Kult. 2003.02 - SeKeL
Kult. 2003.02 - SeKeL
Kult. 2003.02 - SeKeL
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Kult</strong>.<br />
Tidskrift för <strong>SeKeL</strong> - Linköpings universitet<br />
<strong>2003.02</strong><br />
Marit Bergman<br />
Riot rose<br />
Mustafa Can<br />
Herakles<br />
Kapten Stofi l<br />
tema.hjältar
ledare<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
Här var det hjältar, stora som små! För hela slanten! (I och för sig<br />
är <strong>Kult</strong>. gratis, och tur är väl det!) Det är just hjältar som detta<br />
nummer kretsar kring. Få skulle protestera om jag kallade Stålmannen<br />
en hjälte, för det är vad han är. Hans samvete tillåter honom<br />
inte annat än att i ur och skur rädda andra i nöd och det är väl hjältemod<br />
om något. Men som så mycket annat är begreppet hjältar<br />
relativt. Vad som är en hjälte för dig kanske inte alls är en hjälte för<br />
mig. Därför hjälper <strong>Kult</strong>. dig inledningsvis, med fi losofi n som stöttepelare,<br />
att utröna vad en hjälte egentligen kan vara. Kolla in detta<br />
på s. 6.<br />
Ett utmärkande drag för hjältar verkar vara deras hemvist. De tycks<br />
alltid hålla till i fi ktiva orter, som Metropolis och Gotham City. På<br />
dessa mystiska platser där skurkarna vimlar tätt och är klädda som<br />
pingviner eller bär mäktiga namn som Lex Luthor, krävs en modig<br />
person för att upprätthålla ordningen. Men det fi nns inget som<br />
säger att hjälten inte vandrar omkring mitt ibland oss. Varför inte<br />
mitt i Ryd! Läs mer om denna vardagshjälte på s. 14. En del menar<br />
att det är hjältemod att våga stå upp mot de stora höjdarna och t ex<br />
föra fram sina ord i en eter, där det annars är dollartecknen som styr.<br />
Om de kämpande små skivbolagen kan du läsa på s. 10-11.<br />
Förutom hjältar rymmer detta nummer personligheter som Marit<br />
Bergman och Mustafa Can. D v s något både för den musikintresserande<br />
och för den som söker en inspirationskälla till sitt skrivande.<br />
Men det är dumt att sitta inne och häcka. Ta med <strong>Kult</strong>. ut i solen!<br />
Och om det regnar? Gå ut ändå, glad i sinnet över att <strong>Kult</strong> ligger<br />
och väntar på dig när du kommer åter.<br />
Tidskrift för <strong>SeKeL</strong> - Sektionen för kultur vid Linköpings universitet<br />
Redaktör & ansvarig utgivare: Maria Åslund Layout: Jenny Eriksson och Maria Åslund Korrektur: Anna Hougström<br />
Annons: Maria Åslund Illustrationer: Tomas Olausson och Emma Gordh Foto: Jenny Eriksson Postadress: c/o Åslund<br />
Rydsvägen 260 c.46, 584 34 Linköping Telefon: 0708-132627 E-post: kult@sekel.stuff.liu.se Tryck: Bokakademin i<br />
Östergötland AB Omslagsbild: Foto av David Burnett i collage av Fredrik Bergström<br />
Hemsida: www.stuff.liu.se/sekel/kult Nästa utgivning: vecka 21 Manusstopp: 5 maj ISSN: 1650-8491 Prenumerera: 60<br />
kronor/3 nummer. Samtidigt ingår medlemskap i <strong>SeKeL</strong>. Pg. 85 23 39-1 Vi förbehåller oss rätten att redigera inkomna bidrag.<br />
Allt arbete med <strong>Kult</strong>. sker ideellt. När du läst klart din <strong>Kult</strong>., ge den till en vän.
Innehåll.<br />
4 - Styrelsen har ordet 5 - Hälsning från festeriet<br />
6 - Filosofi ns tankar om hjältar 7 - Wallenberg<br />
Mannen utan öde 8 - Stofi l, men ändock hjälte<br />
10 - Små hjältar sprider alternativa toner<br />
12 - Herakles hjältarnas hjälte<br />
14 - Vardagshjälten 15 - LAVV en komedi...<br />
16 - Finsk fi lm på isländska<br />
18 - Mustafa Can årets berättare<br />
20 - Park-nu.com ett ”event” i en park nära dig<br />
22 - Marit Bergman skriver i <strong>Kult</strong>.s mina-vänner-bok<br />
24 - ÅÅÅ tjejer 25 - Riot Rose utställning<br />
26 - i fokus Drömmarnas Plats<br />
27 Poesi Poesi Poesi Poesi Poesi Poesi<br />
7<br />
24<br />
22<br />
6<br />
Illustration: Tomas Olausson<br />
Foto: Jenny Eriksson
4<br />
information<br />
Delar av <strong>Kult</strong>. redaktionen<br />
Styrelsen informerar<br />
Såhär tre månader in på terminen undrar ni alldeles<br />
säkert vad <strong>SeKeL</strong>s styrelse har haft för<br />
sig, och kanske också vad som är på gång framöver!<br />
Om vi börjar med vad som hänt då.<br />
Jo, detta har hänt: Idrottstimmen har lagts ner<br />
eftersom ingen (!) dök upp. Kanske är torsdagskvällar<br />
inte rätt kväll att ha idrottsaktiviteter<br />
för seklerister? Vi skyller misslyckandet på<br />
kravaller och banden på HG. Men ni kan vara<br />
lugna, till hösten gör vi ett nytt försök, och<br />
hoppas självklart att responsen blir bättre då!<br />
Nå, för att inte fördunkla era sinnen alldeles<br />
så ska ni också få en del glada nyheter!<br />
<strong>Kult</strong>urutskottet har legat i och nu är det<br />
snart dags för ett teaterbesök. Det är studentteaterföreningen<br />
Katharsis som sätter upp<br />
En Midsommarnattsdröm på Sagateatern den<br />
9/4. En riktig fest alltså för oss seklerister!<br />
Ännu mer fest blir det förhoppningsvis den<br />
10/4, för då är det dags för vårens <strong>SeKeL</strong>aktivakväll.<br />
En lättsam och smårolig tillställning<br />
för oss som är aktiva inom <strong>SeKeL</strong>.<br />
Är du inte aktiv än? Nå, här har du en av<br />
många anledningar till varför du ska bli det!<br />
Ólafur Steindórsson<br />
Vice Ordförande <strong>SeKeL</strong><br />
<strong>Kult</strong>. redaktionen 2003<br />
Foto: Erik Palmqvist<br />
Här är delar av den redaktion<br />
som gör att varje<br />
nytt nummer av <strong>Kult</strong>. går<br />
från att vara en lösryckt<br />
idé vid redaktionsmöterna,<br />
till den tidning du just är<br />
till att ohämmat plöja dig<br />
igenom!<br />
Har du några frågor eller<br />
synpunkter kontakta<br />
kult@sekel.stuff.liu.se<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
Åter igen är det dags att uppdatera vad som pågår<br />
inom sKVaLp.<br />
Sedan sist har många saker inträffat, varav en av de<br />
viktigaste milstolparna i sKVaLp-03’s historia är att<br />
vi nu rekryterat fl er medlemmar. I början av året<br />
bestod, som ni kanske mins, festeriet endast av en<br />
medlem, d v s mig. Nu däremot är vi fem festglada<br />
”partyapor” som tillsammans ska fi xa era fester och<br />
tänker göra allt vi kan för att få ert liv som studenter<br />
här på Campus att fl yta.<br />
Vilka är vi då, de nya festeristerna? Jo Alexandra<br />
Dumas-Johnsson står för bokningar, en tjej som ni<br />
även sett som fadder under Vår-nolleP, hon kom<br />
efter ett tag fram till att festerist, det skulle hon<br />
vara!<br />
Nimmi Dahlberg fanns även hon tillgänglig som<br />
fadder under Vår-nolleP och tog med stormsteg<br />
platsen som ljud och ljusansvarig.<br />
För inköp har vi Johanna Hermansson, en av vårens<br />
nollor som charmade oss alla och visade sig vara<br />
tillräckligt skärpt och ha rätt ”partystatus” för att<br />
ingå i festeriet.<br />
Från Umeå kom Linnea Johansson som även hon<br />
upptäcktes under vårens härliga nolleP. Hon har<br />
hand om informationen som sprids till alla er via<br />
mail, posters, djungelexpressen o s v.<br />
Det kan inte vara lätt för er som inte besökte vår<br />
allra första fest att sätta ansikten till dessa namn.<br />
En lösning på detta är att besöka oss på vårat nästa<br />
arrangemang, vilket kommer att bli en Chilifest i<br />
traditionsenlig anda. Observera att vi i år även tar<br />
farväl till vår älskade lokal Skåland som till valborg<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
Hälsningar från festeriet<br />
Johanna, Alexandra, Linnea, Klas och Nimmi<br />
kommer lämna vår jord för alltid, så därför hoppas vi att se extra<br />
många på denna tillställning.<br />
Efter avskedet till Skåland kommer vi att anordna en Vårsittning<br />
till vilken biljetterna är svåra att få tag i. Vill du vara en av dem<br />
som med god mat och gott sällskap inför sommaren tar farväl till<br />
studentlivet på denna sittning? Håll utkik efter biljettförsäljningen!<br />
Vi kommer även att gå ut med en intresseanmälan så ”Watch your<br />
back”.<br />
Vi vill tacka er alla som besökte vår första fest, utan er hade<br />
den inte blivit den succé den blev. För er extra nyfi kna, gå in på<br />
www.stuff.liu.se/sekel och titta på bilder från festen.<br />
Detta var allt för oss, hoppas att ni hittills är nöjda med vårat arbete<br />
för er och att vi kommer att ses på många härliga fester i framtiden.<br />
Kom även ihåg att om det är något som ni undrar över eller om ni<br />
har några synpunkter om våra aktiviteter, tveka inte att höra av er till<br />
mig. festerichef@sekel.stuff.liu.se<br />
Klas Lundgren<br />
Festerichef <strong>SeKeL</strong><br />
Vi söker fortfarande några medlemmar.<br />
