja att finnas med av andra skäl. Det finns<br />
alltså fler föreningar i respektive kommun än de vi lyckats nå via befintliga register.<br />
När samtliga inkomna enkäter sammanställts <strong>och</strong> de ”obrukbara”, det vill<br />
säga returnerade <strong>och</strong> icke-ifyllda enkäter, räknats bort återstod 280 stycken för<br />
oss att sammanställa <strong>och</strong> bearbeta. Det ger en svarsfrekvens <strong>på</strong> 38 procent. 22 Den<br />
lilla gruppen svarande lämpar sig inte för att dra några generella slutsatser om<br />
enkätmottagarna, det vill säga föreningarna. Det var heller inte syftet med enkäten.<br />
Förhoppningen var att via enkätsvaren komplettera redan insamlad empiri för att<br />
22 Dessvärre har inte alla 280 svaranden svarat <strong>på</strong> alla enkätens frågor. Totalsumman över antal<br />
svar varierar därför från fråga till fråga. I de fall som procenttal räknats fram för att förtydliga<br />
svaren, anges procent av totala antalet svar för just den frågan.<br />
146<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
få mer kunskap om hur aktörerna (grupperna) i föreningsvärlden resonerar kring<br />
frågor om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> folkbildning.<br />
Föreningsverksamhet i Falun, Ludvika<br />
<strong>och</strong> Älvdalens kommuner<br />
En stor del av landets befolkning är medlemmar i en eller flera föreningar. En<br />
studie av Dalarna visar att den totala ideella insatsen i Dalarnas län motsvarar cirka<br />
5 500–6 000 heltidsarbeten under ett år (Englund <strong>och</strong> Ericson 2002). Forskning om<br />
den ideella sektorns andel av sysselsättningen visar att ideella <strong>och</strong> idéburna organisationer<br />
1992 sysselsatte över 100 000 personer i avlönat hel- eller deltidsarbete.<br />
Det motsvarar knappt 2,5 procent av den samlade svenska arbetskraften. Enligt<br />
uppgifter från organisationerna själva representerar de 100 000 tjänsterna 83 000<br />
heltidstjänster. Uppgifter från 1997 visar ungefär samma resultat (Lundström &<br />
Wijkström 2002). Forskning visar också, som vi tidigare nämnt, att frivilligarbetet<br />
upprätthåller en jämn nivå <strong>och</strong> att det i huvudsak upprätthålls av de redan aktiva<br />
<strong>och</strong> engagerade (Jeppsson Grassman et al 2005).<br />
Föreningarna, som de presenterar sig i vår enkät, bekräftar bilden av ett varierat<br />
<strong>och</strong> aktivt föreningsliv. I tabellen <strong>på</strong> nästa sida presenteras vilka typer av verksamheter<br />
föreningarna ägnar sig åt samt vilka som är de ”vanligaste” ideella aktiviteterna.<br />
Många föreningar har gett svar som sorterar under fler än en rubrik. Det är<br />
till exempel vanligt att en kulturförening också säger sig driva sociala aktiviteter,<br />
att en annan ägnar sig åt såväl friluftsliv som turistisk verksamhet <strong>och</strong> så vidare.<br />
Flera föreningar är alltså flerfrågeföreningar <strong>och</strong> ägnar sig åt mer än en typ<br />
av verksamhet. Vår studie skiljer sig inte nämnvärt från studier av byarörelsens<br />
grupper <strong>och</strong> deras aktiviteter, vilka också domineras av kultur, fritid <strong>och</strong> sociala<br />
aktiviteter. På en punkt skiljer sig dock resultaten åt, <strong>och</strong> det gäller de aktiviteter<br />
som toppar vår verksamhetslista, nämligen idrott <strong>och</strong> friskvård. Det är aktiviteter<br />
som inte placerar sig särskilt högt bland byarörelsens grupper (jämför Herlitz 1998<br />
<strong>och</strong> <strong>på</strong>gående uppdatering av bygdenetbanken).<br />
Föreningarna som besvarat enkäten anser att de är viktiga för bygden <strong>och</strong> att<br />
deras verksamhet gör gott i <strong>lokal</strong>samhället. 67 procent av de tillfrågade föreningarna<br />
säger att de sysslar med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Likaså säger 48 procent att de är<br />
engagerade i <strong>lokal</strong>samhällets framtid <strong>och</strong> ytterligare 31 procent säger att de delvis<br />
är det. Många känner alltså ett engagemang för närsamhället. Att aktivera bygdens<br />
unga, främja hälsa, erbjuda sociala aktiviteter <strong>och</strong> ett kulturellt utbud – oavsett om<br />
de riktar sig utåt eller mot föreningens medlemmar – ses av de flesta föreningar<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 147
Tabell 10. Verksamhetsområden föreningarna angett som sina främsta uppgifter/verksamheter<br />
(flera föreningar har angett flera områden <strong>och</strong> kan alltså ha räknats fler gånger).<br />
Verksamhet<br />
som <strong>utveckling</strong>saktiviteter. Det är också aktiviteter som de själva tror <strong>på</strong> <strong>och</strong> upplever<br />
som meningsfulla.<br />
Föreningslivet bygger i hög grad <strong>på</strong> ideellt arbete <strong>och</strong> är ofta beroende av en<br />
liten men hårt arbetande grupp. I enkäten frågade vi om det fanns något i föreningens<br />
verksamhet som de önskade utveckla. Flera av de jakande svaren är korta,<br />
självklara <strong>och</strong> omedelbara, så som. ”Ja, massor”, ”Ja, det är det alltid, annars blir<br />
det stiltje i föreningen” eller ”Ja, allt”. Andra anger exakt inom vilka specifika<br />
områden de önskar <strong>utveckling</strong>. Svaren varierar men alla har en inriktning mot respektive<br />
förenings verksamhetsområde. Dansföreningen önskar ny dansrepertoar.<br />
En kör skriver att ”överst <strong>på</strong> vår önskelista står fler herrar, främst tenorer” <strong>och</strong><br />
flera byagrupper vill utveckla bystugan <strong>och</strong> till exempel kunna ha bättre öppettider<br />
för museiverksamheten. Men de flesta svaren är trots allt mer generella. De<br />
rör sig främst inom tre områden; ökad barn <strong>och</strong> ungdomsverksamhet, bättre<br />
148<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
Antal<br />
föreningar<br />
Idrott/friskvård 70<br />
Sociala aktiviteter/hjälpverksamhet (fritidsgård, studiebesök etc) 41<br />
Kultur (musik, hantverk, konst, teater, dans etc) 27<br />
Förvalta gemensam egendom (till exempel badplats, bygdegård) 23<br />
Den egna bygdens <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> gemenskap 21<br />
Övrigt 17<br />
Intresseorg/politik/lobbying 16<br />
Friluftsliv (jakt, fiske, sjöliv, ”ut i naturen-aktiviteter”) 16<br />
Turism/museiverksamhet 15<br />
Hembygdshistoria/att bära <strong>lokal</strong>a traditioner 11<br />
Övrig hobbyverksamhet (till exempel motorsport, frimärken,<br />
amatörastrologi, schack etc)<br />
7<br />
Trosfrågor 5<br />
Djur 4<br />
Skola/undervisning 2<br />
Integration 1<br />
Summa 275
presskontakter <strong>och</strong> ett större engagemang från såväl medlemmar som ledare. Det<br />
sistnämnda blir än mer tydligt när vi tittar <strong>på</strong> den följande frågan; ”Vad behövs<br />
för att kunna genomföra dessa förändringar?”. Det överlägset vanligaste svaret <strong>på</strong><br />
denna fråga är tid, följt av andra resurser. Som komplement till eller ersättning för<br />
den egeninvesterade tiden anges bättre ekonomiska möjligheter, fler ideella <strong>och</strong><br />
drivande personer, egen ork <strong>och</strong> kraft, nya <strong>lokal</strong>er/utrustning, kontakter, marknadsföring<br />
<strong>och</strong> fler engagerade ungdomar. Oavsett typ av förening eller verksamhet är<br />
svaren mycket lika. Det verkar vara dessa frågor <strong>och</strong> problem som mest upptar de<br />
tillfrågade föreningarna.<br />
I de intervjuer vi gjort återkommer gång <strong>på</strong> gång frågan om återväxt i föreningslivet.<br />
Det är svårt att engagera människor till ideellt arbete. Särskilt svårt är<br />
det att intressera ungdomar, säger dem vi pratat med. Medelåldern i föreningarna<br />
generellt men särskilt i styrelserna är hög <strong>och</strong> består ofta av fler män än kvinnor.<br />
Något som också bekräftas i enkätsvaren. Människors engagemang tillsammans<br />
med genus- <strong>och</strong> generationsfrågorna framstår, även i relation till annan forskning,<br />
som centrala frågor för landsbygders framtida <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>. Det är frågor som<br />
folkbildningen skulle kunna vara behjälpliga med att hantera, i dialog med landsbygdsbor.<br />
Samverkan mellan föreningar <strong>och</strong><br />
studieförbund, <strong>och</strong> mellan föreningar<br />
<strong>och</strong> folkhögskolor<br />
Många av föreningarna som besvarat vår enkät samverkar med andra aktörer.<br />
Samverkansaktörerna kan vara så väl nationella förbund som små <strong>lokal</strong>a aktörer.<br />
Antingen sker samverkan med andra aktörer inom samma verksamhet som<br />
den egna; som exempelvis när idrottsföreningar går samman för att genomföra<br />
gemensamma aktiviteter eller kulturföreningar som gör detsamma. Syftet med de<br />
gemensamma satsningarna är oftast förbättrad <strong>och</strong> breddad verksamhet eller att<br />
lära av varandra genom erfarenhetsutbyten. ”Ett plus ett blir nästan alltid mer än<br />
två”, som det uttrycks i ett enkätsvar. En annan typ av samverkan är när aktörer<br />
av olika storlek <strong>och</strong> inriktning samverkar. På många mindre orter samverkar olika<br />
typer av föreningar för att göra <strong>lokal</strong>a evenemang så som marknader, konserter<br />
med mera. Många har också kommunen, riksorganisationer <strong>och</strong> studieförbund som<br />
samverkansparter. Men då är det en annan typ av samverkan där de huvudsakligen<br />
tar emot stöd <strong>och</strong> resurser från den andra parten. Motiven för sådan samverkan är<br />
någon slags samordningsvinst, om det så är ekonomiska eller personella. För några<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 149
är samverkan en förutsättning för att aktiviteter ska kunna bli av, för andra till <strong>och</strong><br />
med en överlevnadsstrategi.<br />
I enkäten har vi frågat om föreningarnas samverkan med studieförbunden <strong>och</strong><br />
folkhögskolorna i länet.<br />
Tabell 11. Har samverkat med studieförbund under den senaste treårsperioden (2005–<br />
2008).<br />
Enligt tabellen ovan är det alltså ungefär lika vanligt att en förening någon gång<br />
har samverkat med studieförbund som att de inte har det. Allra vanligast verkar<br />
det vara att de samverkat flera gånger. Kanske är det så att erfarenheterna av samarbetet<br />
varit positivt (vilket enkätsvaren tyder <strong>på</strong>) <strong>och</strong> att man därför fortsatt sitt<br />
gemensamma arbete. När väl det första steget är taget ”rullar det <strong>på</strong>”, så att säga.<br />
Gamla <strong>och</strong>/eller väletablerade föreningar har ofta redan upparbetade kontakter<br />
med studieförbunden genom att de tillhör något av förbundens medlemsorganisationer.<br />
I nyare, mindre föreningar verkar kontakterna vara mer personberoende.<br />
Enkätresultaten visar att kontakterna i större utsträckning sker med de geografiskt<br />
närvarande förbunden. Det betyder i sin tur att folkbildningens <strong>lokal</strong>a närvaro spelar<br />
roll för dess möjlighet att vara en samverkansaktör till det <strong>lokal</strong>a föreningslivet.<br />
De 137 föreningar som svarat att de en eller flera gånger har samverkat med<br />
något studieförbund, har även uppgett vilka/vilket förbund detta gäller. I tabellen<br />
<strong>på</strong> nästa sida visas resultaten. Frågan gäller för den senaste treårsperioden, det vill<br />
säga åren 2005–2008. 23 ABF <strong>och</strong> SISU tätt följt av SV är de förbund som har mest<br />
samverkan med föreningarna. ABF <strong>och</strong> SV är också de förbund som har allra flest<br />
kontor i Dalarna <strong>och</strong> som tydligast uttalat att de arbetar med <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågor.<br />
Frågan om samverkan har också ställts om folkhögskolan. Det vill säga, har<br />
föreningen under den senaste treårsperioden (2005–2008) samverkat med någon<br />
folkhögskola. Svaren som redovisas i tabell 13 visar att samverkan mellan folk-<br />
23 Från <strong>och</strong> med år 2007 räknas SISU inte längre som studieförbund. Ibn Rushd tillkom som studieförbund<br />
först år 2007.<br />
150<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
Antal Procent<br />
Ja, en gång 23 9<br />
Ja, flera gånger 114 42<br />
Nej 131 49<br />
Vet ej 2 1<br />
Totalt 270 100
Tabell 12. Med angivna studieförbund har de svarande föreningarna samverkat.<br />
Andelstalen skall utläsas så att exempelvis 15 procent av de svarande har samverkat<br />
med ABF. Men då vissa föreningar inte ingår i samverkan medan andra gjort så med<br />
flera förbund blir inte totalsumman 100 procent.<br />
Antal Procent<br />
Arbetarnas bildningsförbund, ABF 41 15<br />
Bilda 7 3<br />
Folkuniversitetet 1 0<br />
Nykterhetsrörelsens bildningsverksamhet, NBV 17 6<br />
Sensus 12 4<br />
SISU 40 14<br />
Studiefrämjandet 18 6<br />
Medborgarskolan 15 5<br />
Studieförbundet Vuxenskolan 32 11<br />
Ibn Rushd studieförbund 0 0<br />
Total 183 65<br />
högskolorna <strong>och</strong> föreningarna är betydligt ovanligare. 87 procent av de svarande<br />
föreningarna har aldrig samarbetat med någon folkhögskola.<br />
Kontakterna mellan föreningslivet <strong>och</strong> folkhögskolan är alltså betydligt mindre<br />
än dem mellan föreningarna <strong>och</strong> studieförbund. Det finns omständigheter som<br />
förklarar åtminstone en del av skillnaden. Studieförbunden har ett uppdrag som<br />
tydligare riktar sig mot föreningslivet <strong>och</strong> det finns mångåriga upparbetade kontaktvägar<br />
dem emellan – särskilt genom de medlemsorganisationer som är knutna<br />
till studieförbunden. Det är också viktigt att poängtera att det i dagsläget endast<br />
Tabell 13. Har samverkat med folkhögskola under den senaste treårsperioden.<br />
Antal Procent<br />
Ja, en gång 10 4<br />
Ja, flera gånger 21 8<br />
Nej 234 87<br />
Vet ej 3 1<br />
Total 268 100<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 151
finns folkhögskola i en av de tre kommuner som ingår i enkätstudien. Något som<br />
kanske också kan utläsas i tabell 14 nedan, där Brunnsvik är den av skolorna som<br />
de flesta av de svarande föreningarna haft samarbete med. Föreningarnas närhet<br />
till folkhögskolan verkar viktig för samarbetet dem emellan. Enligt enkäten är<br />
många av de föreningar som uppger att de samarbetar med Brunnsvik sådana som<br />
hör hemma i skolans närområde. Föreningarna använder skolans <strong>lokal</strong>er <strong>och</strong> andra<br />
resurser i sin verksamhet, ungefär så som andra föreningar använder den <strong>lokal</strong>a<br />
