Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
strömbrytaren? Värst är det när man kommer in i kyrkor med mer<br />
än en strömbrytare att välja på <strong>och</strong> brist på informationsskyltar.<br />
Den inbyggda rädslan kommer antagligen <strong>av</strong> en händelse i ungdomsåren<br />
då jag i en <strong>av</strong> Upplands kyrkor <strong>av</strong> misstag råkade sätta<br />
igång kyrkklockorna med en enkel handvridning.<br />
Klocktornet luktar som en hederlig gammal potatiskällare; en<br />
liten unken jorddoft. Nu när elljuset lättar upp dunklet är det dags<br />
att gå på upptäcktsfärd. Det finns få platser som är så spännande<br />
att undersöka som gamla klocktorn - det skulle i så fall eventuellt<br />
kunna vara gamla kyrkvindar. Här råder ofta ”Kan vara bra att<br />
ha”- eller ”Vad ska vi göra med den” -mentaliteten. Vissa utrymmen<br />
är riktiga museisamlingar. Gamla sönderslagna gr<strong>av</strong>stenar,<br />
träkors från tidigt 1900-tal, gamla träkarmar <strong>och</strong> dörrar; allt står<br />
blandat med moderna trädgårdsverktyg, skottkärror <strong>och</strong> jag vet<br />
inte vad. I just denna byggnad finns det en fin samling gr<strong>av</strong>kors<br />
<strong>av</strong> trä. De står uppradade längs ena tornväggen, uppruttna i den<br />
del som en gång varit satta i marken men i övrigt förvånansvärt<br />
väl bevarade. ”Karl Andersson 1932” – se där en <strong>av</strong> de påmålade<br />
texterna på de vita korsen. Vem var han? Varför fick han ”bara”<br />
ett lättförgängligt träkors på sin gr<strong>av</strong>? Tack vare en nitisk kyrkvaktmästare<br />
på 1960-talet räddades Karl Andersson från den totala<br />
glömskan <strong>och</strong> in i klocktornet.<br />
Det är egentligen först här inne i trätornet som man förstår att<br />
tiden faktiskt kan stå stilla. De fyra ytterväggarnas plankpanel är<br />
fäst mot en väldig ektimra, bestående <strong>av</strong> vertikala <strong>och</strong> horisontala<br />
trästolpar med infogade snedbjälkar. En första anblick ger ett<br />
minst sagt virrigt intryck men när hjärnan börjat inse att dessa<br />
mäktiga ekträn är infogade i ett speciellt mönster väcks en djup<br />
förundran. Kanske höggs träet för fyrahundra år sedan, kanske<br />
är det sexhundra år mellan nutid <strong>och</strong> dåtid. I bjälkarna kan man<br />
fortfarande se yxhuggen, som om de var gjorda i går. Timmermannen<br />
– vem han nu än kan ha varit – blir genom sitt hantverk<br />
levande <strong>och</strong> mycket påtaglig. Hans kvarlevor ligger bortglömda<br />
under fem fots jord, antagligen någonstans ute på kyrkogården;<br />
hans verk är däremot lika funktionsdugligt nu som då.<br />
På en ranglig trästege kommer man upp till klockrummet. Här<br />
hänger Storklockan <strong>och</strong> Lillklockan, tunga, otympliga men framför<br />
allt dammiga. Det är inte svårt att begripa att författaren Frans G.<br />
Bengtsson måste ha besökt ett gammalt klocktorn <strong>och</strong> här fått idén<br />
till det <strong>av</strong>snitt i sin bok ”Röde Orm” där prästen Matthias botar<br />
vikingakungen Harald Blåtands tandvärk. När Orm kommer seglande<br />
med en kyrkklocka som last blir det liv på prästen:<br />
- ”Ett under, ett under! skrek prästen snyftande <strong>och</strong> sträckte<br />
armarna mot himlen. Guds änglar ha sett till oss i vår nöd, när våra<br />
iglar sjuknat. Detta är bättre bot än iglar. Men skynda nu, skynda,<br />
skynda. Det är farligt att dröja, ty han har svår värk.”<br />
Man tvättade nu noga klockan inuti <strong>och</strong> tvättvattnet blev helt<br />
svart <strong>av</strong> smutsen, vilket visade sig vara en läkande dryck som<br />
kungen sedan fick sörpla i sig.<br />
Detta får nu helt stå för Frans G. Bengtssons fantasi <strong>och</strong> författarskap<br />
men sanningen är den att kyrkklockor under en stor del<br />
<strong>av</strong> den kristna tiden räknats som bra märkliga <strong>och</strong> undergörande<br />
tingestar. Under de kristnas första århundraden efter Jesus död<br />
tog man visserligen helt klart <strong>av</strong>stånd från att ha någon klocka i<br />
gudstjänsten - det var något som förknippades med den hedniska<br />
kulten – men seder <strong>och</strong> tyckande förändras alltid med tiden.<br />
Klockornas malmklang har därför kallat kristna till sig alltsedan<br />
det forna 500-talet. Trehundra år senare var klockringning en väl<br />
inarbetad kristen sed.<br />
Missionären Ansgar fick i början <strong>av</strong> 800-talet tillstånd att hänga<br />
upp en klocka i den första missionskyrkan i vikingastaden Hedeby,<br />
nära nuvarande gränsen mellan Danmark <strong>och</strong> Tyskland. Här har<br />
också arkeologerna ur vattnet fiskat upp en tidig kyrkklocka som<br />
gått förlorad vid <strong>av</strong>lastning - eller pålastning - från ett vikinga-<br />
30 31