Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ibland hållit domstolsförhandlingar utanför kyrkorna.<br />
Den årsdag som den medeltida kyrkan högtidligt blivit invigd<br />
på firades ofta som en <strong>av</strong> bygdens stora, årligt återkommande<br />
fest- <strong>och</strong> högtidsdagar. På denna dag skulle den s.k. kyrkmässan<br />
firas. För bonden <strong>och</strong> hans hustru var det en utgiftens dag, en <strong>av</strong> de<br />
fem eller sju dagar om året som de ”frivilligt” skulle offra en slant<br />
eller ett matpaket till kyrkan. I hymner <strong>och</strong> böner anknöt man till<br />
kyrkobyggnaden som det hus där Herren möter sitt utvalda folk<br />
samtidigt som människorna blir delaktiga i Kristi lekamen <strong>och</strong><br />
blod. Högtiden omfattade ofta också en kyrklig procession inne i<br />
kyrkan <strong>och</strong> ute på kyrkogården. Inte bara andlig spis serverades<br />
denna dag. Ofta sammanföll dagen med det årliga, stora bygdegillet<br />
<strong>och</strong> dess marknad. Det finns flera exempel som visar att denna<br />
marknad t.o.m. kunde hållas inne på kyrkogården. När människor<br />
kommer samman vaknar också tyvärr de värsta bråkstakarna till<br />
liv. För att stilla dessa var det stadgat att kyrkomässofred skulle<br />
råda inom socknen från aftonsången dagen före <strong>och</strong> fram till aftonsången<br />
på själva kyrkmässodagen. Var det någon som bröt mot<br />
detta var det till biskopen själv som man fick betala böterna.<br />
En annan medeltida tradition som verkligen <strong>av</strong>viker från hur vi<br />
beter oss på kyrkogårdar idag var spektakel <strong>av</strong> olika slag. Danser,<br />
lekar <strong>och</strong> upptåg på kyrkogårdarna var faktiskt vanliga över hela<br />
Europa. Kyrkans män har väl inte gärna sett dessa upptåg som<br />
något uppbyggligt. Ärkebiskop Johannes i Lund varnade t.ex. för<br />
oskicket att vid midsommartid <strong>och</strong> under s.k. Botulfsmässa dansa<br />
i kyrkor <strong>och</strong> på kyrkogårdar. Att man samtidigt sjöng skamliga<br />
sånger gjorde inte saken bättre. I samband med bröllopsceremonier,<br />
vilka under medeltiden skedde utanför kyrkdörren, förekom<br />
också danser <strong>och</strong> upptåg. På platser i Västergötland levde faktiskt<br />
seden med kyrkogårdsdans kvar in i 1700-talet.<br />
I dag lyser upptåg, skratt <strong>och</strong> fester med sin frånvaro på våra<br />
kyrkogårdar. I en grönärgad plåtram vid kyrkogrinden här vid<br />
”min” kyrka läser man de förmanande orden:<br />
”Kyrkogården är Guds åker ————-<br />
Sådan skyltar finns överallt i vårt <strong>av</strong>långa land. De är alla en<br />
kvarleva från högkyrkligheten på 1800-talet <strong>och</strong> en påminnelse<br />
om att vi lever i strikt laglydnad <strong>och</strong> i händerna på något så byråkratiskt<br />
som kyrkogårdsnämnder <strong>och</strong> liknande. Vattenkannor ska<br />
ställas tillbaka vid kranarna, blommor får inte utläggas inslagna<br />
med papper eller plast, gr<strong>av</strong>stenar ska se ut på ett speciellt sätt<br />
osv. Är en gr<strong>av</strong> ovårdad <strong>och</strong> misskött - hur man nu värderar det<br />
begreppet - kan den plötsligt upphöra att existera som minnesmärke<br />
ovan jord.<br />
I tornrummet i Lyngsjö kyrka i Skåne hänger på väggen ett<br />
stort antal träspadar. Min nyfikenhet blev stor när jag en gång<br />
såg dessa. Dels var det likheten med gammeldags bakspadar,<br />
dels mängden <strong>och</strong> den säregna placeringen <strong>av</strong> dessa vardagens<br />
arbetsredskap som var så märklig. Då ingen förklaring stod att<br />
läsa, lyckades jag uppspåra en vaktmästare som upplyste om att<br />
detta var gr<strong>av</strong>spadar. Seden hade i äldre tid bjudit att sockenborna<br />
skulle hjälpa till att skyffla igen den öppna gr<strong>av</strong>en, en gemenskap<br />
inför den ofrånkomliga stunden.<br />
Samtidigt som döden var en mera naturlig del <strong>av</strong> vardagen i<br />
gångna tider var också omsorgen från anhöriga, släkt <strong>och</strong> vänner<br />
säkert mera personligt präglad än i dag. En mängd ritualer skulle<br />
ske, alltifrån den döendes sista nattvardsstund <strong>och</strong> sista smörjelse<br />
till jordfästningen. I de flesta kyrkor förvaras ett reseschatull<br />
med det som fordrades till nattvarden i den döendes hem: kalk,<br />
patén, flaska med vin <strong>och</strong> ask för oblaten. Det är något gripande<br />
över dessa saker. Så kraftigt de identifierar hoppet <strong>och</strong> tron i den<br />
mörkaste <strong>av</strong> stunder.<br />
Det var ofta till ärkeängeln Mikael som den döendes <strong>och</strong> de<br />
efterlevandes böner gick. Mikael skulle föra den dödes själ till<br />
Gud. Detta var en farlig färd med ständigt hotande demoner <strong>och</strong><br />
202 203