Jonatan Godtrogens underbara äventyr - Ludwig von Mises-Institutet ...
Jonatan Godtrogens underbara äventyr - Ludwig von Mises-Institutet ...
Jonatan Godtrogens underbara äventyr - Ludwig von Mises-Institutet ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Trettioåttonde kapitlet<br />
Gamar, tiggare, bondfångare och kungar<br />
Följande morgon väcktes <strong>Jonatan</strong> av solens första strålar. Han<br />
gnuggade sig i ögonen och såg sig yrt omkring. Bortsett från några<br />
mindre rökpelare verkade staden lugn. Hungrigt letade han genom<br />
sina fickor och fann det sista paret brödskivor. Han åt en och lade<br />
den andra under Annies hand, försiktigt för att inte väcka henne.<br />
Men hon ryckte till och satte sig upp.<br />
”Jag vill kolla in utsikten från toppen av det här berget,” sade han.<br />
Hon tyckte att det var en bra idé så de satte av uppför sluttningen<br />
tillsammans. Snart upphörde vägen och ersattes av klippor som de<br />
fick klättra över bit för bit, genom att så gott det gick greppa tag i<br />
små skrevor och ojämnheter. En bra stund före Annie nådde<br />
<strong>Jonatan</strong> en liten platå nära toppen. Han såg ut över staden långt där<br />
nere. Det var inte långt kvar till toppen så han fortsatte uppför en<br />
lutning och genom en skog av små, förvridna träd.<br />
”Människor!” sade han för sig själv, utmattad. ”De jäklas hela<br />
tiden med varandra. Hotar varandra. Arresterar varandra. Rånar<br />
och skadar varandra.”<br />
Efter stund tunnades skogen ut och kvar fanns bara ett fåtal buskar<br />
och därefter en hög med stora stenblock. Fullmånen kunde<br />
fortfarande skönjas i gryningsljuset, sakta sjunkande mot<br />
horisonten. Luften var sval och behaglig där han gick. Äntligen<br />
nådde han toppen. Där stod ett ensamt, krokigt träd utan några löv<br />
och på en av de bladlösa grenarna satt en stor, svart och ful gam.<br />
”Åh, nej,” stönade <strong>Jonatan</strong>, som hade önskat en övergiven plats.<br />
”Just min tur. Jag lämnar en dal full av gamar för att söka lugn och<br />
ro, och vad finner jag? En riktig gam!”<br />
”Jag är en kondor” ekade en djup, hes röst.<br />
<strong>Jonatan</strong> stelnade till. Bara <strong>Jonatan</strong>s ögon, stora som månen, rörde<br />
sig. Sakta undersökte han varje bit av marken framför honom. Han