Intresserad? Hör genast av dig!<br />
Ps.<br />
5
hjältar<br />
Hares hjälte<br />
”Utilitarismen har problem med hjältar!”<br />
”Är man inte modig bör man<br />
inte springa in i brinnande hus”<br />
Det nummer av <strong>Kult</strong>. som du nu håller i handen<br />
har alltså tema ”hjältar”. Överallt fi nns det hjältar,<br />
litteraturen har sin Roland, konsten sin Marat,<br />
historien sin Raoul Wallenberg m fl . Inom fi losofi n kan<br />
man säkert hitta fl era gestalter som skulle kunna ges epitetet<br />
hjälte, men fi losofen är ändå mer angelägen om att<br />
undersöka vad hjältebegreppet innefattar; vad är en hjälte?<br />
För att göra det enkelt för sig slår man i Nordstedts Svensk<br />
ordbok, varpå man fi nner att en hjälte är en ”person som<br />
gjort någon mycket tapper eller avgörande insats och därigenom<br />
åtnjuter beundran”. Personen i fråga, hjälten, ska<br />
alltså ha gjort något som uppfattas som tappert och - eftersom<br />
han för detta åtnjuter beundran – ”gott”. Ett exempel<br />
på en sådan handling skulle kanske vara en person som<br />
springer in i ett brinnande hus för att rädda ett barn?<br />
En sådan handling är dock för fi losofer som t ex utilitaristen<br />
R.M. Hare, inte helt oproblematiska. En sådan person som<br />
trotsar elden är ju tveklöst en hjälte, men för utilitaristen blir<br />
sådana personers agerande något som måste förklaras. Utilitarismen<br />
går, väldigt förenklat, ut på att maximera något<br />
”gott” (vad som sedan ska räknas hit kan diskuteras), och<br />
den säger att varje moraliskt dygdig person ska agera<br />
så att detta goda maximeras. Problemet blir att om en<br />
människa springer in i ett brinnande hus och räddar<br />
ett barn, då borde det vara en moralisk plikt för<br />
Text: Òlafur Steindòrsson- Illustration: Tomas Olausson<br />
alla människor att springa in och rädda barnet. Ändå<br />
klandrar vi inte dem som inte springer in. Det är<br />
kontraintuitivt. Utilitarismen har problem med hjältar!<br />
Hare ger dock en lösning på problemet i Moraliskt Tänkande<br />
(1981). Utan att fördjupa sig i hans moralfi losofi kan man<br />
se att han konstaterar att människor är olika. Att kräva<br />
av en astmatisk person att springa in i röken och<br />
elden vore detsamma som att be den människan ta<br />
livet av sig. Men vi är inte bara olika fysiskt, för<br />
även om en vältränad person med god kondition skulle<br />
kunna ta sig genom elden och rädda barnet, kräver<br />
vi inte av alla vältränade personer att göra detsamma.<br />
Alla människor har en del individuella preferenser som vi<br />
följer i vårt handlande, och dessa är anpassade till oss. Är<br />
man inte modig så bör man inte springa in i brinnande hus,<br />
gör man det ändå har man ställt för stora krav på sig själv.<br />
Hare menar att vissa inte är kallade att utföra sådana bragder.<br />
Dock fi nns de som är kallade, dessa som har mod (eller<br />
generositet, eller någon liknande ”dygd”) och som trotsar<br />
faror, och de gör rätt i att utföra hjältemodiga handlingar.<br />
Det fi nns alltså, i Hares form av utilitarism, plats för hjältar.<br />
Skönt, för annars hade nog teorin varit kontraintuitiv!<br />
6 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
Frihetskämpen<br />
som dog i fångenskap<br />
Text: Sara Ivarsson - Foto: Jenny Eriksson<br />
Raoul Wallenberg är i internationell bemärkelse inte<br />
enbart den fysiska personen som var en av de fl era<br />
miljoner människor, som miste livet i kampen mot<br />
nazisterna under andra världskriget. Han blev också en<br />
symbol för uppoffring. Han var inte rädd att riskera sitt eget<br />
liv i kampen för att rädda andra människor.<br />
Wallenberg kontaktades 1944 av representanter för War<br />
Refugee Board, inrättad för att få neutrala länder att hjälpa<br />
judar i tyskockuperade länder att slippa undan förintelsen.<br />
Wallenberg försågs med ett svenskt diplomatpass och skickades<br />
till Budapest som diplomat, dock med den särskilda<br />
uppgiften att rädda så många av de sista judarna som fanns<br />
kvar i Europa från den säkra döden i koncentrationslägren.<br />
Hitler kämpade för att ”den slutliga lösningen” verkligen<br />
skulle bli genomförd. Men en man stod verkligen i vägen<br />
för att hans planer. En man, som var kraftfull nog att stå<br />
ensam mot Hitlers vilja, något som få vågade försöka med.<br />
Wallenbergs metod var att olagligt utfärda speciella svenska<br />
skyddspass, som visade att personen var svensk medborgare<br />
och stod under den svenska regeringens beskydd.<br />
Han ordnade så kallade svenskhus där judarna fi ck bo, och<br />
han utökade mat-, medicin- och klädransonerna. Wallenberg<br />
arbetade hårt och målmedvetet och använde alla slags<br />
metoder för att lyckas med sitt uppdrag. Ett exempel är när<br />
han hoppade upp på ett tåg på väg till koncentrationslägret<br />
Auschwitz och delade ut skyddspass till judarna, trots vakternas<br />
beskjutning. Vid den ungerska gränsen krävde han<br />
sedan att de med skyddspass skulle släppas fria. Med hjälp<br />
av dessa svenska skyddspass och de skyddade husen lyckades<br />
han rädda fl era tusen judar från koncentrationslägren.<br />
När Sovjetarmén intog Budapest i januari 1945, togs Wallenberg<br />
till fånga och fördes till Moskva. Han återkom<br />
aldrig.<br />
hjältar<br />
”Som med sitt modiga uppträdande och<br />
sina gärningar räddade livet på tiotusentals<br />
människor under pilkorsarnas välde”<br />
I början av 1950-talet bekräftades från Sovjetiskt håll att<br />
Wallenberg hade suttit inspärrad hos säkerhetstjänsten i<br />
Moskva, samt att han hade avlidit där 1947. Detta uppgavs<br />
av fängelseläkaren i den s k Smoltsovrapporten, dock anges<br />
inte hur eller av vad han dog. När Sovjetunionen öppnades<br />
1989, öppnades även deras gamla arkiv. Smoltsovrapportens<br />
original undersöktes av både svenska och ryska experter och<br />
man kom fram till att ryssarna troligen hade haft rätt när de<br />
uppgav att Wallenberg dog redan 1947.<br />
Även om man skalar bort all mytbildning och propaganda<br />
som förekommit kring Wallenberg och hans insatser är dessa<br />
fakta ändå tillräckliga för att göra honom till en symbol för<br />
kampen mot förföljelse och omänsklighet. Wallenberg var<br />
en människa som förstod varje människas värde och att det<br />
värdet måste efterlevas till varje pris. Han visade judarna att<br />
de inte var övergivna av resten av världen. Minnet av hans<br />
heroiska gärningar kommer för alltid leva kvar.<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong> 7
8<br />
hjältar<br />
Omslagsbilden till det första albumet föreställer en fl intskallig<br />
man som med en hand stoppar ett X2000 på Töreboda<br />
tågstation. Mannen har toffl or, hängslen och kofta<br />
med armbågslappar. I den lediga handen hötter han med SJs tidtabell<br />
från 1937. Denne hjälte är ingen mindre än Kapten Stofi l.<br />
Logotypen är en kopia av Stålmannens och överhuvudtaget bygger<br />
många inslag på referenser till gamla serier. Någon episod är nästan<br />
oläslig utan att man först har läst Stålmannen i seriens mest urfl ummade<br />
fas.<br />
Kapten Stofi l är i grund och botten en parodisk hjälte och det är<br />
därför otacksamt och ganska meningslöst att försöka teckna något<br />
sammanhängande porträtt. Han saknar till exempel mig veterligen<br />
något egentligt ”ursprung”, till skillnad från andra maskerade hjältar,<br />
och hans utrustning och krafter varierar en del mellan olika<br />
äventyr.<br />
Kaptens Stofi ls civila identitet heter Joakim Lindengren, vilket helt<br />
praktiskt också råkar vara hans tecknare. I vissa episoder är det tydligt<br />
att det handlar om verklighetsfl ykt. När en modernisering hotar<br />
(t ex musik i P1 eller försenad postutlämning) sliter han av sig<br />
håret (en peruk), drar på sig slips och kofta och ger moderniseringsivraren<br />
(som i allmänhet visar sig vara del av en rymdinvasion<br />
eller något allmänt skurkaktigt) smisk. Detta medan han förebrår<br />
Visst var det bättre förr? Finns det något värre än<br />
perverterade nymodigheter som tvingar sig på oss<br />
och hotar våra gamla sunda värderingar? Håller du<br />
med om detta presenterar vi hjälten för dig. Lyft<br />
på hatten eller nig vackert för Kapten Stofi l. (Pojkar<br />
utan hatt borde skämmas!)<br />
Text: Urban Jarvid<br />
Illustrationer ur Joakim Lindengrens Kapten Stofi l<br />
dem för dålig språkvård och för att sakna tillstånd av<br />
berörda myndigheter.<br />
Kapten Stofi l har en rik arsenal av produkter från<br />
den gamla goda tiden och det är i allmänhet de som<br />
