Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Även om Hedared således med ett nödrop kan anses som medeltida,<br />
är den Sveriges enda kvarvarande träkyrka i st<strong>av</strong>teknik,<br />
alltså med stående plank. Bara någon mil från Hedared ligger<br />
Vänga. Det var här man gjorde ett mycket intressant fynd år 1905<br />
i samband med nedrivningen <strong>av</strong> den medeltida stenkyrkan. När<br />
det gamla trägolvet lyftes upp kunde rivningsarbetarna förvånat<br />
konstatera att golvplankorna i sanning var gamla. Stora delar <strong>av</strong><br />
den träkyrka som stått på platsen innan den medeltida stenkyrkan<br />
byggdes hade nämligen återanvänts som golvmaterial! Det<br />
var helt enkelt så mycket trä bevarat att man med lätthet kunde<br />
rekonstruera hela träkyrkan. Den har varit <strong>av</strong> samma konstruktion<br />
som Hedared, i st<strong>av</strong>teknik. Här återfanns också profilerade<br />
bjälkar i vikingatida mönster, ja till <strong>och</strong> med delar <strong>av</strong> det timrade<br />
altaret. En årsringsdatering visar att virket huggits strax efter år<br />
1059. Sverige hade därmed fått ”sin” Urneskyrka, låt vara i sönderplockat<br />
skick.<br />
Av de elva på plats bevarade träkyrkorna i Sverige är tio utförda<br />
i timmerteknik med liggande fyrkantstimmer. Genom att foga samman<br />
timret i hörnen ”halvt i halvt” fick dessa kyrkor raka hörn i<br />
samma liv som ytterfasaden. Träet är ofta furu. För att skydda det<br />
liggande timret har man klätt väggarna med träspån på utsidan.<br />
Det är fullständigt förbluffande att besöka en sådan timmerkyrka,<br />
mäta väggtjockleken till kanske tjugo centimeter <strong>och</strong> förundras<br />
över att dessa smala väggar fortfarande kan existera fastän virket<br />
kanske höggs redan på 1200-talet. En sådan fantastisk känsla att<br />
stå inför sådana konstruktioner. Det är precis vad som hände mig<br />
i Granhults gamla kyrka mitt i Småland. Jag var tvungen att kalla<br />
på hustrun så att även hon kunde se <strong>och</strong> känna yxhuggen i träet.<br />
Det var som om timmermannen lämnat kyrkan senast i går <strong>och</strong><br />
inte för sjuhundra år sedan.<br />
De mest besöksvärda träkyrkorna är, förutom Hedared <strong>och</strong><br />
Granhult, även Tångeråsa i Närke. Fram till år 2001 kunde jag<br />
också foga Södra Råda i Värmland till denna lista. På hösten detta<br />
år brände en vettvilling med flit ner kyrkan. Jag <strong>och</strong> min familj<br />
utsåg genom åren kyrkan till en naturlig rastplats på våra biltåg<br />
genom Sverige. Redan vid första besöket, år 1984, frågade jag den<br />
vänlige vaktmästaren varför man inte hade säkrat byggnaden mot<br />
brand med sprinklersystem.<br />
-”Riksantikvarieämbetet tycker att det blir för dyrt”, var svaret<br />
den gången.<br />
Under åren var detta min ständigt återkommande fråga på<br />
platsen <strong>och</strong> hela tiden fick jag samma svar. Så brann kyrkan <strong>och</strong><br />
plötsligt blev den så intressant att man från statens sida planerade<br />
att bygga en rekonstruktion för tio miljoner – tjugo gånger mer<br />
än vad ett sprinklersystem skulle ha kostat. Då fanns det plötsligt<br />
pengar! Ibland skäms man oerhört för att tillhöra landets antikvariska<br />
yrkeskår.<br />
Södra Råda var min f<strong>av</strong>oritkyrka nummer ett. Det luktade<br />
gammalt, ålderstiget trä redan när man gjorde entré i kyrkans<br />
vapenhus, precis som man kunde förvänta då man stiger in i en<br />
medeltida träkyrka. Vapenhuset låg för ovanlighetens skull inte<br />
söder om långhuset utan istället invid den västra g<strong>av</strong>eln. Placeringen<br />
berodde på kluriga sockenbor under 1700-talet. Genom<br />
att ta upp en ny ingång i väster <strong>och</strong> samtidigt slopa ingången i<br />
södra långhusväggen, fick man plats med några fler bänkrader i<br />
kyrkan.<br />
Dåtida sockenbor var nog inte <strong>av</strong> ett resligt släkte, åtminstone<br />
inte att döma <strong>av</strong> dörröppningen in till själva kyrkan. Det var nämligen<br />
till att kröka ordentligt på ryggen. På en gammal planka, i<br />
senare tid uppsatt ovanför dörren, blickade halshuggna jungfrur<br />
ned på dig. Plankan med dessa målade, stympade me-deltida jungfrubilder<br />
satt tidigare på korväggen inne i själva kyrkorummet.<br />
Den sorligt försvunna konstklenod, som jag nu är i färd att<br />
40 41