bygdegården, Folkets Hus eller annan gemensam resurs, som tillgång i sitt arbete.<br />
Det finns dock också en grupp föreningar (49 procent) som aldrig samverkat<br />
med studieförbunden <strong>och</strong> en stor grupp (87 procent) som aldrig haft någon samverkan<br />
med folkhögskolorna. Av dessa har nästan hälften (47 procent) svarat att de tror<br />
att studieförbund <strong>och</strong>/eller folkhögskola skulle kunna vara en hjälp i föreningsarbetet.<br />
En grupp om 28 procent av föreningarna säger sig inte veta om folkbildningens<br />
institutioner skulle kunna vara dem till hjälp. Kanske känner de inte till aktörerna<br />
över huvudet taget. Kanske vet de inte vad studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor gör,<br />
eller vart de ska vända sig för att etablera kontakt. Eller så ser de inte <strong>på</strong> vilket<br />
sätt folkbildningsaktörerna skulle kunna bidra till deras föreningsarbete. Det finns<br />
således en grupp föreningar som folkbildningens aktörer kan göra sig kända <strong>och</strong><br />
nåbara inför. De folkbildare som vi intervjuat har berättat om <strong>lokal</strong>a behov som<br />
folkbildningen hittills inte nått, vilket de uppfattar som ett problem. Några enkla<br />
svar <strong>på</strong> hur folkbildningen kan överbrygga glappet mellan <strong>lokal</strong>a behov <strong>och</strong> de<br />
resurser <strong>och</strong> möjligheter som folkbildningen besitter har vi inte. Vi uppfattar att<br />
sådana svar måste sökas i en diskussion bland folkbildarna själva i dialog med<br />
Tabell 14. Med angivna folkhögskolor har de svarande föreningarna samverkat.<br />
Andelstalen skall utläsas så att exempelvis åtta procent av de svarande har samverkat<br />
med Brunnsvik. Men då vissa föreningar inte ingår i samverkan medan andra gjort så<br />
med flera folkhögskolor blir inte totalsumman 100 procent.<br />
152<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
Antal Procent<br />
Brunnsviks folkhögskola 22 8<br />
Fornby folkhögskola 3 1<br />
Leksands folkhögskola 1 0<br />
Malungs folkhögskola 1 0<br />
Mora folkhögskola 4 1<br />
Sjöviks folkhögskola 3 1<br />
Västanviks folkhögskola 0 0<br />
Total 34 12
<strong>lokal</strong>a grupper <strong>och</strong> andra kommunala <strong>och</strong> regionala aktörer. Sådana försök har<br />
gjorts i Dalarna. Ett försök att förbättra kontakterna mellan <strong>lokal</strong>samhällen <strong>och</strong><br />
studieförbundens verksamhet beskriver vi närmare nedan.<br />
Projektet Etthundra framsynta möten –<br />
exempel <strong>på</strong> samverkan inom den sociala<br />
ekonomin<br />
Genom ett regionalt <strong>utveckling</strong>sarbete under åren 2005–2006 genomfördes ett<br />
ovanligt <strong>och</strong> omfattande samverkansprojekt mellan studieförbunden <strong>och</strong> den ideella<br />
sektorn i Dalarna. En liten <strong>och</strong> delvis ideellt arbetande projektgrupp initierade<br />
<strong>och</strong> genomförde med hjälp av folkbildningens aktörer en omfattande satsning<br />
kallad Etthundra framsynta möten (Etthundra framsynta möten, 2006 Dalarnas<br />
bildningsförbund respektive Säfström 2007). Projektets syfte var att göra människor<br />
i Dalarna delaktiga i en dialog om framtidsbilder <strong>och</strong> vägval för Dalarna<br />
som region <strong>och</strong> samtidigt erbjuda ett kulturarrangemang till alla som bor i Dalarna.<br />
Projektgruppen beslutade att bjuda in till möten/samtal kring detta.<br />
För att nå ut till många människor beslöts att genomföra möten <strong>på</strong> hundra olika<br />
platser. Projektet byggde <strong>på</strong> samtal <strong>och</strong> delaktighet, <strong>på</strong> att nå ut genom att finnas<br />
i det <strong>lokal</strong>a <strong>och</strong> att inspirera till egen aktivitet. Förhoppningen var att mötena<br />
skulle kunna uppmuntra <strong>lokal</strong>a grupper att gemensamt fortsätta arbetet med framtidsfrågor.<br />
Ett uppdrag fanns också från länets kommunalförbund 24 om att samla<br />
medborgares åsikter till nytta för dem i det då <strong>på</strong>gående arbetet med att ta fram ett<br />
regionalt <strong>utveckling</strong>sprogram 25 .<br />
Många i den projektgrupp som drev de etthundra framsynta mötena var folkbildare<br />
<strong>och</strong> tidigt i arbetet togs beslut om att folkbildningens aktörer skulle stå<br />
för värdskap <strong>och</strong> arrangerandet av mötena. Dalarnas bildningsförbund blev också<br />
huvudman för projektet. Studieförbundens <strong>lokal</strong>a kontor har alltså varit medarrangörer<br />
till de 107 möten som genomfördes <strong>på</strong> sammanlagt hundra olika platser<br />
runt om i länet – i de stora orterna såväl som i många små byar.<br />
24 Region Dalarna – bildat av länets 15 kommuner <strong>och</strong> landstinget (www.regiondalarna.se).<br />
25 Det åligger kommunala samverkansorgan, så som Region Dalarna, att ta fram ett Regionalt<br />
<strong>utveckling</strong>sprogram (RUP), en strategi för regionens långsiktiga hållbara <strong>utveckling</strong>. Programmet<br />
ska visa vilka åtgärder som är viktiga för att öka tillväxten, sysselsättningen <strong>och</strong> den inomregionala<br />
balansen. RUP ska fungera som övergripande dokument för all andra program/planer<br />
<strong>på</strong> regional nivå. (www.nutek.se 20060529).<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 153
Mötena inleddes med en teaterföreställning för att väcka tankar <strong>och</strong> inspirera till<br />
samtal. Därefter följde fika <strong>och</strong> diskussioner som hölls samman av en samtalsledare<br />
(en person utan nära relation till den bygd där mötet hölls, rekryterad av projektgruppen).<br />
Vid varje möte fanns också det arrangerande studieförbundet med som<br />
resurs. Förbundsrepresentanten erbjöd bland annat möjlighet för mötesdeltagarna<br />
att forma cirklar för fortsatt arbete med de <strong>utveckling</strong>s- <strong>och</strong> framtidsfrågor som<br />
förhoppningsvis uppstod vid mötena. För att ytterligare främja ett fortsatt arbete<br />
med <strong>utveckling</strong>sfrågor hade också Dalarnas bildningsförbund <strong>och</strong> projektgruppen<br />
tagit fram ett studiematerial. Materialet innehöll en metod <strong>och</strong> idé för hur mötesdeltagarna<br />
i cirkelform skulle kunna fortsätta det <strong>lokal</strong>a arbetet. Studiematerialet<br />
delades ut till intresserade vid varje möte.<br />
I den utvärdering av mötesserien som Dalarnas forskningsråd (Säfström 2007)<br />
genomfört har bland annat de arrangerande studieförbunden intervjuats. De flesta<br />
förbunden berättar att det var en självklarhet för dem att delta när förfrågan kom.<br />
Projektet handlade om att sprida samtal <strong>och</strong> kultur, något som är de flesta studieförbunds<br />
viktigaste verksamhet <strong>och</strong> därmed något de gärna ställer upp <strong>på</strong>. Många<br />
var särskilt glada över att kunna sprida ett kulturevenemang till några av de mindre<br />
byar <strong>och</strong> bygder som de sällan når. Mötesserien erbjöd också en möjlighet att nå<br />
många av dem som annars inte deltar i studieförbundens evenemang (Säfström<br />
2007): Ofta undviker många att komma av ideologiska anledningar. Andra vet inte<br />
ens vilka studieförbunden är. Denna gång har Dalarnas bildningsförbund stått<br />
som arrangör vilket gjort att vi utökat vårt kontaktnät. Delaktighet i arrangemanget<br />
har alltså gett studieförbunden draghjälp i den <strong>lokal</strong>a ”marknadsföringen” av deras<br />
verksamhet <strong>och</strong> förbund. I detta fanns också en förhoppning om att deltagandet<br />
skulle bidra till att skapa cirklar <strong>och</strong> därmed utvidga folkbildningsverksamheten.<br />
I utvärderingen konstateras att mycket få cirklar startades efter mötesserien. På<br />
några få håll uppkom idéer runt vilka man beslutade sig för att arbeta i cirkelform.<br />
Några redan existerande bygdegrupper tog emot studiematerialet men sedan dess<br />
har studieförbunden inte hört något från dem. För studieförbunden har detta varit<br />
frustrerande <strong>och</strong> flera betraktade deltagandet som alltför kostsamt <strong>och</strong> arbetsamt.<br />
En studieförbundsrepresentant utryckte det så här (Säfström 2007): För studieförbundet<br />
har mötet betytt att de fått en chans att åka runt o träffa folk <strong>och</strong> har<br />
fått hjälp att ordna arrangemang <strong>på</strong> många mindre orter. Men ekonomiskt lever<br />
studieförbunden <strong>på</strong> att anordna cirklar, så <strong>på</strong> det sättet har det inte betytt något.<br />
De deltagare som besökte mötena kan kortfattat beskrivas som aktiva, engagerade<br />
<strong>och</strong> till stor del inflyttare. De flesta var över 50 år <strong>och</strong> aktiva i <strong>lokal</strong>a frågor<br />
<strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a föreningslivet. Många hade också god överblick över de aktörer<br />
som finns inom <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågor, såväl <strong>lokal</strong>t som regionalt, allt enligt den<br />
enkät som sändes ut i samband med utvärderingen. De flesta deltagarna tyckte inte<br />
154<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
att mötena som sådana betytt något särskilt för <strong>lokal</strong>samhället. Men många blev<br />
stärkta <strong>och</strong> uppmuntrade av det möte de deltog i <strong>och</strong> av det faktum att frågorna<br />
uppmärksammades. De upplevde mötet som en klapp <strong>på</strong> axeln, som en bekräftelse<br />
<strong>på</strong> att de jobbar med viktiga frågor. Mötet i sig innebar också ett välkommet tillfälle<br />
att träffas <strong>och</strong> att knyta nya kontakter. Då mötet sammanfört människor med<br />
olika intressen <strong>och</strong> från olika samhällsområden (en trolig effekt av blandningen<br />
kulturevenemang <strong>och</strong> samhällsfrågor) har också oväntade möten skett. Man har<br />
fått upp ögonen för varandras såväl skilda som gemensamma problem. Embryon<br />
till nya grupperingar har också bildats <strong>på</strong> några platser.<br />
Några av deltagarna säger att mötet väckte intresse hos dem. Men då ingen<br />
hade några konkreta idéer att förverkliga eller egen kraft att dra igång något har<br />
aktivitetslusten runnit ut i sanden. Några har blivit kontaktade av studieförbunden<br />
efter mötena. Men då studieförbunden inte heller haft något konkret att erbjuda,<br />
utan enbart hört sig för om fortsatt intresse, har man inte kommit längre än så.<br />
Också bland studieförbunden hade aktiviteten <strong>och</strong> ivern lagt sig, då de kontaktades<br />
cirka ett halvt år efter genomförd mötesserie. Studieförbunden beskriver det som<br />
att ”verkligheten kommit emellan”. Deras engagemang i de etthundra framsynta<br />
mötena låg utanför ordinarie verksamhet <strong>och</strong> därför har uppföljningen fått mycket<br />
låg prioritet. Någon kommenterar att det var fel att ge uppföljningsuppdraget till<br />
studieförbunden då de inte har den <strong>lokal</strong>a förankring som behövs för att följa <strong>och</strong><br />
engagera sig i <strong>lokal</strong>a frågor.<br />
Den engagerade projektgruppen har fortsatt sitt arbete även efter att den faktiska<br />
mötesserien avslutats. En uppföljning <strong>på</strong>går (under år 2008) där gruppens<br />
medlemmar reser runt i länets kommuner <strong>och</strong> deltar i kommunfullmäktigemöten<br />
<strong>och</strong> träffar studieförbunden <strong>och</strong> andra ideella föreningar. Vid dessa tillfällen för<br />
projektgruppen fram de budskap <strong>och</strong> den information som alla de 2 200 mötesdeltagarna<br />
delade med sig av. En tanke är också att fortsätta uppmuntra till medborgardialog<br />
<strong>och</strong> till att ta vara <strong>på</strong> <strong>och</strong> stötta de många <strong>lokal</strong>a initiativ <strong>och</strong> grupper<br />
som finns i länet.<br />
Brist <strong>på</strong> tid <strong>och</strong> resurser <strong>och</strong> avsaknad av engagemang, framförallt avsaknad av<br />
yngre engagerade, är en gemensam röd tråd i studien av <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete,<br />
enkätundersökningen <strong>och</strong> utvärderingen av de hundra mötena. Situationen idag<br />
är uppenbart problematisk för såväl de grupper som arbetar med bygde<strong>utveckling</strong><br />
men också i det övriga föreningslivet. Även studieförbunden märker av minskat<br />
deltagande <strong>och</strong> diskuterar livligt hur de kan locka fler deltagande <strong>och</strong> intresserade.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 155
Vem ska upprätthålla bygden?<br />
Utifrån ett landsbygdsperspektiv <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> nivå är vårt viktigaste ”resultat” landsbygdsbors<br />
efterfrågan av (större) engagemang för landsbygderna. Våra undersökningar<br />
visar också <strong>på</strong> en okunskap om de folkbildnings- <strong>och</strong> byarörelseorganisationer<br />
som faktiskt finns <strong>och</strong> erbjuder olika former av råd <strong>och</strong> stöd till <strong>lokal</strong>a initiativ.<br />
Det finns <strong>lokal</strong>a behov <strong>och</strong> det finns tillgängliga resurser, men någonstans uppstår<br />
ett glapp dem emellan. Särskilt viktiga framstår de två aspekterna utifrån att ”den<br />
utglesning av servicen som <strong>på</strong>gått i landets gles- <strong>och</strong> landsbygder under många<br />
decennier fortsätter” (Sveriges gles <strong>och</strong> landsbygder 2008, Glesbygdsverkets<br />
årsbok 2008:80). Där engagemanget ändå finns <strong>och</strong> spirar behöver det ges stöd.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> byarörelsen kan i bästa fall fungera som ett sådant stöd. Vår<br />
studie visar dock att folkbildningen <strong>och</strong> byarörelsen, som stödjande organisationer<br />
<strong>och</strong> nätverk, är okända för många bygdeinvånare <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a grupper i Dalarna.<br />
Forskning visar att föreningslivet (frivilligarbetet) till stor del upprätthålls av dem<br />
som tidigt skolades in i det. De som växt upp med föreningsarbete som en del av<br />
vardagslivet bär med sig engagemanget genom livet (Eva Jeppsson Grassmans <strong>och</strong><br />
Lars Svedbergs befolkningsstudier). I den meningen kan vi förvänta oss ett sviktande<br />
engagemang i föreningslivet generellt, inte enbart <strong>på</strong> landsbygderna. Men<br />
