Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
- om permakultur och lamadjur<br />
- om ötillvaro och storskogsliv<br />
- om pengar<br />
nr 16/höst 2010<br />
Kulturtidskrift om jorden<br />
maten och människorna på livets villkor.<br />
<strong>TEMA</strong>: <strong>energi</strong>!<br />
- om de stora perspektiven<br />
- om svenska skogars ve och väl<br />
- om konsten, skönhetens <strong>energi</strong><br />
Årgång 5
Kära läsare,<br />
här kommer en höstvind. Höstvindar är <strong>energi</strong>rika. Vattnen i sjöar och hav rörs om<br />
av vindkraft och syresätts för att de som ska leva där under vintern också ska överleva<br />
den. I samhället blåser det också... Fri Jord är inget debattmedium, utan vill<br />
föra fria samtal. Här inne belyses <strong>energi</strong> från andra håll, jordiska och vardagsnära<br />
men också från höga perspektiv. Hoppas det ger friska fläktar, ny <strong>energi</strong> till dig som<br />
läsare.<br />
Jag skulle gärna se en redaktionskrets för Fri Jord, men fortfarande in på femte<br />
året gör jag själv. Jag skulle gärna se att den fanns på många fler bibliotek och att<br />
prenumerantsiffran var högre. Men den får växa som den vill! Sprid den gärna om<br />
du gillar...<br />
Jag har skaffat ännu ett ben att stå på, jag har många, så jag blåser inte så lätt omkull.<br />
Jag har nu ett verksamhetshus, ännu bara användbart på sommaren, men då med<br />
butik och galleri. Lilla tryckeriet, förlaget och redaktionen får plats. Titta gärna in<br />
om du passerar genom Dalsland!<br />
En del har undrat: finns inte<br />
FJ i butik längre?<br />
Nej, av praktiska och<br />
ekonomiska skäl. Dåligt<br />
använd <strong>energi</strong> helt enkelt,<br />
med prenumeranternas<br />
pengar och med min tid!<br />
Tyvärr!<br />
Rallarrosen –<br />
det industriella<br />
skogsbrukets<br />
röda proteströrelse.<br />
Elisabet Hermodsson, se s.1 6<br />
ill. Kerstin Ljungqvist<br />
Innehåll<br />
Vera Billing<br />
f.d. småbonde,<br />
botanist, akademiker,<br />
numera skribent<br />
redaktör och ansvarig utgivare för<br />
3 ’Det som är inuti’. Vera Billing.<br />
4-9 Pengar. Morten Skriver.<br />
10-11 Resa på tvärs. Vera Billing.<br />
11 Fred i stan.<br />
1 -13 Med <strong>energi</strong> som pallar när det blåser, möte med Sydkoster,<br />
Helena och Stefan von Bothmer. Vera Billing.<br />
14-15 Ett Hugin- och Muninsvep över Jorden. Johannes Söderqvist.<br />
16 Om träden finge åldras med skönhet... Elisabet Hermodsson.<br />
17 Ord- och bildkonst.<br />
18-19 Tankar om klimatförändringar. Bernard Jarman.<br />
0- 1 Permakultur på Koster Trädgårdar. Helena von Bothmer.<br />
- 3 Lamagård Berg, från stadshets till jordnära, seg <strong>energi</strong>. Vera Billing.<br />
4 ”Den svenska modellen”. Sebastian Kirppu.<br />
5 Senaste nytt från Hällskogen. Peter Norrthon.<br />
6 <strong>Igenom</strong> närvaron. Vera Billing.<br />
7 Koka! Höstliga recept.<br />
8-3 Läsvärda annonser från <strong>energi</strong>rika småföretagare! Kurser, stipendier m.m.<br />
Politiskt, religiöst och<br />
organisatoriskt obundet<br />
forum för inspiration,<br />
vakenhet och ideologiska<br />
samtal om jorden, maten och<br />
människorna på livets villkor.<br />
Utgivning vår, höst och vinter varav<br />
ett tjockare nummer.<br />
Prenumeration 200 kr/3 n r<br />
utanför Sverige 25 0 SEK<br />