räddar honom. Hans byxor sitter till exempel sedligt<br />
uppe genom att han förvarat en öppnad påse ”vita<br />
korsets” halstabletter i fi ckan sedan 1957. Till det<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
kommer mer absurda föremål, t ex Stofi lkniven som<br />
bland annat innehåller hovtång, sardinburksnyckel<br />
och spiskrok.<br />
Oftast slutar historierna med att han sitter hemma<br />
vid sin skrivmaskin, skrivande en insändare eller ett<br />
argt brev till något företag eller myndighet som fi gurerat<br />
i historien. Detta tycks faktiskt utgöra en stor<br />
del av hans verksamhet.<br />
Efter några episoder fl yttade Stofi l/Lindengren från<br />
”Mariepolis” till Töreboda med motiveringen att det<br />
är en bättre superhjältig bakgrund. Där fi nnes nämligen<br />
skyskrapor (Odals silo) och en neonskylt. Minst<br />
två historier har börjat med att jättemonster attackerat<br />
Töreboda kommunhus. Sedemera har Stofi len<br />
dock fl yttat till Göteborg.<br />
Gamla serieläsare som (o)gillar de klassiska hjältarna<br />
kan inte avstå från att provläsa Kapten Stofi l. Även<br />
om han så vitt jag vet aldrig synts till i Linköping,<br />
kan vi medstofi ler sova lugnt och inspireras till nya<br />
storverk.<br />
för övrigt<br />
Kapen Stofi ls båda album fi nns på<br />
både Stadsbiblioteket och Humanistiska<br />
biblioteket. Han har en egen<br />
tidning som i Linköping återförsäljes<br />
av Press Stop.<br />
www.kaptenstofi l.net<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong> 9<br />
.SE
10<br />
hjältar<br />
Små hjältar sprider<br />
alternativa toner<br />
Text: Peter Salomonsson<br />
Hur kommer det sig att samma låtar spelas dygnet<br />
runt på ZTV, MTV och reklamradio? Undermedvetet<br />
fastnar dessa låtar i huvudet och innan<br />
man vet ordet av så visslar man med i refrängen på senaste<br />
veckans listetta. Svaret är pengar, enormt mycket pengar.<br />
De stora skivbolagen fungerar som vilket företag som<br />
helst, deras mål är att sälja en produkt och dra in så mycket<br />
pengar som möjligt. Genom hård marknadsföring, makt<br />
och kontroll styr de stora skivbolagen större delen av<br />
musikindustrin och därmed även vad som spelas för allmänheten.<br />
Men mitt i detta kapitalistiska maktspel så fi nns<br />
det faktiskt hjältar. Små oberoende skivbolag som anser<br />
att musik inte handlar om pengar utan vill erbjuda oss bra<br />
musik för att det är: bra musik.<br />
Beat Butchers är ett litet oberoende skivbolag i Stockholm<br />
som startades som en effekt av punkens gör-det-själv-anda<br />
1984 (då under namnet Studio Otukt Rec.). Med oberoende<br />
menas bolag som är fristående från de s k major<br />
bolagen som t ex Universal och Sony. Bolaget drivs ideellt,<br />
inga kontrakt skrivs med artisterna och alla pengar som<br />
kommer in återinvesteras konsekvent i mer musik. Lönen<br />
för mödan är spridandet av bra och annorlunda musik<br />
som förmodligen inte annars skulle sett dagens ljus. Beat<br />
Butchers har bl a givit oss Asta Kask, Radioaktiva Räker<br />
och Coca Carola. Tillsammans med skivbolag som A west<br />
side fabrication, Birdnest Records, Startracks, Really Fast<br />
Records och många fl er så kämpar de för en mångfald inom<br />
musiklivet<br />
Men varför är de oberoende bolagen så viktiga? Dels för att<br />
de inte behöver ta någon hänsyn till vad som är populärt<br />
och säljer för tillfället, vilket lämnar utrymme åt ytterligheterna<br />
inom olika genrer. Och dels för att de sätter fokus<br />
på just musiken och främjar musikalisk kreativitet. Några<br />
resultat av detta är The (International) Noise Conspiracy<br />
och Looptroop från Burning Heart Records, Danko Jones<br />
och Last Days of April från Bad Taste Records och Doktor<br />
Kosmos och Komeda från NONS. Färgstarka band som<br />
tagit plats i många folks hjärtan.<br />
Givetvis görs det mängder av bra musik på de stora skivbolagen<br />
också. Poängen är inte att de oberoende bolagen skulle<br />
göra bättre musik än de stora. Den heroiska insatsen ligger<br />
i deras kamp för att bevara utrotningshotad musik och ge<br />
hopp åt musiker som börjat tvivla på dagens musikindustri.<br />
Ett problem med de stora skivbolagen är att de enbart vill ha<br />
produkter som säljer väldigt bra väldigt fort, det fi nns inget<br />
utrymme för utveckling. Säljer inte ett debutalbum tillräckligt<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
a så kommer det förmodligen inte någon uppföljare. På<br />
så vis försvinner en mängd bra band som en följd av att de<br />
stora skivbolagen enbart tänker på ekonomisk vinning. På<br />
ett litet skivbolag kunde samma band ha gjort både ett och<br />
två hyfsade album för att sedan ge ut ett mästerverk. Denna<br />
tolerans fi nner man t ex hos Birdnest Records som söker<br />
ett nära samarbete med sina band där man både ger och tar<br />
kritik. Därur utvecklas de bästa möjligheterna för konstnärligt<br />
skapande. De försöker ligga på kompisnivå med alla<br />
sina band och vissa har t o m enbart muntliga kontrakt.<br />
Även livescenen drabbas hårt då pengarna tar överhanden<br />
i musikvärlden. När ett band skriver kontrakt med ett stort<br />
skivbolag så kostar de plötsligt tre gånger så mycket att<br />
hyra för livespelningar. Små klubbar och mindre musikscener<br />
där många band haft en lojal publik har då inte längre<br />
råd boka dem. De blir dyra att hyra och dyra att se, vilket i<br />
värsta fall kan resultera i att ingen har råd att boka bandet<br />
eller att folk inte har råd att se dem.<br />
Men det är inte helt lätt att vara hjälte i denna hårda<br />
bransch. Ibland kan man behöva rådgivning från någon<br />
som vet lite mer om de formella bitarna. SOM (Svenska<br />
Oberoende Musikproducenter) är en intresseorganisation<br />
för oberoende svenska skivbolag. SOM bildades 1975, då<br />
under namnet NIFF, och är organiserat som en ideell förening.<br />
Deras viktigaste uppgift är att tillvarata medlemmarnas<br />
upphovsrättsliga intressen, men de erbjuder även enklare<br />
juridisk rådgivning. De har tät kontakt med kulturrådet<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
där de framför medlemmarnas åsikter i olika frågor, främst<br />
vad gäller utformningen av fonogramstödet och stödet till<br />
turnéverksamhet. I januari i år utdelades på initiativ av<br />
SOM Sveriges första oberoende musikpris Manifest.<br />
I en allt mer likformig musikvärld behövs våra hjältar på<br />
de små oberoende skivbolagen mer än någonsin De som<br />
kämpar för ett fritt och vitalt musikliv och som vill skapa<br />
möjligheter för unga talanger som har svårt att nå ut till en<br />
potentiell publik. De arbetar med och för folk som vill hålla<br />
på med musik och inte med fotomodeller eller såpastjärnor<br />
som vill ”prova på något nytt”. Naturligtvis slukar vi inte<br />
allt som serveras i kommersiell radio och TV, men om det<br />
inte vore för de oberoende skivbolagen så skulle alternativen<br />
varit mycket färre. Nu fi nns mängder av bra musik för<br />
den som även vill titta bakom reklamskyltarna i skivaffären.<br />
En mångfald som ger musiken ett rikare liv.<br />
Vårkurser<br />
Ledarskap<br />
Språkkurser – start april<br />
ti 17.30<br />
Engelska, lätt konversation ti 17.00<br />
Franska, nybörjare ti 17.30<br />
Spanska, nybörjare on 17.00 eller on 18.45<br />
Italienska, nybörjare ti 18.00<br />
Nybörjarsvenska må/on 18.00<br />
Fortsättningssvenska må/on 18.00<br />
Kurser på<br />
Backaberg<br />
Byggnadsvård 26-27/4 & 24-25/5 kl 10–17<br />
Äldre trädgård 12-13/4 & 31/5-1/6 kl 10–17<br />
Akvarell 25/5 kl 10–18<br />
Sagor och sagoberättande 1/6 kl 11–14<br />
Staty och skulptur 14/6 kl 10–18<br />
Tovning 14/6 kl 10–18<br />
Tälja i färskt virke 5/7 kl 10–18<br />
För information och anmälan 013–10 20 80<br />
eller www.folkuniversitetet.se/linkoping<br />
11
Herakles<br />
– hjältarnas hjälte!<br />
Text & Iilustration: Tomas Olausson<br />
(illustration efter kopparstick av Hendrick Goltzius)<br />
Namn: Herakles/Hercules<br />
Sysselsättning: Herod<br />
Familj: Hustrun, Megara, och ett antal barn<br />
(samtliga likviderade av Herakles själv<br />
under ett anfall av vanvett!)<br />
Musiksmak: Tycker inte om musik med<br />
inslag av cittra. (Herakles slog ihjäl<br />
sin cittraspelande musiklärare<br />
Linos, då denne tråkade<br />
ut honom)<br />
Meriter: Bl a tolv<br />
storverk<br />
Herakles, antikens kanske mest berömde sagohjälte,<br />
utgör på fl era sätt fortfarande något<br />
av normen för hur (framförallt manliga) hjältar<br />
både ska se ut och bete sig.<br />
I myterna framställs Herakles som handlingskraftig, våldsam,<br />