det blir särskilt viktigt <strong>på</strong> landsbygderna där föreningarna <strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna<br />
har en så tydlig upprätthållande funktion för bygd <strong>och</strong> bygdegemenskaper.<br />
Vad händer när föreningarna inte längre fungerar som motorer <strong>och</strong><br />
drivkrafter?<br />
Mot slutet av arbetet med det här projektet blir vi uppringda av en person från<br />
en mindre by i norra Dalarna. Hon har läst om vårt projekt <strong>och</strong> undrar om vi kan<br />
hjälpa henne. Den by hon bor i är liten med en åldrande befolkning som bär en oro<br />
för framtiden. Hur ska det gå för deras lilla ort? Kommer den att dö ut? Och vad<br />
kan de själva göra för att ”rädda den”? För något måste de göra. De känner en press<br />
<strong>på</strong> sig att göra någonting. ”Samhället är sådant i dag” att det krävs arbete av varje<br />
enskild bygd för att åstadkomma förändring, ingen annan kommer att göra det,<br />
det vet de. Men få är villiga att engagera sig <strong>och</strong> den fråga vi får i telefonen är om<br />
vi (projektteamet) kan bistå dem, ”för vi klarar det inte själva”. De behöver hjälp<br />
med att formulera idéer, att motivera de boende <strong>och</strong> att ta reda <strong>på</strong> vilka möjligheter<br />
som finns. De behöver helt enkelt stöd att få fart <strong>på</strong> den <strong>utveckling</strong>sprocess som de<br />
upplever åligger dem att driva.<br />
Samtalet exemplifierar <strong>och</strong> bekräftar den bild vi fått av ideellt bygde<strong>utveckling</strong>sarbete<br />
<strong>och</strong> folkbildningsarbete. Enskilda aktörer vill eller känner press <strong>på</strong> sig<br />
att åstadkomma förändring <strong>och</strong> skapa möjligheter i bygden men har inte tillgång<br />
till resurser <strong>och</strong> saknar det <strong>lokal</strong>a engagemang som behövs. Av samtalet framgår<br />
156<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
att de boende i byn inte vet vart de kan vända sig för att få det stöd <strong>och</strong> den hjälp<br />
de önskar. Här finns en grupp människor med vilja <strong>och</strong> behov som upplever som<br />
sitt medborgaransvar att åstadkomma förändring. Men de saknar den kunskap, den<br />
makt <strong>och</strong> de medel som behövs för att starta ett sådant förändringsarbete.<br />
För folkbildningen finns möjlighet att närma sig den beskrivna problematiken<br />
<strong>på</strong> flera sätt. För att vara en resurs som tas tillvara av behövande aktörer krävs<br />
synliggörande <strong>och</strong> ökad tillgänglighet, så att de kan bli tillvaratagna. Vill de istället<br />
vara en aktiv aktör i <strong>utveckling</strong>sarbete är kanske inte synligheten lika viktig. Då<br />
krävs i stället ett ”uppsökande”, drivande <strong>och</strong> proaktivt arbete. Då blir det frågan<br />
om kontakter <strong>och</strong> om hur uppsökande <strong>och</strong> kontaktskapande bör gå till. Hur söka<br />
upp ”behövande”? Och hur kan de undvika att enbart de aktörer som redan känner<br />
till folkbildningen får del av resurserna?<br />
Diskussion <strong>och</strong> analys av resultat i förhållande<br />
till den sociala ekonomins möjligheter <strong>och</strong><br />
svårigheter<br />
Som fält innehåller folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> gemensamma värden <strong>och</strong><br />
strävanden om medborgarskap, demokratiskapande <strong>och</strong> ett gott liv; värden som<br />
kan definieras som social ekonomi. De plattformar, projekt <strong>och</strong> andra samverkansformer<br />
för folkbildningsarbete <strong>och</strong> bygde<strong>utveckling</strong>sarbete som vi har beskrivit i<br />
en rad exempel kan förstås som exempel <strong>på</strong> social ekonomi i Dalarna. Dalarnas<br />
bildningsförbund har genom projektet ”Idécentrum för social ekonomi”, <strong>lokal</strong>iserat<br />
till Fornby folkhögskola, bedrivit ett kartläggningsarbete av folkbildningsarbete<br />
<strong>och</strong> ideellt arbete (föreningsarbete) i Dalarna. I avsaknad av fortsatt finansiering<br />
från landstinget valde den ideella sektorns <strong>och</strong> folkbildningens aktörer i länet att<br />
istället samlats kring en gemensam plattform för social ekonomi, ett nätverk, för<br />
att stärka samarbetet <strong>och</strong> driva fler projekt tillsammans. Plattformen för social<br />
ekonomi kan förstås som ett konkret uttryck för att aktörerna delar <strong>och</strong> vill verka<br />
för gemensamma värden. Den kan också tolkas som att det finns ett behov för den<br />
sociala ekonomins aktörer att samla sig för att stärka handlingsförmågan <strong>och</strong> den<br />
sociala ekonomins position i ett regionalt sammanhang.<br />
Behovet att beskriva <strong>och</strong> bevisa värdet av sin verksamhet har folkbildningen<br />
gemensamt med bygde<strong>utveckling</strong>en (Forsberg 2003, SOU 2006:101). För den<br />
sociala ekonomins aktörer i Dalarna har det varit viktigt att beskriva värdet av den<br />
ideella sektorns <strong>och</strong> folkbildningens bidrag till länet <strong>och</strong> dess <strong>utveckling</strong>. En regional<br />
studie visar att omfattningen av föreningars ideella arbetsinsatser är betydligt<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 157
större än vad aktörerna själva är medvetna om (Englund & Ericson 2002). Resultatet<br />
understöds av forskning <strong>på</strong> nationell <strong>och</strong> internationell nivå som under 1990talet<br />
visat att det ideella arbetet i Sverige är betydligt större <strong>och</strong> bidrar med mer<br />
till samhällsekonomin än vad det funnits vetskap om (Lundström & Wijkström<br />
1997, Jeppsson Grassman & Svedberg 1999). Eva Jeppsson Grassmans <strong>och</strong> Lars<br />
Svedbergs forskning visar att frivilligarbetet upprätthöll <strong>och</strong> till <strong>och</strong> med ökade<br />
sin nivå under 1990-talet. Kvinnorna ökade sina insatser. En annan tendens var att<br />
de som hade tillgång till informella nätverk var mer engagerade i frivilligarbete än<br />
andra, vilket betyder att den som redan gör mycket gör mer.<br />
Forskningsresultaten <strong>och</strong> uppföljningar av dem visar även <strong>på</strong> något annat mycket<br />
viktigt, med bäring för våra resultat. Det kan vara svårt för nya individer <strong>och</strong> grupper<br />
att få tillgång till de till synes så viktiga informella nätverk som fungerar som<br />
inkörsport till ideellt arbete (Jeppsson Grassman et al 2005). Förgreningarna <strong>och</strong><br />
kontakterna mellan fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är många i Dalarna.<br />
Vi tolkar de informella <strong>och</strong> starka kontaktnäten både som en styrka <strong>och</strong> ett problem.<br />
Aktörerna känner till varandra <strong>och</strong> samverkar <strong>på</strong> många olika sätt i projekt<br />
<strong>och</strong> aktiviteter. Det finns en förmåga att snabbt samla sig kring gemensamma<br />
<strong>och</strong> viktiga frågor. Några nyckelpersoner har centrala roller som hophållande <strong>och</strong><br />
<strong>på</strong>drivande krafter i kontakterna <strong>och</strong> nätverken. Samtidigt visar våra resultat att<br />
folkbildningen har svårt att nå fram till nya grupper <strong>och</strong> till landsbygdssamhällenas<br />
invånare. En viktig fråga blir hur stängda eller öppna de informella nätverken<br />
<strong>och</strong> kontaktvägarna är för dem som befinner sig utanför dem? Ett avtagande<br />
engagemang bland föreningar <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper är ett annat av våra<br />
framträdande resultat. En viktig fråga att ställa är om det också i Dalarna finns ett<br />
samband mellan ett generationsbundet <strong>och</strong> avtagande föreningsengagemang <strong>och</strong><br />
starka informella nätverk, som den nationella forskningen pekar <strong>på</strong>.<br />
De mervärden som den sociala ekonomin förutsätts producera är speciella, i<br />
synnerhet i relation till andra samhällssektorer. Den sociala ekonomin blir därför<br />
särskilt viktig att värna om. Både folkbildningen <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
rymmer idén om förändring underifrån, att genom kollektiv eller individuell kraft<br />
själv förändra (jämför Stark & Hamrén 2000). Det ideella arbetet <strong>och</strong> engagemanget<br />
är gemensam kärna för både folkbildningen <strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en.<br />
Inom både folkbildningen <strong>och</strong> den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en investerar aktörer i betalda<br />
<strong>och</strong> obetalda arbetsinsatser för ett gott liv.<br />
Värden <strong>och</strong> drivkrafter hos aktörerna i den sociala ekonomin behöver ställas i<br />
relation till förutsättningarna att verka regionalt <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t. Folkbildarna verkar i<br />
allt tajtare organisationer med utökade uppgifter <strong>och</strong> en upplevd ökad detaljreglering<br />
av handlingsutrymmet. Inom bygde<strong>utveckling</strong>en oroas aktörerna över ett sviktande<br />
engagemang. Det (ansvar) som förväntas av aktörerna <strong>på</strong> fälten folkbildning<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> behöver ställas i relation till vad som är rimligt <strong>och</strong> möjligt<br />
158<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
att göra. För att bli något mer än en billig lösning <strong>på</strong> sociala problem eller undvika<br />
att bli ett ”politiskt instrument” (Lundström & Wijkström 2002:164) behöver den<br />
sociala ekonomins verksamheter också förstås i förhållande till inflytande <strong>och</strong><br />
handlingsutrymme. Våra resultat understryker att den eventuella legitimitet som<br />
ges till folkbildningen <strong>och</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet i politiska dokument <strong>och</strong><br />
utredningar behöver bli till något mer än ord i en rapport för att ha betydelse för<br />
aktörerna <strong>på</strong> fältet (fälten); i regionala, kommunala <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a sammanhang.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 159
6. Sammanfattande diskussion<br />
Två överlappande fält i den sociala ekonomin<br />
Vi har i den här studien av folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i Dalarna fokuserat<br />
<strong>på</strong> landsbygder. <strong>Folkbildning</strong> har vi definierat som studieförbunds <strong>och</strong> folkhögskolors<br />
verksamhet. Vår referensram för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har varit den rörelse <strong>och</strong> det<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbete som växt fram i Sverige sedan 1980-talet (byarörelsen).<br />
En sådan förståelse har gjort det möjligt att studera folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
som organiserade verksamheter med särskilda kännetecken. Vi har hållit oss<br />
inom vår definition, men också intresserat oss för vad som finns utanför den.<br />
Vi har beskrivit folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två överlappande verksamhetsfält<br />
med likheter <strong>och</strong> olikheter, som framförallt förenas av gemensamma<br />
värden som demokrati, inflytande, (egen)makt <strong>och</strong> allmännytta. Ideellt arbete <strong>och</strong><br />
aktivt medborgarskap är andra gemensamma värden. Det arbete som görs <strong>på</strong> fälten<br />
kännetecknas av att vara icke-vinstdrivande. Värdena, med sociala förtecken,<br />
gör att verksamheterna kan förstås som en del av den sociala ekonomin i Sverige<br />
(Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt? 1999:37):<br />
160<br />
Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har<br />
samhälleliga ändamål, bygger <strong>på</strong> demokratiska värderingar <strong>och</strong> är<br />
organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala<br />
<strong>och</strong> ekonomiska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar,<br />
kooperativ, stiftelser <strong>och</strong> liknande sammanslutningar. Verksamheter<br />
inom den sociala ekonomin har allmännytta eller medlemsnytta, inte<br />
vinstintresse, som främsta drivkraft.<br />
Ett stort engagemang hos aktörerna genomsyrar både folkbildningsarbetet <strong>och</strong><br />
det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. Båda fälten är organiserade <strong>på</strong> nationell, regional,<br />
kommunal <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> nivå (<strong>lokal</strong>samhället). <strong>Folkbildning</strong>en har en mer komplicerad<br />
<strong>och</strong> varierad organisatorisk struktur än det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet. När fälten<br />
jämförs är bygde<strong>utveckling</strong>en mycket stark, i betydelsen aktiv, <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> nivå medan<br />
folkbildningen drar sig undan från den <strong>lokal</strong>a nivån för att istället centralisera sin<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
verksamhet. Vår studie av Dalarna återspeglar en nationell ”<strong>utveckling</strong>” där studieförbund<br />
har lagt ned eller slagit samman kontor (<strong>Folkbildning</strong> i brytningstid<br />
– en utvärdering av studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor, en sammanfattning, <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2004). De kontor som blivit kvar har koncentrerats till centralorter.<br />
Genom nya arbetssätt <strong>och</strong> genom att <strong>på</strong> olika sätt återknyta kontakter med invånare<br />
i <strong>lokal</strong>samhällen <strong>och</strong> medlemsorganisationer försöker dock folkbildningsaktörerna<br />
upprätthålla <strong>och</strong> återta kontakterna med den <strong>lokal</strong>a nivån. Vi vill, utifrån våra resultat,<br />
ändå framhålla betydelsen av folkbildningens <strong>lokal</strong>a <strong>och</strong> personliga närvaro <strong>på</strong><br />
landsbygderna. Föreningarna har mer kontakt med de geografiskt närvarande studieförbunden.<br />
Att folkbildningen är <strong>lokal</strong>iserad <strong>lokal</strong>t har betydelse för kontakter<br />
<strong>och</strong> samtal mellan landsbygdsinvånare men också med den kommunala nivån. Vi<br />
har funnit tydliga samband mellan folkbildningens <strong>lokal</strong>a närvaro <strong>och</strong> kommuners<br />
bidrag till folkbildningen. Våra resultat visar att folkbildningens närvaro spelar<br />