Gamla nummer sänds mot 45 k r/st,<br />
5 s t för 2 00kr.<br />
Moms ingår med 6%.<br />
Gåvor mottages tacksamt!<br />
FJ är ett helt ideellt arbete.<br />
Plusgiro<br />
FRI JORD 141 22-6<br />
Vid inbetalningar – kom ihåg<br />
fullständig adress.<br />
ANNONSER: helsida 2 000kr,<br />
halvsida 95 0 kr, kvartssida 5 00 kr,<br />
åttondelssida 25 0 kr. Sista sidan<br />
1 2 00 kr. Exkl. 6 % moms.<br />
Annonser tas in från företag och<br />
organisationer, som arbetar förenligt<br />
med ovanstående syften.<br />
Privatpersoner är välkomna med<br />
mindre radannonser till lågpris.<br />
Nästa manusstopp:<br />
1 5 j an 201 1 .<br />
Ansvarig utgivare: Vera Billing.<br />
Redaktör: Vera Billing.<br />
Produktion: Vera Billing.<br />
Tryck, digitalt: VB/<strong>Igenom</strong>, Dals Rostock<br />
på miljöcert. lokalprod. papper.<br />
ISSN: 1 653 -81 88<br />
KONTAKT:<br />
E-post: info@frijord.se<br />
Tel: 070-3 85 3 3 0 6 (+46)<br />
Adress: Brunnsvägen 45 A<br />
464 5 0 DALS ROSTOCK<br />
Återgivande av text är tillåten<br />
med angivande av källa,<br />
gäller ej översatta artiklar.<br />
Återgivande av bild EJ tillåten,<br />
undantaget redaktörens.<br />
Ta kontakt vid frågor!<br />
www.frijord.se<br />
nr 16/höst 2010
’DET soM är InuTI’<br />
’Jag gick en rask promenad ut över<br />
fälten för att hinna ut i de sista solstrålarna<br />
igår. Nu sitter jag i de allra<br />
första gyllne strålarna i köket och<br />
skriver. Solen är viktigast av allt, den<br />
är faktiskt allt och allts förutsättning<br />
här där vi är, ur alla tänkbara<br />
aspekter. Enkelt, enormt och obeskrivligt<br />
vackert.<br />
är på kvällen insöp jag rymd, färger,<br />
friskhet, skönhet, evighet, alla<br />
sinnen vakna, min kropp och mitt jag i<br />
rörelse i alltsammans. Samhörighet med<br />
de sista sneda solstrålarna i gräshavet<br />
glittrande tusende diamanter, solspeglar<br />
i små smala gräsblad fulla av liv. Och över<br />
de så friskt gröna ännu ständigt växande<br />
(utan gift och kemikalier) i kvällsvinden<br />
likt havsvågor böljande glittrande<br />
klövervallarna kunde jag förnimma ett<br />
tjockt skikt av vibrerande livskraft. Och<br />
jag tänkte - om människor bara kom ut<br />
ur sin inre isolering och kunde förnimma<br />
allt levande vackert omkring dem, finge<br />
de kraft. Energi. Alldeles gratis. Inga<br />
pengar behövs, ingen kommers, ingen<br />
konsumism. Det är så här jag får min <strong>energi</strong>,<br />
som alla undrar var jag får den ifrån.<br />
Växter är liv och de finns överallt.<br />
Ordet ’<strong>energi</strong>’ kan härledas till grekiskan<br />
och innebär något som är ’inuti arbete’.<br />
Ja vad är det som finns inuti arbete? Herregud,<br />
abstraktionerna lagras på varandra…<br />
arbete är ju i sig nog så svårgreppbart.<br />
Energi är ett modernt uttryck. De<br />
flesta av oss säger eller tänker troligen ordet<br />
många gånger om dagen. Det är intressant,<br />
hur språket är en förmedlare av<br />
den kultur det används i. När samhället<br />
var mer jordnära, nere på backen, rentav<br />
i jorden för de allra flesta, använde man<br />
inte ordet <strong>energi</strong>. Orden i språket var<br />
konkreta, praktiskt brukbara i det man<br />
då arbetade med. Så kom industrialism,<br />
och för all del före den förstås, naturvetenskap.<br />
Och världen blev snabbt så<br />
