Arbetare betalar med sina kroppar - LO
Arbetare betalar med sina kroppar - LO
Arbetare betalar med sina kroppar - LO
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Vesna Opsitarevic är 45 år.<br />
Efter 18 år som skolstäderska<br />
är hon så förstörd i <strong>sina</strong><br />
armar att hon inte klarar av att<br />
duscha, klä på sig eller kamma<br />
sig själv. Hon är helt beroende<br />
av sin man och <strong>sina</strong> barn som<br />
sköter allt hushållsarbete.<br />
Värken plågar henne dag som<br />
natt. Fyra gånger per dygn tar<br />
hon morfi n för att stå ut.<br />
För ett och ett halvt år sen opererades<br />
Vesna Opsitarevic i<br />
den vänstra armen.<br />
– De har kapat strålbenet, satt<br />
in plattor och skruvar av titan.<br />
Opererat i handleden för karpaltunnelsyndrom.<br />
Men jag blev<br />
inte bättre. Jag har ingen känsel<br />
i armen.<br />
Kirurgen sa: »Vänta ett år så<br />
kommer du att få problem <strong>med</strong><br />
den andra armen också.« Hon<br />
hade rätt.<br />
När Vesna Opsitarevic frågade<br />
om problemen kunde bero på jobbet<br />
fick hon först till svar att det<br />
var en ärftlig skada.<br />
– Men när läkaren opererat<br />
ändrade hon sig och sa: »Det här<br />
handlar om en skada på grund av<br />
ditt arbete. Har du anmält arbetsskada?«<br />
BÖRJADE FRÅN NOLL<br />
Vesna Opsitarevic har 20 år av slitsamt<br />
arbete bakom sig. Hon kom<br />
till Sverige och Malmö från Serbien<br />
som 25-åring. Hon flyttade<br />
hit för att gifta sig <strong>med</strong> en landsman.<br />
– Vi började från noll <strong>med</strong> en<br />
gammal madrass på golvet. Vi har<br />
kämpat och kämpat för att bygga<br />
upp vårt hem.<br />
Idag är hsb-lägenheten i topp-<br />
DETTA ÄR EN ANNONSBILAGA FRÅN <strong>LO</strong><br />
»Vad fi nns det för lättare jobb för en person<br />
som inte kan använda <strong>sina</strong> armar?«<br />
skick och färdigmöblerad. De två<br />
nu vuxna barnen har under sin<br />
uppväxt haft samma materiella<br />
standard som <strong>sina</strong> kompisar.<br />
När Vesna Opsitarevic kom till<br />
Sverige började hon direkt på en<br />
livs<strong>med</strong>elsindustri.<br />
– Det var ett tungt och ensidigt<br />
jobb och vi jobbade på ackord.<br />
Hon stannade några år tills<br />
hon fick barn. Mannen jobbade<br />
skift och Vesna Opsitarevic började<br />
som skolstäderska på tider<br />
som matchade mannens för att de<br />
själva skulle kunna passa barnen.<br />
Dagis var för dyrt.<br />
– Jag har jobbat extra. Jag har<br />
själv velat, ingen har tvingat mig.<br />
Det har handlat om att få in pengar.<br />
Vi har strävat efter att få det<br />
bättre och bättre. Vi har hela tiden<br />
försökt att spara.<br />
UTSLITEN VID 45<br />
– Värken i armarna kom successivt.<br />
Men jag hade svårt att tänka<br />
mig att man kunde slita ut sig som<br />
45-åring. Arbetsmiljön är bättre<br />
nu än när jag började. Vi som har<br />
jobbat länge har fått betala <strong>med</strong><br />
våra armar. Innan vi fick moppar<br />
vred vi ur skurtrasorna för<br />
hand. Vi släpade tunga sopsäckar<br />
som vägde 30–40 kilo. När det var<br />
storstädning flyttade vi runt orglar<br />
och tunga möbler. Vi fick inga<br />
vikarier utan jobbade för dem som<br />
var sjuka också.<br />
Hennes man har slitit minst lika<br />
mycket. Det har varit en ständig<br />
jakt på extrajobb och ob-tillägg<br />
som har kostat hälsan. Tre hjärtinfarkter,<br />
en förstörd njure, diskbråck.<br />
Var det nödvändigt att jobba så<br />
mycket? Var det värt det? In nan<br />
man frågar ska man kanske fundera<br />
över vad som värderas i<br />
dagens samhälle och hur barns<br />
villkor ser ut. Vill man vara en<br />
loser eller vill man kunna jäm föra<br />
sig <strong>med</strong> de flesta andra och ha<br />
samma standard? Trots att man<br />
kommer från ett annat land och<br />
börjar från noll.<br />
Vad finns det för lättare jobb för<br />
en person som inte kan använda<br />
<strong>sina</strong> armar?<br />
– Jag tänker inte i första hand<br />
på min framtid utan på min värk.<br />
Självklart gör ovissheten mig orolig.<br />
Jag är rädd för att förlora sjukpenningen.<br />
Det känns fruktansvärt<br />
att ha 20 år kvar till pensioneringen.<br />
Vad är det för jobb jag<br />
ska ha? Jag kan ju inte ens öppna<br />
ytterdörren själv så att jag kan<br />
gå ut.<br />
– Hur ska jag kunna bära mina<br />
barnbarn, kunna tvätta dem?<br />
säger hon plötsligt.<br />
ANMÄLAN EFTER TRE ÅR<br />
Arbetsgivaren har inte tagit något<br />
initiativ till att lämna in en anmälan<br />
om arbetsskada, berättar Vesna<br />
Opsitarevic. Först sedan Försäkringskassan<br />
stött på har en<br />
anmälan nu lämnats in efter tre<br />
års sjukskrivning. Anmälan gäller<br />
enbart den opererade vänstra<br />
armen. Trots att problemen är<br />
desamma i den högra.<br />
Även om Vesna Opsitarevic har<br />
ett stort stöd från sin familj känner<br />
hon att hon hamnar i en beroendeställning<br />
som inte är bra för<br />
någon. Barnen är i den åldern att<br />
de borde flytta ut. Mannen är inte<br />
helt frisk.<br />
– Vad ska jag göra om det händer<br />
min man något? Periodvis<br />
har jag haft kompisar och bekanta<br />
som hjälpt mig att städa. Jag<br />
har inte sett något annat alternativ.<br />
3.2008 alla 21