orädd och skoningslös, för att inte säga urskiljningslös.<br />
Som produkten av en av Zeus utomäktenskapliga<br />
förbindelser, gav han redan i barnsäng prov på den<br />
styrka han senare kom att bli beryktad för, genom att utan<br />
någon större ansträngning strypa två jätteormar som en<br />
svartsjuk Hera sänt honom. Många hjältar har speciella<br />
ting intimt knutna till sig; Bamse har sin dunderhonung,<br />
Batman har sin ”batmobil”. I Herakles fall handlar det om en<br />
lite primitivt tillyxad klubba, en pilbåge med giftiga pilar och<br />
ett lejonskinn som gör honom osårbar.<br />
De s k tolv storverken, vilka Herakles för övrigt utförde för<br />
att sona morden på hustru och barn, går inte av för hackor.<br />
Förutom att döda monster, som t ex den fruktansvärda månghövdade<br />
hydran, fånga Artemis vindsnabba hind, skrämma<br />
iväg människoätande jättefåglar, och snatta amazondrottningen<br />
hjältar<br />
12 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
Hippolytas egen gördel, hann han även med att skapa<br />
Gibraltar sund genom att helt enkelt bända upp en passage<br />
mellan Atlasbergen som då stod som en mur från Afrika<br />
till Spanien. Ett inoffi ciellt trettonde storverk (enligt vissa<br />
källor det allra mödosammaste – labor durrisimus) ska ha<br />
bestått i att på en och samma natt göra kung Thespius<br />
femtio döttrar med barn. Herakles är således att betrakta<br />
som inte bara en kraftfull slagskämpe utan också som både<br />
en begåvad landskapsarkitekt och en kvinnokarl av stora<br />
mått!<br />
Hendrick Goltzius (1558-1617) kopparstick ”Herakles med<br />
klubba och tjurhorn” har fascinerat mig ända sedan jag<br />
först såg det. Det fi nns bl a publicerat i en bildantologi för<br />
barn vid namn Bildriket från 1984. Vildögd, skäggig och<br />
enormt muskulös poserar Herakles med sina attribut; klubban<br />
i vänster hand och lejonskinnet nonchalant kastat över<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
axeln. I sin högra hand håller han beviset för väl utfört storverk<br />
nummer 7 – hornet från kung Midas tjur. Stolt och rakryggad<br />
väntar hjälten med tillförsikt på nästa utmaning.<br />
Herakles utseende har inte mycket gemensamt med vanliga<br />
människors bräcklighet. Ändå är det kanske bilder som den<br />
här som tydligast illustrerar ett manligt kroppsideal vi delvis<br />
fortfarande lever med. Titta bara på dagens överdimensionerade<br />
kroppsbyggare, eller varför inte Gladiatorerna på TV.<br />
Hade det inte varit för denne antike kraftkarls nakenhet<br />
skulle han kunna tas för vilken modern superhjälte som<br />
helst. Det enda som fattas är väl en färgglad sparkdräkt med<br />
ett stort ”H” på bröstet.<br />
Slutligen ett pysseltips: Den läsare som inte är så rädd om<br />
sin tidning kan, med endast en grön färgpenna och lite fantasi,<br />
skapa sig en alldeles egen Hulken!<br />
13
hjältar<br />
Det fi nns och har funnits många traditionella hjältar<br />
i alla tider. Personer som visat hjältemod genom att<br />
hjälpa folk ur brinnande hus, räddat drunknande barn<br />
och många andra hjältemodiga insatser. Till och med känns<br />
kanske vissa yrken mer hjältemodiga än andra. Extrema situationer<br />
som dras till sin spets resulterar många gånger till att nya<br />
hjältar föds, men vem är din vardagshjälte och vad krävs för att<br />
bli en hjälte?<br />
Jag tror faktiskt att man kan besitta hjälteegenskaper som<br />
kanske är mer framträdande hos vissa individer. Att visa empati,<br />
sätta sig själv i andra hand, visa medkänsla, mod och kurage är<br />
viktiga egenskaper om man vill bli en riktig hjälte.<br />
Är det inte framför allt viktigt att engagera sig och göra det<br />
som känns bäst och inte bara följa med strömmen. Att våga<br />
säga ifrån när det känns fel och att kunna ställa upp när någon<br />
behöver en. Då blir man kanske någon annans hjälte.<br />
Detta får mig osökt in på den viktiga vardagshjälten. Man mår<br />
dåligt, fi ck underkänt på tentan, pojkvännen gjorde slut och<br />
CSN strular. Då kommer denna hjältinna/hjälte in med ett<br />
leende på läpparna. Personen som tar sig tid, pratar med en, får<br />
en på bättre tankar och man inser att allt kommer att ordna sig.<br />
Samma människa gör att man känner sig välkommen på en fest<br />
där alla läser teknisk fysik på Chalmers. Många kallar nog detta<br />
en vän, men glöm inte bort att denna person ändå kanske förtjänar<br />
lite hjältestatus med stjärnglans. Det är viktigt att dessa<br />
otroligt positiva människor som delar med sig av sig själva fi nns<br />
- riktiga vardagshjältar!<br />
Hjälten<br />
- mitt ibland oss<br />
Text & Illustration: Emma Gordh<br />
En viktig grupp av ouppskattade vardagshjältar som bör<br />
nämnas och som man ofta glömmer bort är kanske ens föräldrar.<br />
Har de ändå inte varit någon sorts hjälte fi gur när<br />
man själv var en egoistisk jobbig liten fjortis? Att de fanns<br />
där för mig betyder mycket när man nu ser tillbaka på tiden<br />
som gått. Man kan tycka att det är deras plikt att bry sig.<br />
Men det är ingen självklarhet, det är alltid lättare att bara<br />
blunda för det som sker. Just att engagera sig, är oftast det<br />
som behövs!<br />
Alla kan bli hjältar, det är bara att släppa ut hjälten inom sig.<br />
Att våga fråga om man behövs, dela med sig av sig själv och<br />
tänka sig in i andras situation. Det är bara att börja intala sig<br />
själv: Jag kan, jag vill och jag gör!<br />
ÖSTERGÖTLANDS LÄNSMUSEUM<br />
Utställningar 6 april - 9 november<br />
Europabilden av Birgitta<br />
Birgitta Big Business?<br />
Öppet: tis 10-20, ons-fre 10-17, lör-sön 11-16<br />
013-23 03 00<br />
www.linkoping.se/lansmuseum<br />
14 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
Text: Anna Hougström & Maria Åslund<br />
”Man skulle ju bli vuxen ju,<br />
va fan är det här?”<br />
Massy<br />
I<br />
vår presenterar ung scen/öst en ny pjäs på Elsas hus. Den<br />
heter LAVV och <strong>Kult</strong>. var där på urpremiären!<br />
Pjäsen kretsar kring fem unga människor som befi nner sig i<br />
glappet mellan barnens och de vuxnas värld. De ska snart sluta<br />
högstadiet och står inför en mängd svåra och till synes livsavgörande<br />
val. De har lämnat barnets trygga tillvaro och vet<br />
nu inte riktigt vad som väntar i framtiden. Håkan passar inte<br />
in någonstans och tror att han är en överlevande neanderthalare.<br />
Båbben är ihop med skolans bråkstake Massy, men är hon<br />
verkligen kär i honom, eller bara kär i kärleken? Massy förpestar<br />
tillvaron för alla och bryr sig mest om att ta sitt traktorkort.<br />
Neurotiske Abel är djupt religiös och tror att all beröring ska ge<br />
honom aids. Kärstin kan inte bli kär, och letar svaren på nätet.<br />
”Det är kaos på nätet. Jag sökte på ungdom och fi ck miljarder<br />
träffar”, säger hon uppgivet. Alla dessa själar fi nner en märklig<br />
gemenskap i ensamheten.<br />
Stefan Lindberg och Måns Lagerlöf står för manus respektive<br />
regi. Båda är sedan tidigare kända från ung scen/öst för t ex<br />
pjäserna Pilot och Ja och nej eller den glömda pjäsen. Några<br />
av skådespelarna är också välkända ansikten från tidigare uppsättningar.<br />
Utmärkande för LAVV är musikinslagen komponerade<br />
av Linköpingsbandet The Pusjkins. Det är första gången<br />
de skrivit musik till en teaterföreställning. Huvudrollsinnehavarna<br />
sjunger ut sina egna blues till Pusjkins rockiga tongångar<br />
i textrader som ”hon är mitt aktiebolag, min investering<br />
i natten”, ”give me some motherfucking love” och ”vi är skit,<br />
systrar och bröder”.<br />
”Jag har inte kännt mig som människa<br />
sedan lågstadiet”<br />
Håkan Håkansson<br />
- en komedi om...<br />
”Varför är jag så jävla ung?”<br />
Båbben<br />
teater<br />
Pjäsens dekor för tankarna till skolidrottens omklädningsrum<br />
med sina vita väggar av kakel. Skolans väggar som<br />
annars oftast gömmer stora som små hemligheter, har här<br />
öppnats och publiken får se det som döljer sig bakom. En<br />
mindre del av scenen har placerats högre upp och fått karaktär<br />
av en typisk musikscen, där fl era av låtarna framförs.<br />
LAVV kanske tycks vända sig främst till högstadie- och gymnasieelever,<br />
men även den som är äldre kan ha stor behållning<br />
av pjäsen. Detta märktes inte minst på premiären, där<br />
merparten av publiken redan lämnat tonåren men ändå verkade<br />
ha vansinnigt roligt. LAVV må vara en komedi med<br />
sina överdrivna och lite skruvade karaktärer, men pjäsen tar<br />
upp allvarliga och vardagliga problem som alla kan känna<br />
igen sig i, även du som tror dig ha klarat av hoppet över Djävulsgapet<br />