roll för dess möjlighet att vara samverkansaktör med det <strong>lokal</strong>a föreningslivet, men<br />
också med kommunens politiker <strong>och</strong> tjänstemän. Studieförbunden tycks spela en<br />
större roll än folkhögskolorna som samverkanspart till föreningarna.<br />
Utöver organisatoriska skillnader finns det också finansiella skillnader mellan<br />
fälten. <strong>Folkbildning</strong>en värnar om det ideella som själva kärnan i verksamheten.<br />
Men i jämförelse med det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet (bygde<strong>utveckling</strong>en) har folkbildningen<br />
en kontinuerlig <strong>och</strong> stark finansiering från stat, landsting <strong>och</strong> kommun.<br />
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet är <strong>på</strong> ett helt annat sätt beroende av – ja, det bygger<br />
<strong>på</strong> – människors, ideella arbete <strong>och</strong> engagemang, något som i policy <strong>och</strong> politik<br />
benämns som ”<strong>lokal</strong> kraft”. Riksorganisationen Hela Sverige ska leva, som samordnar<br />
<strong>och</strong> stödjer det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet har av regeringen tilldelats tolv<br />
miljoner kronor 2008, 14 miljoner kronor 2009 <strong>och</strong> 15 miljoner kronor 2010. Utöver<br />
de summorna finns inga riktade medel avsatta för det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
Medel för landsbygds<strong>utveckling</strong> – däribland till <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper – har<br />
dock gjorts tillgängliga genom olika EU-program som landsbygdsprogram, leaderprogram,<br />
målprogram <strong>och</strong> interregprogram. För att kunna genomföra idéer <strong>och</strong><br />
driva förändringsarbete har en vanlig strategi bland grupper <strong>på</strong> <strong>lokal</strong> nivå varit att<br />
förstärka de ideella arbetsinsatserna med projektmedel. De medel som staten via<br />
EU-program gjort tillgängliga för de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna är dock villkorade<br />
<strong>och</strong> därmed styrande för <strong>utveckling</strong>sarbetet. Forskning har visat att den<br />
administration som byggts upp kring hanteringen av medlen hanteras utan större<br />
svårigheter av vissa grupper, medan hanteringen för andra fungerar försvårande<br />
<strong>och</strong> till <strong>och</strong> med avskräckande (Forsberg 2001).<br />
<strong>Folkbildning</strong>en tilldelades 2006 ett anslag <strong>på</strong> totalt 2,69 miljarder kronor. Av<br />
dem tilldelades den samordnande organisationen för folkbildningen, <strong>Folkbildning</strong>srådet,<br />
15,2 miljoner kronor. Byarörelsens motsvarande organisation, Riksorganisationen<br />
Hela Sverige ska leva, tilldelades ett totalbidrag till bygde<strong>utveckling</strong><br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 161
som ungefärligen motsvarar den summa som gavs till <strong>Folkbildning</strong>srådet. Finansieringen<br />
av fältens verksamheter skiljer sig följaktligen åt. Där folkbildningen<br />
kan fördela medel regionalt över landet till studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor finns<br />
ingen motsvarighet vad gäller <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. De statliga medlen för folkbildning<br />
är dock villkorade <strong>på</strong> särskilda <strong>och</strong> ganska komplicerade sätt. Staten har<br />
formulerat verksamhetsområden inom vilka folkbildningen förväntas verka för att<br />
tilldelas medel. Någon motsvarande reglering har staten inte gjort för fältet <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>, det sker dock som en indirekt reglering genom hur EU-medel villkoras.<br />
Medan folkbildningen (för att erhålla bidrag) måste verka inom vissa områden<br />
karaktäriseras det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet av en annan frihet. De <strong>lokal</strong>a grupperna<br />
verkar <strong>på</strong> olika sätt <strong>och</strong> inom en mängd områden. Som fält betraktat kan<br />
den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en beskrivas som relativt fritt (oreglerat av staten) med svag<br />
(statlig) finansiering, medan folkbildningen är målstyrd (reglerad av staten) med,<br />
jämförelsevis, god (statlig) finansiering.<br />
Vad som framförallt förenar fälten är det ideella arbetet <strong>och</strong> de särskilda värden<br />
som förknippas med detta. Vi har talat om <strong>och</strong> beskrivit fältens värdemässiga samstämmighet<br />
genom begreppet social ekonomi. Det ideella engagemanget beskrivs<br />
i politiska policydokument som det som åtskiljer folkbildningen från andra ”vanliga”<br />
utbildningsproducenter (Lära, växa, förändra, sammanfattning av regeringens<br />
folkbildningsproposition 2005/06:192, faktablad U06.009, mars 2006, sid. 1):<br />
162<br />
Dess (folkbildningens, vår anmärkning) existensberättigande bygger <strong>på</strong><br />
förmågan att samla människor kring syften som varken ryms inom den<br />
offentliga eller privata sektorn <strong>och</strong> som hämtar sin kraft ur deltagarnas<br />
egna erfarenheter. Det är när folkbildningen tappar sin förmåga att<br />
engagera <strong>på</strong> ideell basis som den riskerar att bli en utbildningsproducent<br />
som vilken annan aktör som helst. Det är genom ”Föreningssverige”<br />
som folkbildningen hämtar sin näring.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens förankring i det ideella föreningslivet särskildgör den i förhållande<br />
till annan utbildningsverksamhet. Ord som ”kraft” <strong>och</strong> ”näring” används<br />
gärna i policydokument om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> (se rapportens inledande<br />
kapitel). På samma gång som det ideella arbetet lyfts fram <strong>på</strong> policynivå<br />
som speciellt för folkbildningen, är ett framträdande resultat i landsbygdsstudien<br />
ett avtagande ideellt arbete <strong>och</strong> engagemang, med efterfrågan om fortsatt stöd till<br />
<strong>lokal</strong>a initiativ <strong>och</strong> behov. I landsbygdernas föreningsgemenskaper där det kollektiva<br />
handlandet har en viktig upprätthållande roll, inte minst socialt <strong>och</strong> kulturellt,<br />
finns en konkret <strong>och</strong> <strong>på</strong>taglig oro inför framtiden.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget<br />
I folkbildningspropositionen (2005/06:192) omnämns <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som ett av<br />
flera verksamhetsområden som motiverar statligt stöd till folkbildningen. Närmare<br />
beskrivningar av vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan innebära i en folkbildningskontext saknas<br />
dock. Ett så mångtydbart begrepp som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> behöver diskuteras närmare.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en gör själv en koppling till <strong>lokal</strong>samhället. I folkbildningens<br />
framsynsarbete är en av elva utmaningar att folkbildningen ska vara ”en stark kraft<br />
i <strong>lokal</strong>samhället” (<strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn, <strong>Folkbildning</strong>srådet 2005, sid. 6):<br />
Folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund ska vara drivkrafter för <strong>lokal</strong> <strong>och</strong><br />
regional mobilisering, <strong>utveckling</strong> <strong>och</strong> tillväxt. /…/ Samarbetet med olika<br />
aktörer i det civila samhället, näringslivet <strong>och</strong> den offentliga sektorn<br />
måste utvecklas, i sökandet efter lösningar <strong>på</strong> framtida samhällsproblem.<br />
Policybeskrivningarna kan tolkas som att folkbildningen tillerkänns legitimitet <strong>och</strong><br />
status som en viktig samhällsaktör. Samtidigt är det enorma uppgifter <strong>och</strong> uppdrag<br />
som riktas mot folkbildningen. Mycket lite sägs om resurser. Det <strong>på</strong>minner om<br />
de förväntningar som ställs <strong>på</strong> det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet (se till exempel SOU<br />
2006:101 <strong>och</strong> SOU 2006:105). Förväntningarna <strong>på</strong> vad den ideella sektorn eller<br />
sociala ekonomin ska kunna åstadkomma är inte nya, de har funnits en längre tid<br />
(se till exempel Westlund red 2001). I samhällsdebatten talas just nu om den ideella<br />
sektorns roll i relation till andra samhällssektorer (främst den offentliga), vilket<br />
också ger avtryck <strong>på</strong> fälten folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en i Dalarna har ambitionen att verka <strong>på</strong> de sätt som beskrivs i<br />
direktiven till folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund (se ovan). Den är särskilt framgångsrik<br />
i arbetet över sektorsgränser <strong>och</strong> med att samverka. Dalastudien innehåller<br />
flera exempel <strong>på</strong> samverkan mellan ideell, privat <strong>och</strong> offentlig sektor, vilket i<br />
framsynsarbetet nämns som en strategi för att hitta lösningar <strong>på</strong> samhällsproblem.<br />
Samverkan <strong>på</strong> tvärs över sektorsgränser, med folkbildningen som medaktör, är<br />
vanligt i Dalarna. Till samverkansambitionerna har bland annat idécentrum <strong>och</strong><br />
nätverket för social ekonomi bidragit. Utöver att vara en plattform för folkbildningens<br />
aktörer fungerar nätverket också som en kontaktyta mellan folkbildningen <strong>och</strong><br />
aktörer inom andra samhällssektorer.<br />
Men resultaten visar också att det är de <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupperna själva som<br />
till stor del, utan folkbildningens inblandning, driver det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
<strong>och</strong> upprätthåller sina bygder <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a gemenskaper. Det är ungefär lika vanligt<br />
att en förening haft kontakt med folkbildningen som att den inte haft det. Folk-<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 163
ildningen <strong>och</strong> byarörelsen besitter mycket av den kunskap <strong>och</strong> kompetens som<br />
efterfrågas ute i byarna, ändå finns det ett glapp mellan vad människorna ute i<br />
byarna efterfrågar respektive folkbildningen <strong>och</strong> byarörelsen som organisationer,<br />
med aktörer <strong>och</strong> resurser. Bristen <strong>på</strong> kontakt <strong>och</strong> kännedom om varandra upplevs<br />
av både bygdeinvånarna <strong>och</strong> folkbildarna. <strong>Folkbildning</strong>ens centralisering av<br />
sin verksamhet har inte bidragit till en förbättring av kontakterna med den <strong>lokal</strong>a<br />
nivån. Glappet mellan <strong>lokal</strong>a behov <strong>och</strong> folkbildningen som en synlig <strong>och</strong> tillgänglig<br />
aktör behöver överskridas för att folkbildningen fullt ut ska kunna tillskrivas<br />
rollen som en resurs för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Av ovanstående framgår att folkbildningen förväntas bidra till att lösa en rad<br />
samhällsproblem, däribland <strong>lokal</strong>samhällens problem <strong>och</strong> svårigheter. <strong>Folkbildning</strong>en<br />
ges rollen som drivande kraft <strong>och</strong> förnyelsekraft (<strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn,<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet 2005). Våra resultat ska förstås mot bakgrund av hur folkbildarna<br />
<strong>och</strong> de <strong>lokal</strong>a grupperna beskriver sitt ”vardagsarbete”. Policydokumentens<br />
beskrivningar överensstämmer rätt så väl med folkbildningsaktörernas egna<br />
beskrivningar av folkbildningens värden <strong>och</strong> visioner, ett slags idealbild. Däremot<br />
krockar bilderna (föreställningarna <strong>och</strong> visionerna) mot folkbildningsaktörers vardag<br />
<strong>och</strong> villkor, det vill säga förutsättningarna för arbetet.<br />
Stolthet, självreflektion <strong>och</strong> samverkan –<br />
folkbildarnas självbild<br />
Med utgångspunkt från folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två angränsande fält<br />
har vi i den här rapporten intresserat oss för hur folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
relaterar till varandra i praktiken. Vi har studerat exempel <strong>på</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser<br />
<strong>på</strong> tre orter samt folkbildningsaktörers beskrivningar av sitt arbete <strong>och</strong><br />
analyserat hur aktörernas beskrivningar bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i Dalarna. Projektets<br />
syfte har varit att undersöka folkbildningens roll för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Med<br />
landsbygdsstudien har vi velat beskriva <strong>och</strong> problematisera folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> både som fält <strong>och</strong> konkreta verksamheter, med fokus <strong>på</strong> folkbildningen<br />
som en aktör i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>s- <strong>och</strong> förändringsarbete. <strong>Folkbildning</strong>ens självbild<br />
har under projektets gång växt fram som en central frågeställning, som vi närmat<br />
oss genom att studera folkbildningsaktörernas egna beskrivningar av vardag <strong>och</strong><br />
villkor, värden <strong>och</strong> visioner samt hur de betraktar det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>suppdraget.<br />
I beskrivningar har vi växlat mellan olika nivåer; nationell, regional, kommunal<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong> nivå. <strong>Folkbildning</strong>ens roll har undersökts i tre delstudier: En studie av<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete (kapitel tre), en studie av folkbildningsarbete (kapitel fyra)<br />
164<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>och</strong> en enkätstudie riktad till föreningslivet (kapitel fem). Hur <strong>och</strong> varifrån vi tittat<br />
<strong>på</strong> folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> har avgränsat <strong>och</strong> <strong>på</strong>verkat tolkningsarbetet.<br />
De olika ingångarna har skapat delvis olika bilder. Medan studien av <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser<br />
berättar om folkbildningens osynlighet i <strong>lokal</strong>a sammanhang, berättar<br />
studien av folkbildningen om dess synlighet. Enkätstudien hamnar, intressant<br />
nog, någonstans mittemellan. Det var lika många föreningar som svarade att de<br />
samverkat med folkbildningen som svarade att de inte gjort det. Studieförbunden<br />
