Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
men han måste ha känt till den berättelse som han återg<strong>av</strong>. Om<br />
soldaten Placidus i den romerske hären som en dag var på jakt efter<br />
en vacker <strong>och</strong> stor hjort. Efter en lång jakt i skogen fick soldaten se<br />
hjorten stå på en klippa med ett krucifix mellan hornen. Hjorten<br />
gjorde nu något så onaturligt som att ställa en fråga till jägaren:<br />
- ”Varför jagar du mig, Placidus. Jag är Kristus. Nu ska du gå<br />
till biskopen i staden <strong>och</strong> låta döpa dig!”<br />
Placidus gjorde så <strong>och</strong> fick som tack för detta lida martyrdöden<br />
genom att bli levande kokt!<br />
Nederst på dörren har smedmäster fäst ett antal figurer som föreställer<br />
syndafallet med kunskapens träd, Eva <strong>och</strong> ormen. Bredvid<br />
ses djävulen som drar en kvinna i håret samtidigt som han förhöjer<br />
mobbingen genom att till synes förnöjsamt sticka henne med ett<br />
spjut. Det är antagligen denna scen som så kopplat folkfantasin<br />
att trollen i Omberg kommit med på ett hörn.<br />
Under ett besök i den underbara Gamla Mariakyrkan i Risinge<br />
fångades en gång för länge sedan min uppmärksamhet <strong>av</strong> en smal<br />
trädörr i ingången genom södra långhusmuren. Det var nu inte<br />
så mycket dörren som fascinerade, det var inte ens de smidda<br />
järnbanden <strong>och</strong> det i järn påsatta årtalet 1495. Nej, det var den<br />
mustiga oxröda färg som hela dörrens träyta var täckt med. När<br />
jag dessutom <strong>av</strong> en tjänstvillig vaktmästare fick reda på att färgen<br />
var ursprunglig eller i varje fall mycket gammal blev det hela värt<br />
att fotografera.<br />
På något sätt får vi en fel uppfattning om medeltiden genom<br />
våra bevarade minnesmärken. Kommer man till en borg, t.ex. Glimmingehus<br />
i Skåne, är det nog så spännande att titta in i alla rum <strong>och</strong><br />
salar med sina kalla stenväggar, men alla säger nog spontant:<br />
- ”Hur i hela friden kunde de bo så här?”<br />
Svaret är enkelt. Det kunde de inte. Idag står borgen med tomma<br />
väggar, tomma rum, oeldad, enkla plankdörrar är isatta dörrhålen,<br />
det är dragit, kallt <strong>och</strong> ogästvänligt. Jämför med en lägenhetsvisning<br />
vid ett nybygge. Vi kallar inte en sådan ”rå” lägenhet ett hem;<br />
den blir det först när allt lösöret <strong>och</strong> det personliga kommer in.<br />
Men nästan inga <strong>av</strong> våra gamla minnesmärken kan visa på sådant.<br />
Det paradoxala blir alltså att dessa lämningar, samtidigt som de<br />
är en guide i historien, är en katastrof när det gäller att visa hur<br />
verkligheten en gång gestaltade sig för dåtidens människor.<br />
Färger är en sådan ingrediens som är viktig om vi rätt ska<br />
försöka förstå vår historia. Det är emellertid slitna <strong>och</strong> blekta<br />
färgflagor som finns på möbler <strong>och</strong> inredningar, kalkmålningarna<br />
i kyrkorna är fragmentariska <strong>och</strong> saknar med några få undantag<br />
totalt den lyster som en gång fanns. Åren har t.o.m. förändrat<br />
vissa färger så att de i dag har en helt annan färgkulör än den<br />
målaren satte dit. Det var därför det kändes rätt att lyfta kameran<br />
vid kyrkan i Risinge <strong>och</strong> fånga en glimt <strong>av</strong> en verkligt historisk<br />
färgklick på en dörr.<br />
Nu slutar inte historien där. Åren gick <strong>och</strong> när familjen hade<br />
vägarna förbi Risinge var det dags att åter besiktiga denna del <strong>av</strong><br />
vår färgglada historia. Döm om min förvåning när jag istället mötte<br />
en dörr vars klarröda färg övergått i en vit, filmjölksliknande nyans<br />
där man svagt kunde ana den röda jordgubbsylten under.<br />
- ”Den har varit på konservering, men det var något som blev<br />
fel”, upplyste mig vaktmästaren.<br />
Enligt uppgift har man dock nu rättat till felet. Jordgubbssylten<br />
har åter lyfts fram till ytan <strong>och</strong> filmjölksfärgen har försvunnit..<br />
Nej, dörren i min hembygds kyrka är inte <strong>av</strong> samma kaliber<br />
som den i Väversunda, Rogslösa eller i Risinge. Det ilar över huvud<br />
taget ingen historisk känsla genom kroppen när jag försiktigt<br />
74 75