otroligt annorlunda. Den blev helt enkelt<br />
i rask takt onaturlig och abstrakt, för att<br />
inte säga absurd. Ingen bonderomantik<br />
här, men nog tycker jag att barnet kastats<br />
ut med badvattnet och nu ligger nästan<br />
ihjälfruset på död, förgiftad jord. Barnet<br />
som är vår civilisation! Som ju ÄR vi och<br />
alla barn!<br />
nr 16/höst 2010<br />
När maskinerna kom i bruk började man<br />
prata om <strong>energi</strong>. Hela den industrialiserande<br />
epoken har en kraftfull färg av<br />
imperialistism. Människan, med sina nya<br />
kunskaper, ’utvinner’ resurser ur jordskorpan,<br />
ur växterna, ur djuren och människorna.<br />
Rationalismens diktatoriska<br />
tidevarv verkar nu hålla på att ända, även<br />
om det, tycker jag, går alldeles för långsamt.<br />
Rationalismen har fört oss så långt<br />
från orsakerna, att vi inte ser sammanhangen<br />
och därför handlar hänsynslöst<br />
och okänsligt gentemot naturen, utan att<br />
vi märker det. Och skadar den. Och mot<br />
oss själva. Utan att vi märker det. Och<br />
gör oss själva sjuka. Det är inte samhället<br />
vi blir sjuka av, det är en projektion, för<br />
det är ju vi själva som är själva samhället.<br />
Även sammanhangssökarna verkar sitta<br />
fast i abstraktionens garn högt uppe i luften.<br />
Det blir mycket av intellektualism<br />
eller fantasmerier.<br />
Knowledge leads to debate<br />
understanding leads to action<br />
Egentligen är det den mänskliga och individuella<br />
<strong>energi</strong>hushållningen som formar<br />
resten. Man tittar för mycket utåt<br />
och för lite inåt. Utsikter och insikter är<br />
i obalans.<br />
’Det som är inuti’<br />
är också själsligt. Skapar det sociala. Dåligt<br />
samvete till exempel. Dåligt samvete<br />
är ett kulturellt accepterat alibi för att<br />
inte ta ansvar för sina tankar, för sina<br />
ideal. ”Grief is a species of idleness”,<br />
Ånger är en sorts lathet, skrev jag ner<br />
från en bok i England en gång. Kanske<br />
är det ett symptom på att man lever på<br />
med omedvetna ideal? Dåligt samvete<br />
är i <strong>energi</strong>hänseende som en malström i<br />
älven. Den drar <strong>energi</strong>n kraftigt bakåt,<br />
mot färdriktningen. Skapar virvlar och<br />
oro. I Sverige frodas det dåliga samvetet<br />
extra mycket eftersom Jantelagen i stort<br />
ännu råder och det har sina förlamande<br />
konsekvenser. Energi stoppas upp. Det<br />
kostar då, att ta sig framåt igen, för livet<br />
går bara i en riktning... Att ångra något<br />
är för mig meningslöst, då gjort aldrig<br />
kan göras ogjort. Har jag gjort fel, vill<br />
jag gottgöra, ändra, göra nytt bättre, det<br />
skapar ny <strong>energi</strong>. Att ha dåligt samvete<br />
slukar <strong>energi</strong>. Och det är ett utmärkt sätt<br />
i det sociala, att inte heller låta andra flöda.<br />
Skuld är närbesläktat - jag har träffat<br />
mycket få, som verkligen haft reell skuld,<br />
men oerhört många som bär på skuldbördor<br />
i onödan, vilket till slut skapar konkreta<br />
fysiska förslitningsskador!<br />
Lev i nuet! Låter ju bra klyschigt, men<br />
ändå är det dit många längtar, verkar det<br />
som. Varför gör så få det då? Och även de<br />
som vet hur man gör, varför gör de det<br />
bara ibland, på en helgstund, på semestern.<br />
Detta att ’vara i nuet’ verkar vara ett<br />