var en i mycket högre grad använd <strong>och</strong> känd medaktör för föreningarna, än folkhögskolorna.<br />
Då vi förutsättningslöst studerade <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i tre bygder var det<br />
inte helt enkelt att se var <strong>och</strong> hur folkbildningen spelade en roll. Den framstod<br />
som förhållandevis osynlig, men den var inte heller helt frånvarande. Den blev<br />
synlig främst då den efterfrågades av invånarna som en del i en redan <strong>på</strong>gående<br />
process, till exempel i form av en studiecirkel. Det visar kanske att folkbildningen<br />
tillkallas när det finns konkreta behov. Föreningarna <strong>på</strong> landsbygderna tycks ganska<br />
väl känna till vart de kan vända sig när behov uppstår. För alla föreningar eller<br />
enskilda individer är det dock inte alltid lika självklart.<br />
Då vi istället riktade undersökandet mot folkbildningen framträdde dess roll i<br />
förhållande till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> tydligare. <strong>Folkbildning</strong>en blev plötsligt synlig <strong>och</strong><br />
folkbildarna kunde ge många exempel <strong>på</strong> hur de bidrog till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Vår<br />
studie visar att osynligheten alternativt synligheten beror <strong>på</strong> varifrån <strong>och</strong> hur vi<br />
tittar. Medan synligheten är självklar inom folkbildningens egen värld, bland aktörerna<br />
själva, är den diffusare för den som utifrån försöker få syn <strong>på</strong> folkbildningen.<br />
Det behöver inte betyda att folkbildningen inte är där, utan att den verkar <strong>på</strong> sätt<br />
som inte är så direkt uppenbara. I förlängningen kan det möjligen bli ett (legitimitets)problem<br />
om folkbildningen verkar utan att människor uppfattar att det är just<br />
”folkbildningen” som de får stöd, hjälp <strong>och</strong> vidareutbildning genom. Vår studie<br />
visar <strong>på</strong> ett glapp mellan <strong>lokal</strong>a behov <strong>och</strong> folkbildningens resurser. <strong>Folkbildning</strong>en<br />
har kompetens, resurser <strong>och</strong> möjligheter att spela en roll för <strong>lokal</strong>a aktörer, men når<br />
inte riktigt ut. I Dalarna är de informella kontaktnäten starka. Kontakterna <strong>och</strong> nätverken<br />
inbegriper även andra än folkbildningsaktörerna. Bildandet av nätverket för<br />
social ekonomi i länet, är ett exempel <strong>på</strong> det. Person- <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>kännedom framstår<br />
som mycket viktigt. Utifrån de starka informella kontaktvägarna menar vi att det<br />
är viktigt att blicka utåt, utanför de etablerade kontaktnäten, för att folkbildningen<br />
(<strong>och</strong> den sociala ekonomin) ska vara inkluderande.<br />
Vi har valt att lyfta fram <strong>och</strong> diskutera folkbildningsaktörernas egna beskrivningar<br />
<strong>och</strong> reflektioner kring hur de bidrar till <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i Dalarna. Ett<br />
självreflexivt förhållningssätt präglar de flesta aktörers berättelser, men det finns<br />
också de som intar ett mer färdigformulerat konservativt förhållningssätt. Det finns<br />
i berättelserna en öppenhet för <strong>och</strong> vilja att omformulera folkbildningsuppdraget,<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 165
att som folkbildningsaktör vara lyhörd för hur samhället förändras. Men det finns<br />
också röster som håller starkare fast vid traditioner. Utifrån de undersökta områdena<br />
<strong>och</strong> folkbildarnas berättelser har vi sammanfattat folkbildningens självbild<br />
genom begreppen stolthet, självreflektion <strong>och</strong> samverkan.<br />
För att förstå folkbildningens förutsättningar att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är<br />
det viktigt att förstå folkbildningsaktörernas vardag <strong>och</strong> villkor. Folkbildarnas<br />
personliga intressen, kompetens <strong>och</strong> kunskaper har betydelse för hur de ser <strong>på</strong><br />
uppdraget att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, men det finns också andra aspekter som<br />
spelar in. Folkbildarna har att förhålla sig till en samhälls<strong>utveckling</strong> där det gäller<br />
att följa med tiden, men samtidigt bevara det som uppfattas vara folkbildningens<br />
särart. De har att följa en politisk målstyrning (för statsbidrag), befäst av regeringen<br />
<strong>och</strong> kontrollerad av <strong>Folkbildning</strong>srådet, som talar om vad som är respektive<br />
inte är statsbidragsberättigad folkbildning. De har ett kommunalt bidragssystem<br />
att förhålla sig till. Och de har att anpassa sig till den egna organisationen, studieförbundet<br />
eller folkhögskolan, <strong>och</strong> dess regelsystem <strong>och</strong> definitioner av vad som är<br />
accepterad folkbildning.<br />
Det statliga finansieringssystemet, som i praktiken fungerar som ett styrsystem,<br />
uppfattas begränsande av somliga medan andra inte ser att det hindrar <strong>utveckling</strong><br />
av verksamhet. Åsikterna varierar. Det är dock tydligt att de statliga bidragen<br />
styr vad studieförbunden kan göra <strong>och</strong> <strong>på</strong> vilka sätt det ska göras, i betydelsen<br />
vad de kan få finansiering för. Vi har också beskrivit hur det kommunala bidragssystemet<br />
försvårar samverkan mellan folkbildningsaktörer <strong>och</strong> samarbeten över<br />
kommungränser. Folkbildarna efterfrågar en större frihet i arbetssätt. ”Jakten <strong>på</strong><br />
timmar” bidrar till stress <strong>och</strong> en känsla av att befinna sig i ett ekorrhjul. Trötthet,<br />
utbrändhet <strong>och</strong> sjukskrivningar är ett problem som tas upp av flera studieförbund.<br />
Neddragningar <strong>och</strong> effektiviseringar har gjort organisationerna tajta <strong>och</strong> arbetsbördan<br />
har ökat. Det gäller även folkhögskolorna. Det starka engagemang som många<br />
känner för sitt arbete är en drivkraft som riskerar att slå tillbaka <strong>på</strong> folkbildarnas<br />
hälsa. Arbetssituationen menar vi är en ”vardags- <strong>och</strong> villkorsfråga” angelägen att<br />
studera närmare. Värd att uppmärksamma är även den tendens några folkbildare<br />
förmedlar, att folkbildningens kontroll- <strong>och</strong> styrsystem (däribland registreringen<br />
av personuppgifter) riskerar bli ett hinder i kontakten med utsatta individer <strong>och</strong><br />
grupper. Med andra ord de som folkbildningen säger sig värna om.<br />
Folkbildarna har många reflektioner kring sin vardag, <strong>och</strong> kring folkbildningens<br />
värden <strong>och</strong> visioner. För det mesta finns en samstämmighet däremellan men<br />
det ges också exempel <strong>på</strong> behov av nytänk <strong>och</strong> av nya friare, men fortfarande<br />
bidragsberättigade, arbetssätt. Någon talar om vikten av att vara lyhörd <strong>och</strong> att<br />
ständigt vara öppen för att omformulera folkbildningsuppdraget. Det sammanfattar,<br />
som vi tolkar det, de flesta aktörers inställning.<br />
166<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Lokal <strong>utveckling</strong> beskrivs <strong>på</strong> många olika sätt, framförallt problematiseras det<br />
av folkbildarna själva. När de talar om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> handlar det i stort sett<br />
om olika former av samverkan. Med en vid definition av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, grundad<br />
i folkbildningsaktörernas egna berättelser, <strong>på</strong>går mycket samverkan <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> i Dalarna, där folkbildningen <strong>på</strong> olika sätt är inblandad. Många gånger<br />
är den ”inblandad” <strong>på</strong> sätt som kanske inte gör den så synlig utåt. Det är oftast<br />
i någon form av insats i längre processer folkbildningen ingår i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>ssammanhang.<br />
Vanligast är kanske studiecirklar <strong>och</strong> kulturarrangemang, båda<br />
lika viktiga i bygde<strong>utveckling</strong>. Men också andra insatser som processtöd nämns i<br />
intervjuerna.<br />
Vi har funnit att det i Dalarnas regionala <strong>och</strong> kommunala kontexter finns<br />
omständigheter som kan underlätta men också försvåra folkbildningens deltagande<br />
i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser. Parallellt med folkbildarnas förmåga <strong>och</strong> vana att<br />
samverka existerar bland studieförbunden en gränsproblematik ”regionalt” som<br />
bottnar i flera saker. Dels är den rumslig, dels ideologisk/intresseinriktad <strong>och</strong> dels<br />
ekonomisk. Till detta läggs moraliska aspekter. <strong>Folkbildning</strong>saktörerna har utifrån<br />
rumslig spridning <strong>och</strong> intresseprofil mutat in särskilda områden i länet som sina.<br />
Moraliskt hanteras det olika av olika aktörer. Medan de flesta menar att det är<br />
viktigt att respektera andras områden, medlemsorganisationer <strong>och</strong> så vidare, finns<br />
också dem som ser till den egna organisationen <strong>och</strong> verksamheten i första hand.<br />
Det regionala inmutandet blir ett problem då det sätter gränser för aktörernas möjligheter<br />
att engagera sig för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Gränssättandet är aktörerna delvis<br />
själva medkonstruktörer av. De studieförbund som genom sina medlemsorganisationer<br />
har många kontakter <strong>på</strong> landsbygderna eller skriver samverkansavtal med<br />
föreningar lägger så att säga beslag <strong>på</strong> den <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>en, vilket kan göra det<br />
svårt för andra aktörer att våga sig fram. Det finns också en ekonomisk aspekt i<br />
gränsproblematiken, som aktörerna inte själva konstruerat. Flera tar upp det faktum<br />
att bidragssystemen, både det statliga <strong>och</strong> kommunala, är konstruerat så att<br />
det inte gynnar samverkan folkbildningsaktörer emellan. Om det skulle vara <strong>på</strong> ett<br />
annat sätt skulle det förekomma ännu mer samverkan i länet, menar folkbildarna.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens förutsättningar att bidra till<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
Som ”nytt” verksamhetsområde tolkas <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> av folkbildarna som en del<br />
av studieförbundens <strong>och</strong> folkhögskolornas redan <strong>på</strong>gående arbete. Det återfinns<br />
sällan som ett eget uttalat begrepp eller verksamhetsområde inom organisationerna,<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 167
istället appliceras det <strong>på</strong> redan existerande verksamheter. <strong>Folkbildning</strong>saktörerna<br />
har i regel svårt att definiera vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är <strong>och</strong> beskriver det gärna i en<br />
utvidgad betydelse som ett slags förlängning eller effekt av folkbildningsarbete<br />
generellt. När <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> förstås som en förväntad effekt av folkbildningsarbete,<br />
som <strong>på</strong> något sätt någon gång kommer samhället till nytta, har begreppet<br />
urholkats <strong>och</strong> förlorat sin koppling till närsamhället.<br />
Vi låter ett citat belysa folkbildarnas svårighet att ringa in området <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>. Berättelsen visar att det som kan tolkas som folkbildningens passivitet<br />
när det gäller <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> även kan tolkas som en medveten strategi från<br />
folkbildningens sida; initiativet måste komma ”från människorna själva”, vilket<br />
handlar om att ge stöd där behov finns <strong>och</strong> stöd efterfrågas. Samtidigt sägs att<br />
folkbildarna inte är särskilt bra, utan behöver bli bättre <strong>på</strong>, att se <strong>och</strong> förstå vad<br />
<strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> kan vara. Det finns en okunskap bland folkbildarna vad gäller<br />
<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser. Folkbildarna behöver också bli bättre <strong>på</strong> att röra sig <strong>på</strong><br />
nya mötesplatser. För att kunna bidra med det folkbildningen är bra <strong>på</strong> <strong>och</strong> till för<br />
behöver folkbildarna vara där människor samlas <strong>och</strong> saker händer. En uppmaning<br />
riktas till kollegorna i länet att se sin roll.<br />
Där någonstans hamnar våra intervjuberättelser om folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong>, i en folkbildningens självgranskning av hur de redan bidrar, men också<br />
kan bli bättre <strong>på</strong> att bidra i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser. Berättelsen är eftertänksam,<br />
självreflexiv <strong>och</strong> granskande <strong>och</strong> i den meningen typisk för de flesta intervjusamtal.<br />
Den inbegriper både stad <strong>och</strong> landsbygd, vilket även det är representativt<br />
för folkbildarnas beskrivning <strong>och</strong> förståelse av <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. Kanske är det just<br />
folkbildarnas stolthet över vad de, trots en tuff arbetssituation, åstadkommer i sitt<br />
arbete som gör att de även förmår granska sig själva med kritisk blick.<br />
168<br />
Vi (folkbildningen, vår anmärkning) får inte komma ut i bygderna, varken<br />
i Tjärna Ängar (bostadsområde i Borlänge, vår anmärkning) eller<br />
ute i glesbygden, <strong>och</strong> säga att nu tycker vi att vi ska sätta oss ner <strong>och</strong><br />
diskutera den här byns <strong>utveckling</strong> eller det här kvarterets <strong>utveckling</strong>.<br />
Initiativet <strong>och</strong> känslan måste precis som i vanlig folkbildning i övrigt<br />
komma från människorna själva. Och det är därför jag menar att det<br />
är lite svårt att definiera vad <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> är. Det finns ju cirklar<br />
som hållit <strong>på</strong> i många år <strong>och</strong> läst historia samtidigt som man diskuterar<br />
hur byn ska kunna utvecklas. Ja, då bygger man en bagarstuga <strong>och</strong> så<br />
sätter man in en cirkel i bakning. /…/ Inom studieförbundsvärlden tror<br />
jag inte att folk alltid tänker att det är <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, de här cirklarna<br />
som de sitter <strong>och</strong> jobbar med. Det är därför jag klämmer lite grand <strong>på</strong><br />
