Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ter <strong>av</strong> just predikstolarna runt om i våra kyrkor. Dessa tidiga stolar<br />
överhöljdes med rika ornament <strong>och</strong> bildkompositioner. Främst är<br />
det scener ur Jesus liv som klär korgens många sidor. Konstnärerna<br />
är många <strong>och</strong> spridda över hela landet. Denna bredd gör också<br />
predikstolarna spännande. Trots att de kanske ser rätt så lika ut<br />
är faktiskt ingen den andra lik. För att förstå detta måste du emellertid<br />
börja studera <strong>och</strong> fängslas <strong>av</strong> detaljer. Ta bara duvan som<br />
alltid hänger ner från baldakinen över predikstolen. Ofta undra<br />
jag om konstnärerna över huvud taget har sett en levande duva.<br />
Det mest otroliga exemplet är duvan i Stora Hammars kyrka längst<br />
ner i Skånes sydvästra hörn. Ingen kan med bästa vilja i världen<br />
ha sett en duva med vadarfötter. Att denna märkliga hybrid <strong>av</strong><br />
fågelsläktet ska finnas i just det område i Sverige som numera är<br />
mest besökt att fågelskådare är en lustig detalj i sammanhanget.<br />
Det är två saker som nästan ingen gör vid ett besök i en kyrka;<br />
man går inte innanför altarringen som finns runt altaret <strong>och</strong> man<br />
går inte gärna upp i predikstolen. Det är märkligt hur jag själv<br />
känner något inom mig som säger stopp. Man gör bara inte sådana<br />
saker. Trots detta kan jag ibland inte hålla tillbaka lusten att trotsa<br />
rösten inom mig. När det gäller ett besök innanför altarringen är<br />
det alltid för att komma närmare någon altardetalj som jag vill<br />
föreviga med kamerans hjälp. När det gäller predikstolen är det<br />
faktiskt för att få rätt perspektiv på historien.<br />
Predikstolarnas låga dörrar är nästan aldrig låsta. Trätrappan<br />
knirrar olycksbådande högt när man med lätta steg stiger upp i<br />
den stora träkorgen. Och så står man där, högt över kyrkbänkarna<br />
<strong>och</strong> med predikstolens vackert utsirade trätak över sitt huvud. Jag<br />
har bokst<strong>av</strong>ligt talat historien under mig.<br />
Predikstolarna står för mig som symboler för det kristna livet<br />
efter 1500-talets reformation. De har inget med medeltiden att<br />
göra. De är istället faktiskt de enda föremålen, förutom eventuellt<br />
epitafier, dvs. minnest<strong>av</strong>lar, på väggarna <strong>och</strong> gr<strong>av</strong>hällar på golvet<br />
som gör det möjligt att finna bygdens befolkning under de senaste<br />
fyrahundra åren. Från den här platsen där jag nu står har präster<br />
stått under så lång tid <strong>och</strong> pratat en massa goda saker – men säkert<br />
lika mycket struntsaker <strong>och</strong> helt säker en stor portion <strong>av</strong> propaganda<br />
från både den världsliga som den andliga överheten.<br />
Dalby kyrka i Skåne har en predikstol som jag har dristat mig<br />
till att stiga upp i. Det var för att bättre försöka förstå historien som<br />
jag gjorde det. Från just denna predikstol hölls nämligen den 25<br />
februari 1812 en märklig predikan. Gullander, präst i Lund, talade<br />
inför en fullsatt kyrka. Nedanför satt en stackars man i bojor <strong>och</strong><br />
genomled helvetets alla kval. Bönderna i Skåne hade gjort uppror<br />
mot sociala orättvisor, många hade gripits <strong>och</strong> nu skulle man till<br />
att hugga huvudet <strong>av</strong> en för att statuera ett exempel. Men först<br />
skulle kyrkans man rättfärdiga justitiemordet som bödeln utanför<br />
kyrkan väntade på att utföra. Talet som Gullander höll var långt,<br />
man tryckte det sedan eftersom myndigheterna ansåg det passande<br />
att sprida till folket. Jag stod i samma predikstol <strong>och</strong> läste<br />
tyst samma tal som då för länge sedan för att försöka först men<br />
jag begrep intet:<br />
”Men ingen särskilt menniska har tillräcklig styrka att förswara<br />
sina rättigheter; antingen skulle hon lefwa i en beständig fruktan<br />
att förlora egendom, heder <strong>och</strong> lif, eller måste hon wara skyddad<br />
af Samhällslagar <strong>och</strong> af en Öfwerhet, som äger nog magt att sätta<br />
dem i verkställighet, som bär Rättvisans Svärd till den öfwerdådiges<br />
skräck.<br />
Oräkneligt skulle dessa wåldswerkares antal blifwa, om ej de<br />
flesta fruktade att på brottets bana mötas af Swärdet, som Öfverheten<br />
icke bär förgäwes.<br />
Men föraktar Du denna skickelse , sätter Du dig emot Öfwerheten,<br />
så mer att de som sätta sig deremot, skola få en dom öwer sig.<br />
– Dom! Förfärliga ord, förkunnadt i Herrans namn af en Herrans<br />
194 195