Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Text och fotografier av Sven Rosborn - Pilemedia
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ondskan. Den inleddes i vapenhuset där prästen lade handen på<br />
barnets huvud, blåste det i ansiktet <strong>och</strong> sa: ”Vik hädan, djävul,<br />
från denna Guds <strong>av</strong>bild ... <strong>och</strong> ge rum för den helige Ande.” Under<br />
denna akt, i syfte att mota bort fan själv, den s.k. ”abrenuntiationen”,<br />
var prästen vänd mot väster, ett väderstreck som räknades<br />
som satans tillhåll. Efter korsteckning, s.k. ”primsigning”, stoppades<br />
lite salt in i barnets mun. Detta menades ha en renande effekt<br />
<strong>och</strong> betecknades dessutom som ”visdomens salt”. Efter att prästen<br />
berört barnets öron <strong>och</strong> näsa med spott, även detta renande, kunde<br />
dopsällskapet gå in i långhuset <strong>och</strong> fram till dopfunten.<br />
Det ska inte mycket fantasi till att för sitt inre frammana bilder<br />
<strong>av</strong> alla de tusentals barn som skrikande burits till dopkaret. När<br />
barnets utvalda faddrar tre gånger på barnets vägnar <strong>av</strong>svurit sig<br />
djävulen, invigdes barnet genom att prästen beströk dess bröst <strong>och</strong><br />
skuldror med en helig olja. Sedan doppades barnet de tre gångerna;<br />
först med framsidan neråt, sedan på respektive sidan.<br />
De första dopfuntarna som stått i våra senvikingatida <strong>och</strong> tidigmedeltida<br />
träkyrkor måste ha varit <strong>av</strong> trä. Hela denna konstskatt<br />
från den äldsta kristna tiden i Norden har emellertid gått förlorad<br />
för oss. Hur denna en gång tett sig framgår dock <strong>av</strong> den lite senare<br />
gjorda träfunten från Näs i Jämtland. En helt otrolig bildframställning<br />
täcker hela funtens utsida. En liknande träfunt med sniderier<br />
finns bevarad från Alnö i Medelpad. I samband med det enorma<br />
kyrkobyggandet i Norden på 1100-talet skapades merparten <strong>av</strong><br />
våra i dag bevarade stendopfuntar. De gamla träfuntarna kastades<br />
då ut - kanske blev de uppbrända? De räknades ju som heliga<br />
föremål <strong>och</strong> kan inte ha behandlats hur pietetslöst som helst. Än<br />
skulle det ju dröja många sekler innan kulturmarodören Gust<strong>av</strong><br />
Vasa kom till makten på 1500-talet.<br />
Stenfuntarna är i allmänhet tillverkade i sandsten eller kalksten,<br />
men det finns också exempel på att både täljsten <strong>och</strong> granit kommit<br />
till användning. En mängd olika varianter <strong>av</strong> stenfuntar finns,<br />
utgående från olika mästare <strong>och</strong> skolor. Själva skålen är vanligtvis<br />
rund men i Västsverige finns också exempel på fyrsidiga funtar.<br />
Som fallet är med Löderupsfunten användes ofta funtens skål,<br />
cuppan, till att i bilder återge kristen historia i en bred tappning,<br />
från Jesus födelse till olika martyrers död. På funtens nederdel, den<br />
s.k. “foten“, finns däremot ofta bilder som troligtvis symboliserar<br />
de onda makterna.<br />
Tillverkningen <strong>av</strong> dopfuntar på det svenska fastlandet upphörde<br />
under 1200-talet. På Gotland fortsatte emellertid en stor produktion<br />
under hela medeltiden. Exporten <strong>av</strong> dopfuntar från denna<br />
ö i Östersjön var intensiv <strong>och</strong> man hade kunder i hela norra Europa.<br />
Speciellt många <strong>av</strong> de större gotiska dopfuntarna är brutna ur den<br />
gotländska marken <strong>och</strong> huggna <strong>av</strong> anonyma gotlänningar.<br />
I Sverige finns ca 1300 medeltida dopfuntar bevarade, nära<br />
hälften <strong>av</strong> dessa står i Skåne <strong>och</strong> Västergötland. Funtarnas stilrena<br />
former i all ära, men nog är det figurer <strong>och</strong> motiv på funtarnas<br />
utsidor som lockar <strong>och</strong> fröjdar ögat. Det gäller emellertid att ha<br />
fantasi om man ska föreställa sig hur dessa en gång verkligen såg<br />
ut. De var nämligen ursprungligen målade med starka färger. Har<br />
man tur kan man fortfarande ana färgfragment som dröjt sig kvar<br />
i någon <strong>av</strong> inristningarna. På speciellt Gotlandsfuntarna finns flera<br />
som har mycket färg bevarad. Trots dessa färgklickar blir det hela<br />
ändå inte någon riktig återgivning <strong>av</strong> historien. Färgen är blekt<br />
<strong>och</strong> flagad, kanske påbättrad på ett klumpigt sätt i senare tid. Hur<br />
fantastiska har inte dessa bildrika vattenbehållare en gång varit<br />
med sina kraftfulla, heltäckande färger.<br />
102 103