det… jag tycker inte att vi är speciellt duktiga <strong>på</strong> det.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Ett exempel bara. Konsum i Tjärna Ängar lade ned. Då stod PRO<br />
utanför <strong>och</strong> demonstrerade. Där skulle ABF ha varit med, eftersom<br />
PRO är med i ABF, <strong>på</strong> en gång vara <strong>på</strong> hugget! Här ska vi göra någonting<br />
tillsammans! Studiecirkel! Sätt er ner <strong>och</strong> diskutera hur vi ska lösa<br />
det här med affären eller någon annan service som finns i området.<br />
Men det gjorde vi inte. Och det är likadant i många av de andra studieförbunden.<br />
Man ser inte en sådan situation som en naturlig del i<br />
ett <strong>utveckling</strong>sarbete. En avveckling istället. Jaha, nu lägger Konsum<br />
ner, det var väl jävla skit va. Istället för att ta det som en utmaning.<br />
Och se att här har faktiskt folkbildningen en uppgift att fylla, att skapa<br />
förutsättningar för de här PRO:arna som stod utanför Konsum. Skapa<br />
förutsättningar för att få dem att sätta sig ned <strong>och</strong> diskutera; vad ska vi<br />
göra nu för Tjärna Ängars <strong>utveckling</strong>?<br />
Och det där är inte helt lätt att se. Det är därför jag menar att studieförbunden<br />
<strong>och</strong> folkhögskolor måste se sin roll som att vara en del av<br />
<strong>utveckling</strong>spotentialerna. Man måste se sin roll, att här kan vi vara med<br />
<strong>och</strong> hjälpa till att utveckla Dalarna! Oavsett om det sker i Tjärna ängar<br />
eller Enviken eller Grangärde, det spelar liksom ingen roll. Och framförallt<br />
ska vi delta <strong>och</strong> känna att det här är viktigt! Viktigt för Enviken<br />
<strong>och</strong> för andra bygder, men det är också viktigt för Dalarna som helhet.<br />
Och det där är vi inte riktigt så duktiga <strong>på</strong>. /…/ Om man ser det från<br />
studieförbundshåll så tror jag att det är en kompetens<strong>utveckling</strong>sfråga.<br />
Men jag tror att man har så mycket i vardagen, så att man tänker att vi<br />
måste se till att vi får cirkelverksamhet så att vi kan fortsätta att jobba<br />
nästa år.<br />
Att verka för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> blir ytterligare en uppgift att lägga till folkbildarnas<br />
redan digra lista över arbetsuppgifter. Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> landsbygder,<br />
även i stadsmiljöer, karaktäriseras av bredd <strong>och</strong> mångfald. Det är ett arbete som<br />
inte låter sig styras av regler eller mallar. Även om studiecirkeln som metod hittills<br />
fungerat även i <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sprocesser finns det behov av andra arbetssätt <strong>och</strong><br />
insatser som inte alltid passar in i nuvarande rapporterings- <strong>och</strong> bidragssystem.<br />
Det är inte helt enkelt att ge folkbildningen i uppdrag att arbeta med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> frågor som berör <strong>lokal</strong>samhället. Det måste också skapas förutsättningar,<br />
resurser, incitament <strong>och</strong> inte minst kompetens för det.<br />
Som vi beskrivit ovan är de uppgifter <strong>och</strong> förväntningar som riktas mot folkbildningen<br />
<strong>och</strong> vad den ska åstadkomma överväldigande. Vår bild är att aktörerna<br />
redan idag befinner sig i organisationer som är hårt pressade <strong>och</strong> nedbantade. Om<br />
folkbildningen ska kunna vara den (synliga eller osynliga) förändringskraft som<br />
den förväntas vara behöver de uppgifter som folkbildningen åläggs relateras till<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 169
en vardagsverklighet. Det är i vardagen <strong>och</strong> dess villkor som förutsättningar för<br />
aktörerna att verka för folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> skapas.<br />
Vår förhoppning är att denna rapport ska ge tankar, idéer <strong>och</strong> inspiration att<br />
fortsätta det samverkansarbete inom den sociala ekonomin som redan <strong>på</strong>går i<br />
Dalarna <strong>och</strong> möjlighet att föra erfarenheterna vidare till andra. Kanske kan rapporten<br />
bidra till nya idéer för att stötta demokratiska processer <strong>och</strong> människors<br />
aktiva medborgarskap – genom studieförbunden, folkhögskolorna, byarörelsen,<br />
föreningslivet <strong>och</strong> även andra samhällsaktörer.<br />
170<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Litteratur<br />
Berglund, A-K. (1998). Lokala <strong>utveckling</strong>sgrupper <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>. Analys av<br />
några <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper i termer av platsrelaterad gemenskap, platsrelaterad<br />
rörelse <strong>och</strong> systemintegrerad <strong>lokal</strong> organisation. Uppsala: Department<br />
of Social and Economic Geography.<br />
Berglund, A-K et al. (red) (2005). Med periferien i sentrum – en studie av <strong>lokal</strong><br />
velferd, arbeidsmarknad og kjönnsrelasjoner i den nordiske periferien. Rapport<br />
2005:14. Alta: Norut NIBR Finnmark.<br />
Bergquist, R. (1964). Envikens socken 100 år – en minnesbok. Falun.<br />
Bilagor till Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt?<br />
(1999). Rapport från en arbetsgrupp. Regeringskansliet. Stockholm: Kulturdepartementet.<br />
Bull, M. (1991). Kvinnor utvecklar glesbygden – en sociologisk studie av kvinnors<br />
<strong>utveckling</strong>sprojekt i byarna Los, Vrångö <strong>och</strong> Aapua. Skriftserie 1991:1. Östersund:<br />
Glesbygdsmyndigheten.<br />
Bull, M. (1993). Att leda förändringsarbete i glesbygd – en sociologisk studie av<br />
kvinnliga eldsjälar i Norrbotten <strong>och</strong> <strong>på</strong> Gotland. Skriftserie 1993:2. Östersund:<br />
Glesbygdsmyndigheten.<br />
Bull, M. (1998). Byapolitiska profiler <strong>och</strong> demokratisk förnyelse – <strong>på</strong> kommunal<br />
<strong>och</strong> <strong>lokal</strong> nivå. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Bull, M. (2000). Utgångspunkter för 2000-talets regionalpolitik: delbetänkande.<br />
Rapport 4. Lokalt <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>och</strong> småskaliga entreprenörer: en strategisk<br />
allians i framtidsorienterade förändringsprocesser? Stockholm: Fritzes<br />
offentliga publikationer.<br />
Bygderörelsen. Historia & Framtid. Studiematerial. (1998). Folkrörelserådet<br />
Hela Sverige ska leva. Stockholm: Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva <strong>och</strong><br />
Hushållningssällskapens Multimedia.<br />
Dahlstedt, M. (2006). ”Viljan att aktivera. Mobilisering av förorten som politisk<br />
teknologi.” sid. 83–106 i Utbildning <strong>och</strong> Demokrati, 2006, vol 15, nr 3. Örebro:<br />
Pedagogiska institutionen, Örebro universitet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 171
Dalabygden. (1984). ”Två familjer flyttade till Gördalen år 1800” <strong>och</strong> ”När Kerstin<br />
Sand flyttade till Gördalen 1881”.<br />
Det nya navet. (2000). Projekttidning nr 4, Ålsta Utvecklingscentrum. Fränsta:<br />
Ålsta Folkhögskola.<br />
Ekman, A-K. (1986). Kulturbestämda framtidsbilder – om livsformer i sju kommuner.<br />
Stockholm: FRN-Framtidsstudier.<br />
Ekman, A-K. (1991). Community, Carnival and Campaign. Expressions of<br />
Belonging in a Swedish Region. Stockholm: Department of Social Anthropology.<br />
Ekman, A-K. (red) (1996). Bortom bruksandan. Föreställningar om kultur, historia<br />
<strong>och</strong> <strong>utveckling</strong> i Bergslagen. Stockholm: Fritzes.<br />
Ekstedt, E. & Wolvén, L-E. (red) (2003). Relationsbyggande för ekonomisk<br />
<strong>utveckling</strong>. Från idéer om ekonomisk <strong>utveckling</strong> till <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i<br />
Norrlands inland. Arbetsliv i omvandling. 2003:15. Stockholm: Arbetslivsinstitutet.<br />
Englund, K. & Ericson , B. (2002). Den ideella kraften. Den ideella sektorns<br />
samspel med privat <strong>och</strong> offentlig sektor i Dalarna – en kartläggning. Borlänge:<br />
Dalarnas Bildningsförbund.<br />
Ericson, B. (2008). En resa i det ideella landskapet. Porträtt av 16 föreningsledare.<br />
Borlänge: Dalarnas bildningsförbund <strong>och</strong> Förlags AB Björnen.<br />
Eriksson, L. (2008). <strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i förorten. En studie om<br />
folkbildningens villkor <strong>och</strong> vardag. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Eriksson, L & Lundberg, M. (2008). Ibn Rushd – ett nytt studieförbund. En<br />
utvärdering av Ibn Rushds väg till statsbidragsberättigat studieförbund.<br />
Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Eriksson, L & Lundberg, M. (red) (2007). ”Ibn Rushd – från utanförskap till delaktighet”<br />
sid. 35–55 i Årsbok om folkbildning. Forskning & <strong>utveckling</strong> 2007.<br />
Stockholm: Föreningen för folkbildningsforskning.<br />
Etthundra Framsynta möten. Annorlunda samtal om Dalarnas framtid. (2006).<br />
Borlänge: Dalarnas bildningsförbund.<br />
Fakta om folkbildning 2005. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Fakta om folkbildning 2006. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Fakta om folkbildning 2008. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>en i Dalarna. Presentation <strong>och</strong> kartläggning. (2004). Borlänge:<br />
Dalarnas Bildningsförbund.<br />
172<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
<strong>Folkbildning</strong>ens framsyn. Framtidens folkbildning, roll <strong>och</strong> uppgifter. (2004)<br />
Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn. Framtidens folkbildning, roll <strong>och</strong> uppgifter. Elva<br />
utmaningar <strong>och</strong> en fråga. (2005). Sammanfattning av <strong>Folkbildning</strong>ens Framsyn.<br />
Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> i brytningstid – en utvärdering av studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor.<br />
(2004). En sammanfattning av SOU 2004:30, gjord av <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
2004-03-18. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> som <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>skraft. (2003). Slutrapport från ett <strong>utveckling</strong>sprojekt<br />
i Sörmland 2001–2002. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>sförbundet.<br />
Folkesson, B. (1997). Vänd planeringsperspektivet. Gör ett <strong>utveckling</strong>sprogram<br />
där du bor. Stockholm: Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva, Studieförbundet<br />
Vuxenskolan, SISU <strong>och</strong> ABF.<br />
Forsberg, A & Westlund, H. (1999). Insatser för landsbygds<strong>utveckling</strong> i Jämtlands<br />
län, 1996–98. En utvärderingsrapport. Working paper No.1999:15.<br />
Institutet för Regionalforskning (SIR). Östersund: SIR.<br />
Forsberg, A, Höckertin, C & Westlund, H. (2001). Socialt kapital <strong>och</strong> <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> – en fallstudie av två landsbygdskommuner. Arbetslivsrapport nr<br />
2001:15. Stockholm: Arbetslivsinstitutet.<br />
Forsberg, A. (2001). ”Lokala <strong>utveckling</strong>sgrupper <strong>och</strong> jobbskapande”. I Westlund,<br />
H. (Red.) Social ekonomi i Sverige. Stockholm: Fritzes.<br />
Forsberg, A, Höckertin, C & Westlund, H. (2002). Socialt kapital i <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Arbetsliv i omvandling 2002:8. Stockholm: Arbetslivsinstitutet.<br />
Forsberg, A. (2003). ”Att brinna för <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete – om eldsjälars engagemang<br />
för <strong>landsbygden</strong>”. I: Ekstedt, Eskil & Wolvén, Lars-Erik (red). Relationsbyggande<br />
för ekonomisk <strong>utveckling</strong>. Från idéer om ekonomisk <strong>utveckling</strong><br />
till <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete i Norrlands inland. Arbetsliv i omvandling<br />
2003:15. Stockholm: Arbetslivsinstitutet.<br />
Forsberg, G. (1996). ”Landsbygdens nykolonisation – en brokig bild växer fram”.<br />
I: Månsson, H (red). Med periferin i centrum. Om <strong>landsbygden</strong> som motor i en<br />
långsiktigt hållbar <strong>utveckling</strong>. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Friberg, T. (1993). Den andra sidan av myntet – om regionalpolitikens enögdhet.<br />
Östersund: Glesbygdsmyndigheten.<br />
Friedman P, Hörsten-Friberg L, Emmelin L. (2005). Friluftsliv <strong>och</strong> turism i<br />
Fulufjället, före–efter nationalparksbildandet. Stockholm: Naturvårdsverket.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 173
Frånberg, G-M. (1994). Kvinnliga eldsjälar i glesbygd. Glesbygdsmyndighetens<br />
Skriftserie 1994:2. Östersund: Glesbygdsmyndigheten.<br />
Frånberg, G-M. (1996). East of Arcadia. Three Studies of Rural Women in Northern<br />
Sweden and Wisconsin, USA. Department of Education. Umeå University.<br />
Umeå: Umeå University and Femina Borealis Publications 2, 1996.<br />
Gidlund J. et al (1988). Periferins renässans. Lokala framtidsbilder <strong>och</strong> Sveriges<br />
omvandling. Slutrapport från projektet: Kommunerna <strong>och</strong> framtiden. Stockholm:<br />
Allmänna Förlaget.<br />
Glesbygdsverket. Årsbok 2003. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Glesbygdsverket. Årsbok 2005. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Greider, G. (2003). Fucking Sverige. En modern Dalaresa. Stockholm: Ordfront.<br />
Gränslandet mellan skog <strong>och</strong> fjäll. (1997). Lomkällan. Särna: Särna skogsmuseum.<br />
Gröning, L. (1994). Anden i flaskan! En debattbok om en regional inneboende<br />
kraft. Östersund <strong>och</strong> Stockholm: Glesbygdsmyndigheten <strong>och</strong> Folkrörelserådet<br />
Hela Sverige ska leva.<br />
Gunnarsdotter, Y. (2005). Från arbetsgemenskap till fritidsgemenskap. Den<br />
svenska <strong>landsbygden</strong>s omvandling ur Locknevis perspektiv. SLU Doctoral<br />
thesis 2005:3.<br />
Gustafsson, M. (1997). Förnyelsens landskap – bygdepolitik för 2000talet.<br />
Förslag till en <strong>utveckling</strong>sinriktad gles <strong>och</strong> landsbygdspolitik. Östersund:<br />
Glesbygdsverket.<br />
Herlitz, U. (1998). Bygderörelsen i Sverige. Working paper No 11. Östersund:<br />
Institutet för regionalforskning (SIR).<br />
Herlitz, U. (1999). ”Bygdens organisering”. I: Demokratiutredningen. Civilsamhället.<br />
Stockholm: SOU 1999:84.<br />
Herlitz, U. (2000). Platsideologi. Bygderörelsen <strong>och</strong> demokratiska perspektiv i<br />
det postindustriella samhället. Rapport 119. Östersund: Institutet för regionalforskning<br />
