Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Inne i Vansö kyrka i Södermanland<br />
finner du i långhusets<br />
södra del denna väl-bevarade<br />
skulptur över det norska<br />
helgonet S:t Olof, som dog<br />
år 1030 vid Stikkla-stad nära<br />
Trondheim.<br />
tarskåp. Det är ett mycket vackert skåp. Det rikligt förekommande<br />
bladguldet på kläderna framhäver den likbleka, elfenbensvita färg<br />
som alla kroppar försetts med. Tala om kontraster.<br />
Men för mig var det ändå S:t Olof, som stod där ensam i sitt höga<br />
<strong>och</strong> smala träskåp, som fick mig att dröja lite extra länge i denna<br />
kyrka. Lång <strong>och</strong> ståtlig, med den stora yxan - lika lång som han<br />
själv - i höger hand <strong>och</strong> med den tunga kungakronan på huvudet<br />
står han där <strong>och</strong> stirrar ut i kyrkan. Med långt lockigt bladguldshår<br />
<strong>och</strong> lika lockigt skägg, där konstnären sprängt in rödfärg mellan<br />
de gyllene skäggstråna, står han till synes behagligt trampande på<br />
en hopkrupen man med fånigt ansiktsuttryck. På de två uppslagna<br />
skåpsdörrarnas insidor är målat fyra instrumentspelande änglar,<br />
två filande på stråkar, de övriga knäppande på lutor.<br />
Kyrkan i Vansö måste ha haft ett altare vigt speciellt till S:t Olof. I<br />
altarskivan har någon relik legat gömd, hit har människor kommit,<br />
knäfallit <strong>och</strong> bett om hjälp. Vad har de i sin suggestiva stund där<br />
på det kalla golvet framför altaret uppfattat <strong>av</strong> det helgon de kastat<br />
sitt hopp till? Sakta föll jag ned på knä för att studera skulpturen<br />
ur samma ödmjuka vinkel som kanske Johan, Anders, Olle, Anna<br />
<strong>och</strong> Ingegerd gjort för femhundra år sedan.<br />
Det var faktiskt ingen angenäm upplevelse. S:t Olof bevärdigade<br />
mig inte med ens en antydan till blick. Hans ögon, med<br />
svart konturtecknade ögonlinjer <strong>och</strong> sjukgula ögonvita, stirrade<br />
rakt ut i tomma intet på ett märkligt överlägset, föraktfullt <strong>och</strong><br />
frånvarande sätt. Den stora yxan, med betoning på stor, hotade helt<br />
att falla ner <strong>och</strong> krossa mig stackars syndare. Skulle jag ha varit i<br />
den situationen att jag bett om en gåva eller ynnest skulle jag ha<br />
känt mig som en tuktad <strong>och</strong> nedtryckt individ. Antagligen var det<br />
så de kände det, 1400-talets allmoge. Skåpet har säkert beställts <strong>av</strong><br />
traktens adelsman som, likt S:t Olof, inte behövt sänka näsan för<br />
folket. Det var antagligen så den vanliga befolkningen också såg<br />
på sina helgon; som några övernaturliga stormän man måste lyda<br />
172 173