slags lyxvara, något man bara kan unna<br />
sig ibland. Jag vill inte leva i en illusion,<br />
jag vill leva på riktigt, det har vi väl alla<br />
rätt till? Tid består av en massa oändliga<br />
massor av nu och de kommer emot en<br />
som de kommer, varken förr eller senare<br />
och när de passerat är de dåtid och går<br />
aldrig någonsin mer att få tillbaka. Att<br />
vara i sitt liv efter den insikten sparar och<br />
förlöser <strong>energi</strong>.<br />
Det handlar inte om att vara oansvarigt<br />
bekymmerslös och leva loppan utan bekymmer<br />
för morgondagen, nejdå, men<br />
att vara närvarande i det man gör. Med<br />
hela sig. Det är hushållande av <strong>energi</strong>.<br />
Vad man sedan använder den förlösta<br />
<strong>energi</strong>n till är väl själva springpunkten<br />
- till att bidra till samhällets entropiska<br />
utjämning och undergång, eller till att<br />
skapa mervärden, läkande, hopp och<br />
framtid. Mycket av <strong>energi</strong>n i modernt liv<br />
går åt till planerande, till att skapa form.<br />
Former som blir så stela, att liv och rörelse<br />
och förnyelsekraft inte kan uppstå där.<br />
Konsten är väl, att skapa sitt liv så, att<br />
form och liv ständigt dansar en vacker<br />
dans. Går det i vårt samhälle? Det måste<br />
gå, annars dör vi, sakta men säkert.<br />
Hösten är tiden för förändring och förvandling<br />
inuti; genom död och förbränning<br />
av det gamla uttjänta skapas näring<br />
till nytt liv. Naturens eviga kretslopp angår<br />
oss. Vi är delar av det, det är inte något<br />
som sker ’därute i naturen’ och vi kan<br />
se på i bild och genom fönstren. Höstens<br />
processer pågår också inuti oss. Civilisatiorisk<br />
<strong>energi</strong>hushållning är, att bli medveten<br />
om detta och ta tillvara årstidens<br />
<strong>energi</strong> - passa på att göra förändringar<br />
nu. Inuti.<br />
Vera Billing<br />
Egyptisk solristning, British Museum, London
PEngAr<br />
Pengar är också att betrakta som<br />
<strong>energi</strong>. Här fäljer ett kapitel ur den<br />
intressanta boken Skønhedens befrielse<br />
- ett førsøg til en økologisk<br />
estetik av Morten Skriver. Den är<br />
översatt sedan ett år tillbaka och<br />
väntar fortfarande på sin svenska<br />
förläggare... Skam den som ger sig!<br />
Den börjar lite smått bli följetong i<br />
Fri Jord...<br />
1 Pengar är fruset liv<br />
Pengar är fruset liv. Det är koncentrerat<br />
bränsle som kan omsättas till vad som<br />
helst, bra eller dåligt. Pengar är makt i<br />
ren kemisk form. Det är en rå materiell<br />
kraft, som med största lätthet kan<br />
korrumpera en människa och förvrida<br />
hennes förmåga att känna och se klart,<br />
och därför har mänsklighetens gamla<br />
visdomstraditioner alltid uppmanat oss<br />
att umgås med pengar med största varsamhet.<br />
I det avsnitt i Matteusevangeliet<br />
som kallas för Bergspredikan, säger Jesus<br />
direkt att människan inte kan tjäna<br />
både Gud och Mammon på samma gång.<br />
Han prisar fattigdomen och inskärper<br />
att människan inte skall samla på sig<br />
skatter på jorden, för livet är mer än mat<br />
och kläder. Det berättas om det indiska<br />
helgonet Sri Ramakrishna på 1 800-talet,<br />
att han rös av köldfrossa om man berörde<br />
honom med pengar, även när han sov.<br />