(SIR).<br />
Herlitz, U. (2002). Bygdens röst – mellan medborgare <strong>och</strong> kommun. Stockholm:<br />
Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva.<br />
Holmström, S. (red.), (2001). Kulturvårdsprogram Grangärdebygden. Ludvika<br />
kommun.<br />
Impuls. (2008). Studieförbundet Vuxenskolans tidning, nr 4, maj 2008. Årgång 41.<br />
Stockholm: Studieförbundet Vuxenskolan.<br />
174<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Jeppsson Grassman, E. & Svedberg, L. (1999). ”Medborgarskapets gestaltningar.<br />
Insatser i <strong>och</strong> utanför föreningslivet.” I: Demokratiutredningen. Civilsamhället.<br />
Stockholm: SOU 1999:84.<br />
Jeppsson Grassman, E; Olsson, L-E. & Svedberg, L. (2005). Medborgarnas insatser<br />
<strong>och</strong> engagemang i civilsamhället – några grundläggande uppgifter från<br />
en ny befolkningsstudie. Regeringsuppdrag avlämnat till Justitiedepartementet<br />
den 15 november 2005. Stockholm: Sköndalsinstitutet, Ersta Sköndal högskola.<br />
Johannisson, B. (1985). Den <strong>lokal</strong>a självtillitsstrategin. En väg till ökad sysselsättning.<br />
Idé<strong>utveckling</strong>, högskolan i Östersund 1985:5. Östersund: Högskolan.<br />
Johansson, N. (1994). En resa i bygde<strong>utveckling</strong>. Östersund <strong>och</strong> Stockholm: Glesbygdsmyndigheten<br />
<strong>och</strong> Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva.<br />
Kåks, H. & Westholm, E. (1994). En plats i tillvaron – studier av flyttning till<br />
<strong>landsbygden</strong>, DFR-rapport 1994:8, Falun.<br />
Landsbygdspolitiskt program. (2000). Stockholm: Folkrörelserådet Hela Sverige<br />
ska leva.<br />
Larsson, L. (2000). Landsbygdens möte med EU. Geografi <strong>och</strong> demokrati i den<br />
svenska leaderprocessen. Falun: DFR-Rapport 2000:4.<br />
Lindberg, E. (1994). Ett folkrörelseinitiativ i Västerbotten – presentation av bya<strong>utveckling</strong>sarbete.<br />
Stockholm: Folkrörelserådet & ABF.<br />
Lokal ekonomi för hållbar tillväxt. (2004). NUTEK rapport. Stockholm:<br />
NUTEK.<br />
Lokal <strong>utveckling</strong>! Exempel <strong>på</strong> studieförbundens insatser för <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
(2006). Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>sförbundet.<br />
Lundin, A. (2008). <strong>Folkbildning</strong>sforskning som fält. Linköping: Linköpings universitet,<br />
Institutionen för beteendevetenskap <strong>och</strong> lärande.<br />
Lundström, T. & Wijkström, F. (1997). The non profit sector in Sweden. Manchester:<br />
Manchester University Press.<br />
Lära, växa, förändra. (2006). Sammanfattning av regeringens folkbildningsproposition<br />
2005/06:192, faktablad U06.009, mars 2006. Stockholm: Utbildnings<strong>och</strong><br />
kulturdepartementet.<br />
Melucci, A. (1991). Nomader i nuet. Sociala rörelser <strong>och</strong> individuella behov i<br />
dagens samhälle. Göteborg: Daidalos.<br />
Mustel, K. (2003). <strong>Folkbildning</strong>ens insatser för hållbar <strong>utveckling</strong>. En redovisning<br />
av hur studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor breddat verksamheten i riktning<br />
mot hållbar <strong>utveckling</strong>. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 175
Månsson, H. (1993). Framtidens vägvisare. Östersund: Glesbygdsmyndigheten.<br />
Möller,P. (2004). <strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhället. Dalarnas forskningsråd.<br />
National Encyklopedin. (1991). Göteborg: Bokförlaget Bra Böcker AB.<br />
Nationell kvalitetsredovisning för folkbildningen 2007. (2008). Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
Nilsson, A. (1995). Att ta liv <strong>och</strong> arbete i egna händer – om projektet Kvinnum i<br />
Jämtlands län. Östersund: Resurscentrum Kvinnum.<br />
Olsson, J. (1994). Den sociala ekonomin. Medborgarna. Sverige. Europa. Stockholm:<br />
Carlssons Bokförlag.<br />
Olsson, J. <strong>och</strong> Forsberg, A. (1997). Byapolitiken. En utvärdering av ett antal<br />
samarbetsmodeller <strong>och</strong> dialogformer mellan kommuner <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper<br />
inom ramen för projektet Byapolitiken. Örebro: Novemus.<br />
Paldanius, S. & Alm, C. (2008). ”Folkhögskoleanda <strong>och</strong> mässighet – en fråga om<br />
särart?” sid. 87–119 i Årsbok om folkbildning. Forskning & <strong>utveckling</strong> 2007.<br />
Stockholm: Föreningen för folkbildningsforskning.<br />
Persson, L-O. & Westholm, E. (1994). Europas landsbygd i förändring. Rapport<br />
83, Expertgruppen för forskning om regional <strong>utveckling</strong> (ERU). Östersund:<br />
ERU.<br />
Prop. 2001/02:4. En politik för tillväxt <strong>och</strong> livskraft i hela landet. Regeringskansliet.<br />
Stockholm: Näringsdepartementet.<br />
Prop. 2005/06:192. Lära, växa, förändra. Regeringens folkbildningsproposition.<br />
Regeringskansliet. Stockholm: Utbildningsdepartementet.<br />
Ronnby, A. (1994). Mobilizing local communities. Report 1994:17. Östersund:<br />
Mitthögskolan.<br />
Rönnblom, M. (1996). ”Kvinnors organisering i glesbygd – resurs eller utmaning?”.<br />
I: Månsson, Hans (red). Med periferin i centrum. Om <strong>landsbygden</strong> som<br />
motor i en långsiktigt hållbar <strong>utveckling</strong>. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Rönnblom, M. (2002). Ett eget rum? Kvinnors organisering möter etablerad<br />
politik. Statsvetenskapliga institutionens skriftserie 2002:3 Umeå: Statsvetenskapliga<br />
institutionen, Umeå universitet.<br />
Samhället är större än staten. En skrift om det ideella engagemangets roll i<br />
välfärden <strong>och</strong> demokratin. (2006). Stockholm: Forum för Frivilligt Socialt<br />
Arbete.<br />
Skoglund, K. (1997). Planering ur ett <strong>lokal</strong>t perspektiv. En studie av ett pilotprojekt<br />
i Stockholms mellanskärgård. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
176<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Social ekonomi – tradition <strong>och</strong> förnyelse i samma begrepp. (1998). Rapport från<br />
en arbetsgrupp. Ds 1998:48. Regeringskansliet. Stockholm: Inrikesdepartementet.<br />
Social ekonomi – en tredje sektor för välfärd, demokrati <strong>och</strong> tillväxt? (1999).<br />
Rapport från en arbetsgrupp. Regeringskansliet. Stockholm: Kulturdepartementet.<br />
SOU 1996:47 Cirkelsamhället. Studiecirklars betydelse för individ <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>samhälle.<br />
Delbetänkande av Utredningen för statlig utvärdering av folkbildningen.<br />
Regeringskansliet. Stockholm: Utbildningsdepartementet/Fritzes.<br />
SOU 2003:29 Mot en ny landsbygdspolitik. Regeringskansliet. Stockholm:<br />
Näringsdepartementet.<br />
SOU 2004:30 <strong>Folkbildning</strong> i brytningstid – en utvärdering av studieförbund <strong>och</strong><br />
folkhögskolor. Slutbetänkande av Utredningen för statens utvärdering av folkbildningen<br />
2004. Regeringskansliet. Stockholm: Utbildningsdepartementet.<br />
SOU 2006:101 Se <strong>landsbygden</strong>! Myter, sanningar <strong>och</strong> framtidsstrategier. Slutbetänkande<br />
av landsbygdskommittén. Regeringskansliet. Stockholm: Jordbruksdepartementet.<br />
SOU 2006:104 En strategi för landsbygdsforskning, Underlag till landsbygdskommittén.<br />
Regeringskansliet. Stockholm: Jordbruksdepartementet.<br />
SOU 2006:105 Verkligheten som kraftkälla. Lokala exempel från <strong>utveckling</strong>sarbetet<br />
<strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> samt exempel från våra grannländers landsbygd.<br />
Regeringskansliet. Stockholm: Jordbruksdepartementet.<br />
Stark, A. & Hamrén, R. (2000) Frivilligarbetets kön. En översikt. ÀJOUR. En<br />
serie kunskapsöversikter från svenska kommunförbundet, nr 5. Stockholm:<br />
Svenska kommunförbundet.<br />
Studiecirkeln <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>. (2001). Nr 19 i serien ”En bra idé”, Arbetarnas<br />
bildningsförbund. Stockholm: ABF.<br />
Svensson, R. (1998). Det nya Sverige byggs underifrån. Östersund: Glesbygdsverket.<br />
Sveriges gles <strong>och</strong> landsbygder 2008. (2008). Glesbygdsverkets årsbok. Östersund:<br />
Glesbygdsverket.<br />
Säfström, F. & Bysröm, J. (2005). Studiecirkeldeltagare 2004. Två rapporter om<br />
deltagare i studieförbundens cirkelverksamhet. <strong>Folkbildning</strong>srådet utvärderar<br />
No 1 2005. Stockholm: <strong>Folkbildning</strong>srådet.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 177
Säfström, F. (2007). Etthundrasju möten, med syfte att skapa samtal <strong>och</strong> delaktighet<br />
i Dalarnas <strong>utveckling</strong>. Utvärdering av en mötesserie. Arbetsrapport.<br />
Falun: Dalarnas forskningsråd.<br />
Vägbrytaren. (2004). Medlemstidning för IOGT-NTO-rörelsen i Dalarna, nr 1,<br />
2004. Årgång 116. Dalarna, Borlänge: IOGT-NTO.<br />
Westlund, H. (red) (2001). Social ekonomi i Sverige. Stockholm: Fritzes.<br />
Westlund, H. (2007). Social ekonomi, socialt kapital <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>.<br />
Rapport <strong>på</strong> uppdrag av regeringen (Ju 2006/10356/D) <strong>och</strong> NUTEK. Dnr:<br />
IJ2007/1928/D. Stockholm: NUTEK.<br />
178<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Bilaga:<br />
Frågelista/frågeområden intervjuer<br />
(Intervjufrågorna nedan gäller studieförbunden, samma frågor ställdes till representanterna<br />
för folkhögskolorna.)<br />
Person, bakgrund<br />
– Plats <strong>och</strong> datum för intervju, namn <strong>och</strong> födelseår <strong>på</strong> den intervjuade.<br />
– Bakgrund, utbildning <strong>och</strong> yrkeserfarenheter.<br />
– Hur/när/varför ”folkbildning”?<br />
<strong>Folkbildning</strong>, allmänt<br />
– <strong>Folkbildning</strong>sanda… finns det en sådan <strong>och</strong> vad står den för? Går den att<br />
beskriva i ord? Hur syns den i er verksamhet/ eller ditt arbete?<br />
– (På vilka sätt) har folkbildningsarbetet förändrats över tid (inriktning, innehåll,<br />
form/metoder, deltagare, behov, resurser, frihet, styrning <strong>och</strong> så vidare)?<br />
– Hur ser du <strong>på</strong> folkbildningens status/legitimitet i samhället? Hur vill du<br />
beskriva folkbildningens idéer, värden <strong>och</strong> metoder? Fyller de en särskild<br />
roll <strong>och</strong> i sådana fall vilken/vilka?<br />
– Vilken är folkbildningens viktigaste uppgift? Vad har folkbildningen för<br />
betydelse för den enskilde medborgaren <strong>och</strong> samhället?<br />
– Kan du nämna <strong>och</strong> beskriva några särskilda år, tillfällen/nedslag som haft<br />
särskild betydelse i/för folkbildningsarbetet?<br />
Den egna organisationen <strong>och</strong> arbetet<br />
– Vad kännetecknar ert studieförbund? Beskriv med utgångspunkt från <strong>lokal</strong>kontoret<br />
<strong>och</strong> vidare utåt till kommun, region <strong>och</strong> nationell nivå (eller tvärtom<br />
om det är lättare)! Hur ser organisationen ut, hur arbetar ni, med vilka metoder<br />
(kurser, kulturevenemang, annat…) <strong>och</strong> inom vilka områden, mot vilka<br />
målgrupper?<br />
– Samverkar ni med andra studieförbund (vilka)? Andra samverkansaktörer?<br />
– Vilka nås av er verksamhet respektive vilka nås inte? Finns det behov (målgrupper)<br />
som du/ni ser men som ni inte kan tillgodose? Vad beror det <strong>på</strong>?<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 179
180<br />
– Genus <strong>och</strong> ålder i den egna organisationen respektive bland deltagare, hur ser<br />
det ut?<br />
– Hur fritt eller styrt upplever du att ditt arbete/er verksamhet är? Kan du/ni<br />
arbeta så som ni vill/önskar? Finns det något som hindrar dig i arbetet?<br />
– Vilka är era huvudfinansiärer? Har det finansiella stödet minskat eller ökat<br />
under de senaste åren? Styr finansieringsformer innehåll eller förutsättningar<br />
för ert arbete? Om så, <strong>på</strong> vilka sätt?<br />
– Hur upplever du din arbetssituation? Fördelar/nackdelar? Hur många är ni<br />
som arbetar här? Försök att beskriva en arbetsdag eller arbetsvecka.<br />
– Vad ger respektive tar kraft i folkbildningsarbetet? Var, när eller hur får<br />
du/ni stöd i ditt/ert arbete? Upplever du att du arbetar i med- eller motvind<br />
(beskriv varför)?<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong><br />
– På vilka sätt har ditt studieförbund arbetat med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>? Projekt,<br />
studiecirklar, kurser, kulturevenemang, annat? Vilka har ni samarbetat med?<br />
Vilken roll har ni haft (medaktör, initiativtagare, annan)?<br />
– Har ni arbetat med något särskilt projekt som handlat om <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>/<br />
<strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete? Exempel? Berätta! Lärdomar från arbetet?<br />
– Vad känner du till om <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete <strong>på</strong> den ort/i den kommun/i<br />
det län du verkar i? Känner du till andra ”<strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>saktörer” än studieförbund?<br />
– Vilka svårigheter respektive möjligheter ser du för folkbildningen/ditt studieförbund<br />
att arbeta med <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>; <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sfrågor, <strong>lokal</strong>a<br />
initiativ, <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgrupper, <strong>lokal</strong>t <strong>utveckling</strong>sarbete?<br />
– Hur ser du <strong>på</strong> folkbildningens roll (idéer, värden, metoder) i relation till <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete (i detta projekt definierat som <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sgruppers/<br />
föreningars <strong>och</strong> eventuellt <strong>lokal</strong>a företags idéer, värden <strong>och</strong> arbetssätt)?<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Förändring <strong>och</strong> framtid<br />
– Hur ser du <strong>på</strong> statens höjning av finansiellt stöd (folkbildningsanslaget) till<br />
folkbildningen från år 2007 (regeringens folkbildningsprop 2005/6:192<br />
Lära, växa, förändra)? Vad tänker du om de nya krav som ställs <strong>på</strong> folkbildningen<br />
(systematiskt kvalitetsarbete, uppföljning, utvärdering <strong>och</strong> forskning)<br />
samt de sju verksamhetsområden som fastställs för folkbildningen (där <strong>lokal</strong><br />
<strong>utveckling</strong> ingår i område sju)? 26<br />
– Kan du konkretisera hur du tror att det kommer att <strong>på</strong>verka ditt arbete? Möjligheter<br />