till andra sidan, där det vuxna livet har sitt tillhåll.<br />
för övrigt<br />
Lavv spelas i Linköping t om den 30:e<br />
april. Den 12-28 maj sätts pjäsen upp<br />
på Stora Teatern i Norrköping<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong> 15
film<br />
Under de Nordiska Filmdagarna 6-10 mars på<br />
Háskólabíó i Reykjavík, Island, visades fem<br />
nordiska fi lmer. Finska Mannen utan minne,<br />
danska Okay, färöiska Bye Bye Bluebird,<br />
norska Detektor och svenska Lilja 4ever.<br />
Öppningsfi lmen är fi nska Mannen utan minne, och det är<br />
också den enda som visas med isländsk text. Som om inte<br />
fi nska redan är tillräckligt omöjligt att förstå! Som kompensation<br />
bjuds dock, till studenternas förtjusning, på gratis öl och<br />
vin efter premiären. Två fi nska gästföreläsare är på besök under<br />
fi lmdagarna och man kan lyssna på föreläsningar om fi nska fi lmskaparen<br />
Aki Kaurismäki och Maskulinitet i nutida fi nsk fi lm.<br />
Från norska fi lmen Detektor hade man kunnat vänta sig något mer,<br />
speciellt som Erlend Loe har skrivit manus (om ni inte har läst den,<br />
så läs genast hans Naiv. Super.).<br />
Finsk fi lm<br />
på isländska<br />
Text: <strong>Kult</strong>.s utrikeskorrespondent i Reykjavík: Emma Ernsth<br />
Ur fi lmen Bye Bye Bluebird<br />
Inte heller danska Okay med Paprika Steen, från<br />
fi lmen Festen, i huvudrollen är speciellt sevärd. De är<br />
båda dramakomedier där underhållningssyftet helt<br />
tar udden av allvaret. Den färöiska Bye Bye Bluebird<br />
är värd att se för att det är en roadmovie med rolig<br />
kostym och för att det är den första helt färöiska<br />
långfi lmen. Men det är egentligen bara Mannen utan<br />
minne och Lilja 4-ever som lämnar bestående intryck.<br />
En del skiljer isländskt synsätt från övriga nordiska<br />
länder. De fi nska utbytesstudenterna är förvånade<br />
över hur högt och obehindrat folk skrattar när de<br />
ser Mannen utan minne. I Finland får samma fi lm på<br />
sin höjd publiken att småle tyst för sig själva, menar<br />
de. De stiliserade karaktärerna och den konstlade<br />
dialogen charmar den isländska publiken stort. Aki<br />
Kaurismäkis (född 1957) eget rekord på hur få repliker<br />
han använt i en fi lm är 24, i denna fi lm är<br />
det betydligt fl er. Även om inte ett överfl ödigt ord<br />
yttras. Huvudpersonen i fi lmen vaknar upp efter att<br />
ha blivit nerslagen och minns inget av sitt tidigare<br />
liv. Han börjar om från början bland de utslagna<br />
i Helsingfors och råkar ut för allehanda äventyr.<br />
Som alltid i Aki Kaurismäkis fi lmer förekommer en<br />
hund, denna gång hans egen. Även de så ofta förekommande<br />
askfaten är på sin plats i olika färg och<br />
utföranden. Handlingen är ofta strukturerad kring<br />
måltider. Hans fi lmer är ofta stilistiska och minimalistiska<br />
och tar oss många gånger till stereotypa plat-<br />
16 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
ser som ser likadana ut i alla fi nska städer, ställen där<br />
man möter främlingar. Exempel på detta är caféer och<br />
hotell. På en föreläsning får vi förklarat för oss att<br />
det alla Aki Kaurismäkis fi lmer har gemensamt är att<br />
de uttrycker kaiho, ett fi nskt ord som egentligen inte<br />
går att översätta men som närmast kan beskrivas som<br />
stark längtan. Myten om den fåordiga, ensamma fi nska<br />
mannen som tar till knytnävarna när orden inte räcker<br />
till underbyggs här på ett komiskt, fantastiskt sätt.<br />
Mannen utan minne kan man förutom ovanstående se<br />
bara för att fotot och färgerna i fi lmen är använt på<br />
ett nytänkande och intressant sätt. En ”sovjetisk” färgskala<br />
med mustiga toner men inom ett begränsat register,<br />
ni kan ju tänka er själva! Nåväl, det går inte riktigt<br />
förklara, se den själva!<br />
Lilja 4-ever får precis lika många att gråta på Island som<br />
hemma i Sverige kan jag tänka mig. Mannen utan minne<br />
är en mörk fi lm, men där används ändå humor för att<br />
lätta upp. Lilja 4-ever är en och en halv timmes rent helvete.<br />
Ända intill slutet var det osäkert om fi lmen kunde fås<br />
till fi lmdagarna, den var så eftertraktad. Till slut kom<br />
den med expressbud från Svalbard och satte hjärtat i<br />
halsgropen på anordnarna när den dessutom kom på<br />
avvägar någonstans på den isländska landsbygden bara<br />
dagarna före den skulle visas. Då Lukas Moodysson är<br />
väldigt upptagen får en av de största tidningarna på ön,<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
Morgunblaðið, nöja sig med en intervju via e-mail. Intervjuaren<br />
verkar själv vara lite i chock efter att ha sett fi lmen och frågar<br />
gång på gång om det inte var svårt att göra en så mörk fi lm<br />
och gå så nära inpå ett så fruktansvärt ämne utan en enda chans<br />
att använda humor. Lukas Moodysson förklarar att han inte<br />
väljer sina fi lmer utan att de väljer honom. Och att det är viktigt<br />
för människan att se sanningen i vitögat, han ville i Lilja 4-ever<br />
komma så nära inpå Lilja som det bara var möjligt. Jag hade blivit<br />
varnad för att inte se fi lmen innan man skulle gå ut, det är bara<br />
omöjligt efteråt. Och jag håller med den isländska student som<br />
sa att det tar åtminstone två dagar att hämta sig från att ha sett<br />
fi lmen. Det är sant.<br />
Minst två dagar.<br />
Ur fi lmen Mannen utan minne<br />
Du har väl inte glömt <strong>SeKeL</strong>s<br />
årliga Vårutfl ykt?<br />
Denna är planerad till v. 20.<br />
Håll ögonen öppna efter<br />
mer information.<br />
17
18<br />
intervju<br />
Journalistik<br />
med kött och blod<br />
- Journalistiken borde vara mer litterär.<br />
Gunnar Ekelöf är min husgud, säger Mustafa<br />
Can när vi går uppför spiraltrappan till<br />
Dagens Nyheters redaktion. Han har gått<br />
med på intervjun trots att han, som han<br />
uttrycker det, är noga med att ”inte bli<br />
någon mediehora”.<br />
För några månader sedan tilldelades Mustafa Can<br />
Stora Journalistpriset som ”Årets berättare 2002”, en<br />
titel som han verkar nöjd med.<br />
- Absolut. Epitetet stämmer. Precis som med de andra<br />
pristagarna: Årets förnyare, Årets avslöjande och så<br />
vidare.<br />
På frågan om vad som egentligen utmärker en berättande<br />
journalist har han redan ett färdigt svar.<br />
- Det är en fråga om detaljer. Berättaren nöjer sig inte<br />
med att förmedla och referera. Man måste ge texten<br />
kött och blod. En del detaljer som först verkar helt<br />
ovidkommande kan visa sig bli betydelsebärande. Man<br />
kanske inte märker dem var för sig men för helheten<br />
spelar de stor roll. Tänk på när du lagar mat med vitlök<br />
i. Vitlökssmaken kanske inte blir så kraftig men den<br />
lyfter fram alla de andra smakerna.<br />
Mustafa Can avbryter sig, vänder sig mot datorn, letar bland<br />
fi lerna, hittar rätt och läser de första meningarna av sitt prisbelönta<br />
reportage om Sverigedemokraternas valrörelse.<br />
- ”Kolla, vi har fått en ny medlem i Sverigedemokraterna,<br />
ropar den kraftige mannen och pekar på en fl addermus<br />
som förvirrat fl yger runt, runt i den spartanskt<br />
inredda stugan.”<br />
Han gestikulerar ut i luften, snurrar ett halvt varv på skrivbordsstolen,<br />
ler och spänner blicken i mig.<br />
- Intervju med Mustafa Can<br />
Text: Andreas Hedberg<br />
- Förstår du?! Jag skriver inte mannen utan ”den kraftige<br />
mannen”, fl addermusen fl yger inte runt utan ”runt,<br />
runt”, stugan är inte bara en stuga utan en spartanskt<br />
inredd stuga. Det är detaljerna som ger berättelsen liv!<br />
Det är de små sakerna, omgivningen, som gör att läsaren<br />
förstår vad det handlar om.<br />
Mustafa Can vill gärna skilja på nyheter och berättande<br />
journalistik.<br />
- Att berätta är att ta med läsaren på en färd, att skriva i<br />
bilder och att låna ut sina sinnen. Jag vill berätta storyn<br />
bakom nyheten, en fördjupande text helt enkelt.<br />
Ibland blir han besviken på den torra svenska journalistiken.<br />
Som skräckexempel tar han upp Ordfront magasin<br />
som i ett av sina fjolårsnummer hade en lång bilaga om<br />
mänskliga rättigheter.<br />
- Där fanns en massa ingående analyser men inte en<br />
enda människa. Sådana texter blir inte intressanta. Det<br />
är genom mänskliga öden som konfl ikter skall skildras.<br />
Att berätta om en händelse genom att berätta om en<br />
person, det är A och O när det gäller skrivande.<br />
Den berättande journalistiken ger en intimare och mer<br />
nyanserad bild av människor och händelser, menar Mustafa<br />
Can.<br />
- Berättandet gör människor rättvisa, säger han med ett<br />
