Muntligt och skriftligt i Sverige och svenskan - Projekt - Lunds ...
Muntligt och skriftligt i Sverige och svenskan - Projekt - Lunds ...
Muntligt och skriftligt i Sverige och svenskan - Projekt - Lunds ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
finner vi till exempel ett enklitiskt pronomen (sågna), korta eller utelämnade<br />
böjningssuffix (affärn, trägårn, vänta) <strong>och</strong> talspråkliga uttalsvarianter av <strong>och</strong><br />
(å), inte (ente), vid (ve) <strong>och</strong> till (te). Även mening 3 <strong>och</strong> 4 skiljer sig åt med<br />
avseende på normsystem, vilket får konsekvenser på morfologisk <strong>och</strong> fonetisk<br />
nivå. I detta avseende finner vi alltså delvis samma skillnader som mellan<br />
meningarna 1 <strong>och</strong> 2. Däremot är mening 3 <strong>och</strong> 4 funktionellt stilistiskt<br />
avvikande från de två första. Dessa meningar har en skriftspråklig prägel<br />
beroende på skriftens produktionsvillkor. Båda meningarna har en skriftspråklig<br />
syntax med mer nominal, monologisk <strong>och</strong> informationspackad stil. Respektive<br />
mening består dessutom av bara en syntaktisk mening.<br />
Sammanfattningsvis skulle vi kunna gradera muntligheten i dessa fyra<br />
meningar. Mening 1 är den mest muntliga eftersom den har formats av både<br />
godtycklig <strong>och</strong> funktionell muntlighet. Mening 2 är funktionellt muntlig men<br />
godtyckligt skriftspråklig eller åtminstone standardspråklig, medan det omvända<br />
gäller för mening 3. Vilken av dessa två som är mest muntlig går bara att avgöra<br />
om man tillåter sig en gradering av de två betingelserna. Mening 4 är den minst<br />
muntliga eftersom den är både godtyckligt <strong>och</strong> funktionellt skriftspråklig.<br />
Om vi då återgår till frågan om radio- <strong>och</strong> tv-språkets utjämnande <strong>och</strong><br />
skriftspråkliga effekt talar allt för att det i första hand handlar om en godtycklig<br />
skriftspråklighet. Det som brukar lyftas fram är den dialektutjämnande<br />
tendensen mot standardspråket, vilket framför allt rör den fonetiska, lexikala <strong>och</strong><br />
morfologiska nivån. Inget talar för att vi under 1900-talet i vårt dagliga tal skulle<br />
ha börjat producera till exempel mer nominala, koncentrerade <strong>och</strong> monologiska<br />
meningar med högre grad av syntaktisk underordning. En sådan utveckling<br />
förutsätter dessutom att radions <strong>och</strong> tevens programledare verkligen talade<br />
skriftspråkligt i alla bemärkelser, något som inte är närmare utrett. Samma<br />
resonemang kan föras om rörligheten. Så länge denna inte förde med sig nya<br />
kommunikationsformer rörde det sig inte om funktionellt orsakad<br />
skriftspråklighet utan ett fjärmande från dialektala drag.<br />
En annan problematisk faktor är pressens språk. Textmängd <strong>och</strong> läsande<br />
ökade kraftigt under 1900-talet, varför vi kan tala om ökad skriftlighet i<br />
samhället. Den ökade textmängden berodde inte minst på ökade massmedier, där<br />
dags- <strong>och</strong> kvällspress utgjorde ett stort inslag. Bara mellan åren 1950 <strong>och</strong> 1985<br />
ökade dags-, kvälls- <strong>och</strong> lokaltidningarnas sammanlagda upplagor från drygt 3,4<br />
miljoner exemplar till drygt 4,8 miljoner (Svensson 1988). Samtidigt fick<br />
tidningarna som tidigare konstaterats konkurrens av nya medier. Radio, tv, film,<br />
video <strong>och</strong> sedermera internet tvingade tidningarna att ändra innehållsliga <strong>och</strong><br />
46