respektive begränsningar?<br />
– Självreflektion/kritik… Brister folkbildningen någonstans eller är allt<br />
fullgott? Hur ser det ut med jämställdheten inom den egna organisationen<br />
respektive de målgrupper som nås av er verksamhet? Uppfattar du att era<br />
metoder är ändamålsenliga? Är studiecirkelmodellen fortfarande gångbar?<br />
Förslag <strong>på</strong> hur förändra eller göra annorlunda?! Eller är det viktigare att<br />
hålla fast vid idéer, värden, metoder…?<br />
– Reflektioner om framtiden… förhoppningar <strong>och</strong>/eller farhågor när det gäller<br />
relationen folkbildning–samhälle–individ? Varför är folkbildning viktigt i<br />
samhället <strong>och</strong> för individen?<br />
– Hur ser du <strong>på</strong> <strong>utveckling</strong> i relation till folkbildning? Kan folkbildningen hitta<br />
nya sätt att göra samma sak <strong>på</strong>? Känner folkbildningsaktörer till de <strong>lokal</strong>a<br />
behoven idag?<br />
– Övrig fråga, reflektion eller kommentar från den intervjuade?<br />
26 1. Den gemensamma värdegrunden (stärka demokratin, lika värden <strong>och</strong> jämställdhet mellan<br />
könen…) 2. Det mångkulturella samhällets utmaningar (mångkulturella arenor…) 3. Den<br />
demografiska utmaningen (få med ungdomar… men inte glömma pensionärerna) 4. Det livslånga<br />
lärandet (civilsamhället, fri <strong>och</strong> obunden verksamhet, nå personer från studieovana miljöer,<br />
yrkesinriktad utbildning…) 5. Kulturverksamhet (<strong>lokal</strong>a <strong>och</strong> regionala drivkrafter för amatörkultur,<br />
samverkan med kommunala <strong>och</strong> statliga kulturinstitutioner, deltagare inte bara upplever<br />
utan skapar själva kultur) 6. Personer med funktionshinder (vara ”vägröjare”, ”från maktlöshet<br />
till delaktighet i <strong>och</strong> möjlighet att <strong>på</strong>verka samhället”, uppnås lättare om funktionshindrade<br />
finns representerade bland personal, i ledning <strong>och</strong> styrelse…) 7. Folkhälsa, hållbar <strong>utveckling</strong><br />
<strong>och</strong> global rättvisa (folkbildningen kan ha en framträdande roll i det <strong>lokal</strong>a folkhälsoarbetet,<br />
utbildningar för hållbar <strong>utveckling</strong>; ”bl a miljö/ekologi, ekonomi <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong>, folkhälsa,<br />
demokrati <strong>och</strong> global solidaritet”.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 181
<strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet är en ideell förening med vissa myndighetsuppdrag givna av<br />
regeringen <strong>och</strong> riksdagen. Rådet fördelar statsbidrag till studieförbund <strong>och</strong> folkhögskolor,<br />
lämnar budgetunderlag <strong>och</strong> årsredovisningar till regeringen samt följer<br />
upp <strong>och</strong> utvärderar folkbildningsverksamheten. <strong>Folkbildning</strong>srådet har tre organisationer<br />
som medlemmar:<br />
<strong>Folkbildning</strong>sförbundet, Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation (RIO)<br />
<strong>och</strong> Sveriges Kommuner <strong>och</strong> Landsting. Rådet arbetar även med vissa uppdrag<br />
från medlemmarna.<br />
Mer information finns <strong>på</strong> www.folkbildning.se<br />
Rapporter från <strong>Folkbildning</strong>srådet<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådets sammanfattade utvärderingsrapport (1997)<br />
Rapporten innehåller beskrivningar <strong>och</strong> tematiska analyser av de utvärderingsprojekt<br />
som <strong>på</strong>gick 1993–1997 i <strong>Folkbildning</strong>srådets regi.<br />
<strong>Folkbildning</strong>sforskning – en kunskapsöversikt (1998)<br />
av Gunnar Sundgren, Lärarhögskolan i Stockholm<br />
I denna rapport diskuteras folkbildningsforskningens historiska bakgrund, nuläge<br />
<strong>och</strong> framtid. Inventeringen avser främst den forskning som ägt rum efter 1980.<br />
Lärande i studiecirkel – en studie av en pedagogisk miljö (1998)<br />
av Lena Borgström, Petros Gougoulakis <strong>och</strong> Robert Höghjelm,<br />
Lärarhög skolan i Stockholm<br />
Omkring två miljoner svenskar deltar varje år i en studiecirkel. I rapporten diskuteras<br />
hur, vad <strong>och</strong> varför man lär i cirkeln.<br />
182<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Folkhögskolan som mångkulturell mötesplats (1998) Ref.ex<br />
av Lisbeth Eriksson, Linköpings universitet<br />
Problemområdet i denna studie rör invandrarna i den svenska folkhögskolan <strong>och</strong><br />
syftet är att studera hur invandrarelever relaterar till folkhögskolans värld <strong>och</strong> dess<br />
värderingar.<br />
<strong>Folkbildning</strong> i ett mångfaldigt samhälle – segregerad verksamhet i<br />
integrerande syfte (1999)<br />
av Lisbeth Eriksson, Linköpings universitet<br />
Denna studie ger bilder från några verksamheter där invandrarkvinnor deltar.<br />
Genom intervjuer speglas deras upplevelse av att delta i folkbildande verksamhet.<br />
Funktionshindrade <strong>och</strong> folkhögskolan – perspektiv <strong>på</strong><br />
empowerment genom folkbildning (2000)<br />
av Ola Holmström, Lunds universitet<br />
I studien intervjuas funktionshindrade elever <strong>på</strong> folkhögskola.<br />
Kunskapslyftet <strong>på</strong> folkhögskola – Deltagarnas motiv för studier <strong>och</strong><br />
för valet av folkhögskola samt deras syn <strong>på</strong> undervisningen (2000)<br />
av Eva Andersson, Monica Larson <strong>och</strong> GunBritt Wärvik, Göteborgs universitet<br />
Studien gäller kunskapslyftsdeltagare i folkhögskolan. Av särskilt intresse är deras<br />
motiv för att studera, vilka aspekter de tagit fasta <strong>på</strong> vid valet av anordnare, hur de<br />
ser <strong>på</strong> undervisningen <strong>och</strong> vad de vill ha ut av den.<br />
Cirkelledarskapet. En intervju- <strong>och</strong> enkätstudie med cirkelledare<br />
(2001)<br />
av Eva Andersson, Göteborgs universitet<br />
Studien bygger <strong>på</strong> enkäter till ett stort antal cirkelledare. Kompletterat med intervjuer<br />
ger studien en inträngande bild av cirkelledarnas tankar om sitt ledarskap.<br />
Röster om folkbildning <strong>och</strong> demokrati. En rapport från projektet<br />
<strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> de demokratiska utmaningarna (2001) Ref.ex<br />
Här får vi ta del av ett antal demokratiprojekt som <strong>på</strong>går <strong>på</strong> folkhögskolor <strong>och</strong> i<br />
studieförbund. Vi möter även företrädare för folkbildningen som ger sin syn <strong>på</strong> de<br />
utmaningar som folkbildningen står inför när det gäller att utveckla demokratin.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 183
Medborgarbildning i <strong>lokal</strong>samhället. En rapport från projektet<br />
<strong>Folkbildning</strong>en <strong>och</strong> de demokratiska utmaningarna (2002)<br />
av Laila Niklasson, Mälardalens högskola.<br />
Att folkbildning utvecklar demokratin tas ofta för givet. Genom intervjuer <strong>och</strong> deltagande<br />
observationer <strong>på</strong> folkhögskola <strong>och</strong> studieförbund i Eskilstuna ger rapporten<br />
en bild av människors tankar om demokrati, medborgarskap <strong>och</strong> offentlighet.<br />
IT-stött lärande i folkbildningen. En utvärdering av<br />
utbildningssatsningar 1999–2001 (2002)<br />
av Per Andersson, Linköpings universitet<br />
Mellan åren 1999 <strong>och</strong> 2001 <strong>på</strong>gick inom folkbildningen en stor satsning <strong>på</strong> IT-stött<br />
lärande, med bland annat ett stort antal <strong>lokal</strong>a projekt i folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund.<br />
I den här rapporten utvärderas denna satsning.<br />
Nya folkhögskolor. En uppföljningsstudie av de folkhögskolor som<br />
blivit självständiga mellan åren 1991 <strong>och</strong> 2000 (2003)<br />
av Rolf Berndtsson<br />
Mellan 1991 <strong>och</strong> 2000 startade 20 nya folkhögskolor. I rapporten beskrivs dessa<br />
skolors uppkomst <strong>och</strong> <strong>utveckling</strong>. Rapporten innehåller även en tillbakablick <strong>på</strong><br />
den svenska folkhögskolans mer än hundraåriga historia.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens IT-mönster. En kartläggning <strong>och</strong> analys av nuläge<br />
<strong>och</strong> förutsättningar att använda modern informationsteknik (2004)<br />
av Inger Landström, Linköpings universitet<br />
I rapporten presenteras resultatet av en undersökning om IT-användningen i folkhögskolor<br />
<strong>och</strong> studieförbund. Studien ger en bred belysning av IT-användningen<br />
i svensk folkbildning, men reser även viktiga frågor inför framtiden – frågor som<br />
har med den nya informationsteknikens relation till makt <strong>och</strong> demokrati att göra.<br />
Folkhögskolans anpassningskurser. En utvärdering från<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet, Sisus <strong>och</strong> Sveriges kommuner <strong>och</strong> landsting<br />
(2005)<br />
av Rolf Berndtsson<br />
Folkhögskolans anpassningskurser är korta kurer med deltagare som ofta har drabbats<br />
av en funktionsnedsättning mitt i livet. Denna utvärdering bygger främst <strong>på</strong><br />
intervjuer med deltagare <strong>och</strong> personal <strong>på</strong> anpassningskurser.<br />
184<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong>
Studiecirkeldeltagare 2004. Två rapporter om deltagare i<br />
studieförbundens cirkelverksamhet (2006)<br />
av Jan Byström <strong>och</strong> Fredrika Säfström, Dalarnas forskningsråd<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådet har vid tre tidigare tillfällen genomfört deltagarundersökningar<br />
bland studiecirkeldeltagare. Den ena av bokens studier bygger <strong>på</strong> enkäter<br />
till 10 800 deltagare, den andra <strong>på</strong> djupintervjuer med 87 deltagare. Rapporten<br />
ger en inträngande bild av studiecirkeldeltagarna, deras motiv för att delta samt<br />
upplevelser av studiecirkeln.<br />
Deltagarröster om folkbildning <strong>på</strong> distans – motiv, betydelser <strong>och</strong><br />
datoranvändning (2006)<br />
av Eva Andersson, Göteborgs universitet <strong>och</strong> AnnMarie Laginder,<br />
Linköpings universitet<br />
Studien bygger <strong>på</strong> intervjuer med ett tjugotal deltagare i folkbildning <strong>på</strong> distans –<br />
<strong>och</strong> den betydelse som denna studieform har i deras vardagsliv. Rapporten ingår i<br />
forskningsprojektet Distans, IKT, folkbildning <strong>och</strong> vardag.<br />
Lärande, IKT <strong>och</strong> samhällsomvandling (2006)<br />
av Eva Andersson, AnnMarie Laginder <strong>och</strong> Inger Landström,<br />
Linköpings universitet<br />
Rapporten ingår i forskningsprojektet Distans, IKT, folkbildning <strong>och</strong> vardag <strong>och</strong><br />
består av två delstudier; Lärande <strong>och</strong> vardag samt Datorkunskaper <strong>på</strong> köpet. I<br />
den första studien är syftet att skärskåda gränserna mellan deltagarnas studier <strong>och</strong><br />
vardag när studierna sker <strong>på</strong> distans <strong>och</strong> med IKT-stöd. Den andra studien speglar<br />
betydelser <strong>på</strong> individuell nivå av att introduceras i den sociotekniska praxis som<br />
uppstår när IKT används i distansstudier inom folkbildning.<br />
<strong>Folkbildning</strong>ens IT-mönster. En uppföljning av en tidigare<br />
kartläggning (2003) om nuläge <strong>och</strong> förutsättningar att använda<br />
modern informationsteknik (2007)<br />
av Tore Mellberg<br />
I rapporten presenteras resultatet av den uppföljning som gjorts av en tidigare kartläggning<br />
om IT-användningen i folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong> 185
Ibn Rushd – ett nytt studieförbund. En utvärdering av Ibn Rushds<br />
väg till statsbidragsberättigat studieförbund (2008)<br />
av Lisbeth Eriksson <strong>och</strong> Martin Lundberg, Linköpings universitet<br />
I rapporten skildras vad som händer när ett nytt studieförbund ska inlemmas i den<br />
svenska folkbildningsfamiljen. Utvärderingen skildrar inte bara Ibn Rushds arbete<br />
under kvalificeringsperioden till statsbidragsberättigat studieförbund utan också<br />
de redan etablerade studieförbundens tankar kring en tänkbar nyetablering. Den<br />
visar också <strong>på</strong> folkbildningens roll när nya grupper strävar efter att få ta aktiv del<br />
av samhällslivet <strong>och</strong> samhälls<strong>utveckling</strong>en.<br />
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> i förorten. En studie av<br />
folkbildningens villkor <strong>och</strong> vardag (2008)<br />
av Lisbeth Eriksson, Linköpings universitet<br />
I rapporten studeras folkbildningens arbete i tre olika förorter, Malmö (Holma<br />
<strong>och</strong> Kroksbäck) <strong>och</strong> Göteborg (Bergsjön). Syftet med studien har varit att belysa<br />
de villkor <strong>och</strong> den vardag som folkhögskolor <strong>och</strong> studieförbund möter i det <strong>lokal</strong>a<br />
samhället <strong>och</strong> hur man kan vara en aktör i det <strong>lokal</strong>a <strong>utveckling</strong>sarbetet.<br />
<strong>Folkbildning</strong>srådets rapporter kan i flera fall laddas ner <strong>på</strong> www.folkbildning.se alternativt<br />
beställas via telefon 08-412 48 00 eller e-post fbr-bestallningar@folkbildning.se.<br />
Ange rapportens titel, författare, ditt namn <strong>och</strong> dina adressuppgifter.<br />
En expeditionsavgift om 50–100 kr/ex för distributionskostnader kan tillkomma.
<strong>Folkbildning</strong> <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> <strong>på</strong> <strong>landsbygden</strong><br />
Denna studie tar upp <strong>och</strong> behandlar villkoren för folkbildningsarbete <strong>och</strong> <strong>lokal</strong>t<br />
<strong>utveckling</strong>sarbete i Dalarna.<br />
Rapporten är ett resultat av ett treårigt forskningsprojekt som bedrivits vid<br />
Dalarnas forskningsråd. Forskarnas analytiska utgångspunkt är beskrivningen<br />
av folkbildning <strong>och</strong> <strong>lokal</strong> <strong>utveckling</strong> som två fält, med social ekonomi som<br />
gemensam tolkningsram. Mot den bakgrunden diskuteras studiens resultat med<br />
fokus <strong>på</strong> de värden som skapas <strong>och</strong> upprätthålls av aktörerna inom fälten.<br />
Anette Forsberg <strong>och</strong> Fredrika Säfström är forskare <strong>och</strong> verksamma vid<br />
Dalarnas forskningsråd.