tonfall som bara kan signalera djupaste ärlighet.<br />
Själv skickar han alltid ut halvfärdiga versioner av reportage<br />
och artiklar så att de som intervjuats skall kunna läsa och<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
kommentera. Ändringsförslag får han ytterst sällan. Och då<br />
är det ofta fråga om detaljer, till exempel en formulering i<br />
något uttalande.<br />
Mustafa Can har sagt sig vara inspirerad av den kurdiska<br />
berättartraditionen där händelser återges lätt dramatiserade.<br />
Och det märks att han brinner för sin förebild. Inspirerat<br />
målar han upp en sagolik bild av den mångtusenåriga konsten<br />
att fånga sin lyssnare.<br />
- Det handlar om att skapa bilder och djup i berättelsen.<br />
Och närvaro. Man använder sig alltid av historisk presens;<br />
det som händer sker här och nu. Beskrivningar är<br />
oerhört viktiga, människor och miljöer fångas med liknelser<br />
och metaforer.<br />
Ibland kan han få kritik för sitt sätt att beskriva och dramatisera.<br />
- Visst, ibland får man höra kollegor säga ”Kan det där<br />
vara sant? Har du inte dramatiserat lite?”. Och visst<br />
bearbetar jag mina texter. Jag kan ju inte ta med allt, då<br />
blir det tråkigt. Jag måste utelämna vissa saker, det är ett<br />
sätt att skapa dramatik. Naturligtvis kan det vara farligt<br />
att göra så, men jag är alltid noga med att beskriva händelser<br />
exakt som de utspelar sig.<br />
Att vara fullständigt sanningsenlig är förstås inte alltid så<br />
enkelt. Men Mustafa Can känner sig sällan osäker.<br />
- Jag litar på min iakttagelseförmåga. Ibland kan jag sitta<br />
och stirra som på en osynlig fi lmduk för att hitta en<br />
minnesbild. Hur var det egentligen? Vad hände? Hur<br />
såg det ut? Man behöver inte överdriva, det fi nns dramatik<br />
i vardagen. Det kan kosta kraft och tid att hitta<br />
den, men det går.<br />
Mustafa Can tillåter ofta sig själv att vara närvarande i den<br />
journalistiska texten. Som berättarjag blir han synlig, ibland<br />
mer, ibland mindre. Många journalister hävdar att detta är<br />
en tvivelaktig teknik, att det egna jaget skall vara osynligt i<br />
texten. Mustafa Can säger att han som berättare helt enkelt<br />
kan bli tvungen att låta det egna jaget vara med.<br />
- Jag måste låna ut mina ögon och öron till läsarna, jag<br />
måste ta med dem på en resa.<br />
Som i reportaget om Sverigedemokraterna till exempel.<br />
- Där var jag tvungen att använda ”jag”, det handlade ju<br />
om mig! Om hur folk reagerade när jag var med, deras<br />
frågor om mitt ursprung och min familj. Men visst, det<br />
kan gå för långt, det egna jaget får inte bli huvudperson.<br />
Men var går gränsen? Det är svårt att säga, jag känner<br />
det helt enkelt.<br />
Mustafa Can upplever det inte som särskilt jobbigt att som<br />
journalist få starka känslor vända emot sig, som till exempel<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
Foto: Erich Stering<br />
när han skrev reportaget om Sverigedemokraterna.<br />
- Nej, det var inget nytt för mig. Jag har upplevt liknande<br />
fördomar tidigare, både i Sverige och i Kurdistan. Jag<br />
chockas inte längre.<br />
Han menar att han är nyfi ken på människor, att han vill<br />
veta hur de tänker, tycker och känner. Därför ville han göra<br />
reportaget om främlingsfi entlighet.<br />
- Sverigedemokraterna har ju beskrivits som demoner.<br />
Men de är inga demoner, de är människor. De är grannar<br />
till sådana som du och jag, utbrister han och pekar<br />
på mig.<br />
Men det fi nns även andra fall när Mustafa Can som journalist<br />
väckt irritation och ovilja. Som när han granskade ett<br />
svenskt företag som anställde thailändska bärplockare till<br />
svältlöner. Men inte heller det upplevde han som speciellt<br />
påfrestande.<br />
- Nej. Om ett personporträtt, ett reportage om en individ,<br />
hade väckt sådana känslor hade det kanske varit<br />
jobbigt. Men de där människorna var inte med i mitt<br />
reportage som personer. De var ju storföretagare i<br />
maktposition.<br />
Som journalist tvekar han aldrig inför att skildra någon i<br />
dålig dager.<br />
- Jag tänker inte så. De här som hyrde in thailändska bär-<br />
19
18<br />
plockare, jag lät dem komma till tals. De fi ck säga vad<br />
de ville och de svartmålade sig själva. Det är deras ord<br />
och deras handlingar. Om någon har begått ett uppenbart<br />
fel så måste man ju få skriva om det, eller hur?<br />
Att föra de svagas talan verkar vara viktigt för Mustafa Can.<br />
Avslutningsvis frågar jag honom om han ser journalistyrket<br />
som ett kall.<br />
- Jag vet att jag inte kan förändra världen. Men jag kan<br />
leva med mig själv när jag försöker. Det jag gör är<br />
mitt existensberättigande. Journalistiken är mer än bara<br />
skrivande, den är liv och död. Jag tycker att fl er borde<br />
känna så.<br />
20<br />
Läs Mustafa Cans artiklar!<br />
lästips<br />
”I Sveriges namn” www.dn.se (under<br />
Mer ur DN)<br />
”En krossad dröm i blåbärsskogen” i<br />
antologin Goda nyheter 2001<br />
En komedi av Stefan Lindberg<br />
Spelperiod<br />
21 mars – 30 april<br />
Spelas mån – fre<br />
Ny musik av<br />
The Pusjkins<br />
Biljetter:<br />
013 37 77 77<br />
www.ungscen.nu<br />
Studentpris 50 kr<br />
Elsa Brändströmsgata 3B<br />
Skiss av installationen ”Living Rooms”<br />
I<br />
samband med den årligen återkommande Trädgårdsföreningens<br />
Dag kommer i år projektet Park-nu.com att<br />
genomföras. Projektet drivs framförallt av Carl Fredrik<br />
Hellström och Nils-Rune Holmberg i nära samarbete med<br />
Skådebanan som är en ideell organisation. Skådebanan har<br />
som mål att väcka intresse för och sprida information<br />
om kultur till den breda massan. Denna riksomfattande<br />
verksamhet har sina rötter i folkrörelsen från 1900-talets<br />
början.<br />
Park-nu.com har just detta mål; att locka även de som inte<br />
vanligtvis besöker teaterföreställningar, dansuppträdanden,<br />
konserter, gallerier eller museer. Tanken är att besökarna,<br />
under evenemangets inledande dag, ska omges av en mängd<br />
olika kulturupplevelser i det offentliga rummet. D v s kulturen<br />
behöver inte uppsökas för att upplevas, så som traditionen<br />
påbjuder, dessutom skall den inte enkom vara till för en<br />
utbildad elit.<br />
Det kommer att bli kultur i fl era dimensioner, lite främmande<br />
och nytt. Man kommer helt enkelt att få en ”tivoliupplevelse”,<br />
förklarar Carl, när jag bestämt möte med de två<br />
arrangörerna. De berättar ivrigt och engagerat om det kommande<br />
”eventet”, som de själva småleende kallar projektet.<br />
Det fi nns en fast planerad ram och budgeten är fastlagd,<br />
men inom ramen är det ett levande och rörligt projekt! Det<br />
känns i vissa fall som om idéer föds och ändrar form under<br />
det att vi sitter och pratar. Detta går även igen som en<br />
grundtanke i evenemanget; att skapa rörelse i parken. Den<br />
fasta knutpunkten, berättar de, kommer att vara Carls foto-<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
på gång<br />
Park-nu.com<br />
Den 17 maj händer det något i Linköpings Trädgårdsförening. Något som<br />
kommer att skapa rörelse. Något trummande och pulserande som kommer<br />
att locka långväga. Något som kommer att bli en upplevelse!<br />
Text: Maria Åslund<br />
- ett ”event” i en park nära dig!<br />
utställning i Galleri Skådebanan vid Trädgårdsföreningens<br />
entré.<br />
Park-nu.com ska fungera som en spännande mötesplats<br />
där unga kulturutövare möts inom, och eventuellt även<br />
mellan, de fem olika uttrycksformerna; konst, musik, teater/<br />
performance, dans och poesi. Den gemensamma nämnaren<br />
för detta ”event” är att konstformerna kommer att<br />
beröra relationen mellan kultur och natur. Denna relation<br />
går även igen i Carls konstnärskap, då han mestadels skapar<br />
i naturens egna material. Carls skulpturer och installationer<br />
kommer att utgöra kärnan i parkupplevelsen, de är temporära<br />
men vissa har som målsättning att bli permanenta. En<br />
del av installationerna är färdiga medan andra kommer att<br />
byggas på plats. Tillsammans kommer det att röra sig om<br />
ca åtta installationer. På hemsidan fi nns skisser och smakprov<br />
på hur de kommer att placeras ut. Den mest centrala<br />
installationen, som än så länge endast går under namnet<br />
”Kullen”, kommer att bestå av just en jordkulle med två<br />
tårtbitsformade ingångar från varsitt håll, vilka leder in till<br />
ett rum med två köksfönster och ett fönster i taket. Tanken<br />
med rummet är att bokstavligen spegla himlen, men hur<br />
detta kommer att ske måste upplevas!<br />
Organisationen och planeringen kring projektet sker öppet,<br />
vilket är en medveten strategi. Budgeten för projektet fi nns<br />
utlagd på hemsidan där den uppdateras varje vecka och då<br />
redovisas nya intäkter och hur mycket bidrag som fortfarande<br />
krävs för den lagda budgeten. Carl menar att arrangörer<br />
annars ogärna pratar om organisation och kostnader<br />
”Kullen”<br />
inför ett evenemang, förrän resultaten redovisas efteråt.<br />
Den öppna budgeten är även ett sätt att locka sponsorer,<br />
men den visar också hur svårt det är för kulturen att haffa<br />
de stora sponsorerna. De bidrag som oftast uppdateras på<br />
hemsidan kommer från ”hyggliga personer”, d v s de starkt<br />
brinnande eldsjälarna som lockas av upplevelseplanerna.<br />
Nils-Rune menar att en tanke bakom evenemanget är att<br />
skapa en suggestion som besökaren skall bära med sig av<br />
upplevelsen. På hemsidan kommer man senare att uppdatera<br />
projektets gång medan det pågår under maj månad. Det<br />
fi nns planer på att även sprida idén till Linköpings vänorter<br />
och skapa möjligheter till framtida samarbete.<br />
Det fi nns emellertid en del av ”eventet” som de inte vill<br />
avslöja. Det är de bidrag som, i början av april, skall väljas av<br />
en jury för att representera de olika konstformerna. Här vill<br />
de inte rubba på sekretessen. ”Det vi kan försäkra”, säger<br />
Nils-Rune lite fi nurligt, ”är en viss regisserad spontanitet!”<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong> 21
musik Marit Bergman spelar<br />
nattserenader på HG<br />
Text: Sara Ivarsson - Foto:Jenny Eriksson<br />
En varm augustidag för åtta år sedan såg jag Candysucks första<br />
uppträdande på Hultsfred, för fem år sedan gästade de HG.<br />
Mycket har hänt sedan dess.<br />
Marit Bergman bildade som sjuttonåring tjejbandet Candysuck, som<br />
var dåtidens uppstickare och lirade energisk, punkig pop med en<br />
politisk ton. De debuterade med singeln ”Kill Your Boyfriend” och<br />
gav med den de svenska mansgrisarna en spark i häcken, och med<br />
låten ”Molotov Cocktail Party” visade<br />
de sitt politiska engagemang. Detta var<br />
ett punkband vars feministiska åsikter<br />
kom fram i stridslystna texter.<br />
Nu är tonen en annan. Punken har<br />
blivit pop och ilskan ersatts av ett mer<br />
nyanserat känsloregister. Anledningen<br />
till att hennes soloplatta 3.00 A.M. Serenades<br />
heter som den gör, beror på att<br />
den handlar om kärlek och att de fl esta<br />
sångerna är skrivna sent på natten. På<br />
sin hemsida skriver Marit att vartenda<br />
litet ord är fullkomligt sant, texterna<br />
bygger på hennes dagbok, och att hon inte<br />
kan skriva på något annat sätt.<br />
Så var det dags för ett nytt besök i Linköping,<br />
denna gång solo och med uppbackning<br />
av ett eminent band. Kön var lång och HG<br />
blev välfyllt. <strong>Kult</strong>. fi ck givetvis äran att växla<br />
ett par ord med Marit och bandet efter konserten,<br />
trots att hon egentligen inte skulle<br />
ge några intervjuer. När fotografen och jag<br />
kommer upp till platsen för intervjun råder<br />
det feststämning. Det är ett helt gäng som<br />
sitter i soffor, röker och dricker öl. Tonen<br />
i bandet är hjärtlig och de ser verkligen ut<br />
22 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
Marit skriver i <strong>Kult</strong>.s<br />
mina-vänner-bok!<br />
att trivas tillsammans.<br />
De som är där<br />
ombeds av Marit att beskriva henne med ett<br />
ord var. Markant, intensiv och brutal är ord som kommer<br />
upp. Åsa (som spelar klaviatur) söker efter ett speciellt ord,<br />
men fi nner det inte, men det handlar om att Marit är kärleksfull,<br />
omtänksam och sympatisk.<br />
Marit berättar om bandet och hur det kommer sig att just<br />
dessa människor spelar tillsammans med henne. ”Mattias<br />
har defi nitivt knullat sig in i bandet”, säger hon. ”Och Linda<br />
träffade jag på en första maj-fest”. Då det behövdes en<br />
trummis och Marit kände till Lindas talanger, var det en<br />
självklarhet att hon skulle vara med. Åsa blev uppringd av<br />
den nuvarande producenten som tyckte att hon skulle vara<br />
med i bandet och Daniel är känd sedan tidigare då han var<br />
med och lirade i Candysuck. Marit hoppas på att bandet i<br />
framtiden kan utöka, hon vill ha med trumpet, tvärfl öjt och<br />
klarinett, mer blås helt enkelt.<br />
Eftersom detta nummer av <strong>Kult</strong>. handlar om hjältar frågade<br />
jag Marit vad som kännetecknar en hjälte för henne.<br />
Hon funderar ett tag och kommer fram till att en hjälte ska<br />
vara en inspirationskälla. Annars tycker hon att själva ordet<br />
hjälte är ett skadligt ord, att det är ett ord som lätt kommer<br />
att handla om ideal som är svåra eller omöjliga att uppnå.<br />
Antingen är alla hjältar, på sina egna sätt, eller så är ingen<br />
det. Marits egen hjälte är pojkvännen Emil. ”Han är också<br />
i musikbranschen, är discjockey och musikjournalist,<br />
så vi gillar att göra samma saker”, säger Marit.<br />
Trots att hon turnerar och är borta en del så har<br />
det fungerat bra. Han har följt med ibland, men<br />
han är också han ganska upptagen i sitt yrke. De<br />
har än så länge inte varit borta från varandra<br />
under någon längre tid, men i framtiden kan det<br />
kanske bli längre perioder, bandet har ju trots<br />
allt en tripp till USA inplanerad inom snar framtid.<br />
Marit hoppas på att hon inspirerar tjejer till<br />
att börja spela musik. Hennes mål med att<br />
spela - förutom att spela musik för dess egen<br />
skull - är att arbeta för att framtidens unga<br />
fl ickor som vill spela musik inte ska behöva<br />
bli utsatta och iakttagna på grund av deras<br />
kön. Det är idag ganska få tjejer som är<br />
musiker och allt blir då upphakat på att<br />
det är en tjej som spelar, fokus ligger inte<br />
på vad som egentligen skapas och spelas.<br />
Musik är för Marit något som man andas, något<br />
som man lever genom och mår bra av och könsroller ska<br />
inte hindra någon från att uppleva den härliga känslan.<br />
Så vad händer i framtiden? På konserten spelades två nya<br />
låtar och Marit meddelar att de har ganska mycket nytt<br />
material och hon hoppas på att de får ut en ny skiva så<br />
snart som möjligt, förhoppningsvis i februari nästa år. Vi<br />
får hoppas att hon får ut den tidigare, eftersom vi efter den<br />
första plattan bara vill ha mer.<br />
Om du planerar att åka till Hultsfred i år så missa då inte<br />
Marit Bergman som kommer att spela, som det ser ut nu,<br />
på festivalens näst största scen Pampas och arrangörerna<br />
tror på trängsel framför scenen.<br />
länktips<br />
www.maritbergman.net<br />
www.rockparty.se<br />
www.kalas.nu<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong> 23
musik<br />
Text: Johanna Ericsson<br />
Skivan skulle naturligt falla under genrebeteckningen<br />
progg även om ett av textförfattarna<br />
Ostens och Garpes syften var att sätta<br />
sig upp emot den mansdominerande musikbranschen.<br />
I den svenska progressiva musiken under<br />
60- och 70-talet var socialistiska budskap mycket<br />
framträdande. Trots detta hamnade kvinnorna och<br />
feminismen ofta i skymundan. Budskapet når fram<br />
ganska tydligt i låten ”Vi står på varsin barrikad”:<br />
nej jag är inte sviken, bara satans besviken. Vi<br />
står på varsin barrikad och kampen är gemensam.<br />
Trots samma mål och mening känner jag<br />
mig ensam. Ditt liv är där borta, mitt liv är här<br />
hemma, men även en kvinnlig kamrat kommer<br />
alltid till korta.<br />
1970-talet var ett årtionde då många kvinnoorganisationer<br />
på socialistisk grund, t ex Grupp 8 i<br />
Sverige, växte sig starkare och visade framfötterna<br />
på både den offentliga och den privata arenan. De<br />
kämpade för att upphäva gränsen mellan det politiska,<br />
det kulturella och det privata.<br />
Suzanne Ostens och Margareta Garpes tre dramer:<br />
Tjejsnack (1971), Kärleksföreställningen (1973) och<br />
Jösses fl ickor (1974) blev mycket uppskattade och<br />
dess sånger spreds som en löpeld över hela Norden<br />
och blev i många fall kampsånger för den framväxande<br />
kvinnorörelsen. Ett exempel är skivans första<br />
låt ”Vi måste höja våra röster”. Med sina dramer<br />
driver författarinnorna med det traditionella mans-<br />
1993 gav MNW<br />
(Musiknätet Waxholm)<br />
ut samlingsskivan Å Å Å tjejer<br />
med låtar från fyra teaterpjäser<br />
av Suzanne Osten och Margareta<br />
Garpe. Teaterförställningarna skrevs<br />
och uppfördes på 70-talet och både<br />
den enkla musiken och de socialrealistiska<br />
texterna är tidstypiskt<br />
progressiva.<br />
ÅÅÅ tjejer (1993)<br />
samhället och häcklar ett samhälle som förtrycker och utnyttjar kvinnor.<br />
Ett exempel är ett tema som Kärleksföreställningen tar upp: kvinnans<br />
ökande sexuella frigjordhet utnyttjas, och gör henne till objekt<br />
för reklam och porrindustri.<br />
I den mest framgångsrika pjäsen Jösses fl ickor skildras ett politiskt<br />
kvinnoförbunds historia under 50 år. Pjäsens framtidsvision handlar<br />
om ett samhälle där alla behandlas lika och alla får bröd efter behov.<br />
De skildrar kvinnors vanmakt och utsatthet, men gör det genom att<br />
samtidigt påvisa att förändringen är nära. Sångerna ger en känsla av<br />
gemenskap och kampvilja som är ensam i sitt slag.<br />
Denna musik är precis som en stor del av proggmusiken under<br />
denna tid uppbyggd på enkla vackra melodier med raka realistiska<br />
texter som är lätta att ta till sig. Texterna handlar om vanliga människor,<br />
som du och jag, med vanliga problem och drömmar. De vill<br />
med sina texter lyfta fram den lilla människan istället för ”den stora<br />
kärleken”, som många kontrasterande kommersiella texter handlade<br />
om. Skivan är av förklarliga skäl ganska ojämn och pendlar mellan<br />
lugna vackra ballader som ”Kärlekssång till kvinna på 50 år”, där<br />
de sjunger att ”du är vacker för du är unik”, till medryckande kampsånger<br />
som ”Befrielsen är nära”:<br />
Vi som fått blommor och morsdagspaket istället för lika lön och<br />
jämlikhet, nu har vi dessutom fått kvinnoåret som ett extra plåster<br />
på såret. Vi vet, vi ser att vi blir fl er och fl er. En ensam kvinna är<br />
bara en slav men tusen systrar kan ställa krav.<br />
Man skulle kunna kalla denna skiva för ett tidsdokument, men samtidigt<br />
kommer den med sina underbara melodier till intressanta och<br />
i allra högsta grad relevanta texter alltid att vara tidlös.<br />
24 <strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong><br />
R<br />
I<br />
o<br />
t<br />
r<br />
o<br />
s<br />
e<br />
- könsroller i rosa tyg<br />
Att vernissaget för Ulrika Wärmlings<br />
utställning Riot rose sammanföll med<br />
den internationella kvinnodagen var<br />
inget mer än en slump. Ändå är porträtten som<br />
nu visas på Konsthallen Passagen en välriktad<br />
påminnelse om könsrollernas godtycklighet. I sin<br />
lek med den sociala konstruktionen kvinnlighet<br />
har Wärmling valt att arbeta med uttalat systemkritiska<br />
kvinnor som modeller. Då och då<br />
balanserar hon på gränsen till övertydlighet, men<br />
räddas av en anspråkslös, nästan blygsam inställning<br />
till uppgiften.<br />
Anarkafeministerna kliver ut ur sina svarta vardagskläder<br />
och in i en stereotyp värld av rosa<br />
spetstyg. Bakom sig lämnar de hela sin omgivning.<br />
När de porträtteras i rosa klänning är bakgrunden<br />
opersonligt vit, en påminnelse om traditionella<br />
rollers tvingande uniformism.<br />
Varje modell har porträtterats två gånger. Förutom<br />
de kontextlösa bilderna med rosa klänningar<br />
har de i ett annat porträtt fått välja hur de<br />
Text: Andreas Hedberg<br />
utställning<br />
Kvinnan stiger fram som ur tomhet.<br />
Svartfärgat hår. Modig, självsäker blick<br />
som sväller av frihet. Och så en rosa<br />
klänning. Ulrika Wärmling porträtterar<br />
anarkafeminister som ingen annan.<br />
själva skulle vilja bli avbildade, med personliga kläder i personliga miljöer.<br />
Det blir uppenbart att inte ens en politisk övertygelse behöver<br />
vara totalitär och likriktad. Och individen existerar bara vid sidan av de<br />
påmålade könsrollerna.<br />
I ett hörn i utställningshallen fi nns hyllor med noggrant valda böcker<br />
och skivor. Punkbanden Le Tigre och Bikini Kill samsas med nyfeministisk<br />
litteratur och klassiker som Simone de Beauvoirs Det andra<br />
könet. I Ulrika Wärmlings värld står dörren till feminismen på glänt<br />
och det lyser hemtrevligt ur dörrspringan. Kampen över gränserna är<br />
möjlig, långt från bakåtsträvande särartstänkande.<br />
Samtidigt som Passagen höll sitt vernissage, ordnade feministiska<br />
grupper en demonstration i centrala Linköping. Där var män inte välkomna.<br />
för övrigt<br />
Utställningen pågår till 19/4.<br />
Konsthallen Passagen hittar du vid Stora torget.<br />
Öppet tisdag- söndag 11-16.<br />
Fri entré.<br />
25
Drömmarnas Plats<br />
Text: Sara Ivarsson - Foto: Jenny Eriksson<br />
Hur ofta befi nner man sig vid Stångån och företar<br />
sig en promenad längs med denna? För en student<br />
är detta ofta helt fel sida av stan och i och med<br />
detta så missar man de tre konstverk som tillsammans bildar<br />
Drömmarnas Plats. Denna lilla oas som ligger mellan Tullbron<br />
och Stångebro, skapad av konstnären Maja Spasova, är<br />
ett för Linköpings invånare ganska okänt ställe.<br />
De tre konstverken som utgör Drömmarnas plats heter<br />
Drömmarnas båge, Drömmarnas port och Drömmarnas mur.<br />
Drömmarnas port står på Tanneforssidan och skall symbolisera<br />
livets cirklar och naturens pånyttfödelser. Över Stångån<br />
löper Drömmarnas båge i rostfritt stål och länkar samman<br />
porten med muren. Drömmarnas mur, löper parallellt med<br />
Hamngatan och är klädd med Linköpingsbornas handskrivna<br />
drömmar och önskningar.<br />
Alla generationer är här representerade. Barn delar med sig<br />
av sina drömmar: en vill bli kosmonaut för att bli den första<br />
att gå på mars, en vill bli skådespelare och en vill ha bredband.<br />
En kvinna önskar att hennes man ska dricka mindre<br />
och ett barn önskar att mamma och pappa ska bli sams.<br />
Det fi nns drömmar om att hitta en man för att bryta ensam-<br />
<strong>Kult</strong>. 26 <strong>2003.02</strong><br />
i fokus<br />
”Wish you good winds<br />
and strong wings for the<br />
dreams to come true.”<br />
heten eller att fi nna en drottning att ha vid sin sida. En<br />
kvinna uttrycker sin längtan efter att få barn. Äldre människor<br />
hoppas på att leva länge, leva livet trots ålderdomen, för<br />
att sedan få dö friska. Budskapen på denna mur är många:<br />
”Immer mehr sehen”, ”Allt dödande bör förbjudas i kraft<br />
av livets helgd” och att invandrare inte ska kallas ”svarta<br />
skallar”. Alla önskningar man kan tänka sig fi nns här, allt<br />
fi nns representerat och de är både personliga och allmängiltiga.<br />
Detta är budskap till människan som alltid kommer att<br />
fi nnas bevarade. <strong>Kult</strong>. rekommenderar verkligen ett besök<br />
på denna otroliga plats.<br />
<strong>Kult</strong>. <strong>2003.02</strong>13
Poesi<br />
Skicka din dikt till<br />
kult@sekel.stuff.liu.se<br />
Du snidar fi na drömmar<br />
Du snidar fi na drömmar<br />
kan du göra en åt mig<br />
så jag slipper vakna och gråta<br />
du snidar i dina drömmar<br />
kan du göra det i mina också<br />
kom och skapa trygghet<br />
du snidar dag och natt<br />
jag vill också snida<br />
men saknar den gåvan<br />
Lena Petersson<br />
en tanke<br />
den svider<br />
bränner, kliar, irriterar<br />
jag vet inte var den kommer ifrån<br />
eller när den dök upp<br />
jag vill inte ha den<br />
Lämna mig ifred!<br />
den växer<br />
hånfult<br />
får inte plats<br />
Mitt huvud! Smärta!<br />
tar en skruvmejsel<br />
öppnar upp<br />
börjar obarmhärtigt gräva efter tanken<br />
den biter sig fast<br />
får loss den<br />
slänger den i en hög på golvet<br />
lämnar rummet<br />
Fri<br />
Tommy Törnsten<br />
molly har stamträd förfäder med jakttroféer adelsnamn utställningsdiplom.<br />
hon tycker om att tigga med nosen mot bordet när vi äter mat. mamma har<br />
dukat av jag har satt på kaffe pappa ska lösa korsord och har slarvat bort sina<br />
glasögon igen. alzheimers säger han och letar under tidningen. defi nitivt alzheimers<br />
håller mamma med. jag skrattar häller upp mjölk och socker och tittar<br />
på molly som tittar på pappa. molly har en fästing på ögonbrynet den är svullen<br />
och blank pappa har vita sträva strån i skägget. har jag alzheimers säger han<br />
ska jag gå och bada bastu hugga upp en vak och glömma att gå upp. han hittar<br />
inte sina glasögon. han har byggt bastun själv glasögonen har han köpt på en<br />
bensinmack. har du alzheimers ska jag följa med dig ner i vaken säger mamma<br />
det är lika bra. jag har sett dem kramas ibland när de lagar mat de skrattar och<br />
kramas i köket. molly slickar smulor när alla gått från bordet besticken skramlar<br />
mot porslinet. men jag låter henna vara. ibland när hon sitter med nosen mot<br />
fönstret sätter jag mig bredvid. bara så att hon ska få tro att när hon skäller ser<br />
jag allt hon ser.<br />
Ola Lindblom