Pengasaker har en tendens att göra människans<br />
hjärta hårt och sinnet själviskt<br />
och därför är det en allmän erfarenhet,<br />
att det inte är bra om det kommer pengar<br />
mellan vänner.<br />
Går man några få generationer tillbaka,<br />
var personliga ekonomiska angelägenheter<br />
inte något anständiga människor<br />
talade om. Det ansågs vara ett<br />
vulgärt och opassande samtalsämne.<br />
Ekonomiska förhållanden spelade vis-<br />
4<br />
serligen samma centrala roll för människors<br />
materiella levebröd som idag, men<br />
det fanns en förståelse för att kulturellt<br />
och andligt skapande representerade de<br />
egentliga värdena i tillvaron. Många rika<br />
handelsfolk och fabrikanter använde<br />
således sina förmögenheter på arkitektur,<br />
konst och musik för att härigenom<br />
framvisa en personlighet, som lyfte sig<br />
utöver den råa ekonomiska sfären. Affärerna<br />
betraktades som en nödvändig bas<br />
för den egentliga tillvaron och inte som<br />
något bra i sig. Tvärtom rådde en utbredd<br />
uppfattning, att affärslivet hade en förgrovande<br />
inverkan på människan. Stora<br />
förtjänster och höga räntor ansågs som<br />
ett obehagligt tecken på girighet och det<br />
var inte ovanligt, att människor utanför<br />
affärsvärlden betraktade förtjänster<br />
på aktier och andra spekulationsvinster<br />
som mindre aktningsvärda, än lönen för<br />
ett ärligt arbete. Det var en utbredd uppfattning,<br />
att en människas värdighet gick<br />
före hennes/hans ekonomiska förmåga.<br />
Så sent som i mitten av 1900-talet varnade<br />
den inflytelserika ekonomen John<br />
Maynard Keynes mot ” att övervärdera<br />
viktigheten av ekonomiska problem eller<br />
ignorera saker av större och mer permanent<br />
betydelse till fördel för en påstådd<br />
ekonomisk nödvändighet.”<br />
Ju rikare vi med tiden blev, desto mer har<br />
pengarna emellertid kommit att betyda<br />
i våra liv. Det är inte längre någon skam<br />
att tala om snabba förtjänster och lukrativa<br />
investeringar. Vi är rentav vana att<br />
värdera en människas personliga framgång<br />
efter hans eller hennes ekonomiska<br />
förmåga, precis som professionella golfspelare<br />
som rankas efter årlig förtjänst.<br />
Det finns en allmän beundran för rikedom.<br />
Det sätt förmögenheten kommit<br />
till på spelar en mindre roll, liksom det<br />
saknar betydelse vad pengarna används<br />
till. Det är ingen som förväntar sig att<br />
nutidens välbärgade skall visa något särskilt<br />
intresse för andligt eller kulturellt<br />
skapande. De behöver endast demonstrera<br />
sin köpkraft genom en iögonfallande<br />
konsumtion. Det ekonomiska tänkandet<br />
har blivit en helt dominerande aspekt av<br />
vårt sätt att se världen på. Medierna håller<br />
oss konstant orienterade om utvecklingen<br />
i näringslivet. Vi hör om exportframgångar,<br />
verksamhetsfusioner och<br />
överskott. Vi informeras dagligen om<br />
kurserna på aktier och obligationer, om<br />
räntans rörelser och prisutvecklingen på<br />
fast egendom.<br />
För den enskilda människan har livet<br />
antagit formen för en ekonomisk kalkyl.<br />
Vi börjar investera i pensionsfonder från<br />
den dag vi träder in på arbetsmarknaden<br />
nr 16/höst 2010
och tecknar fler och fler försäkringar mot<br />
oförutsedda händelser. Världen omkring<br />
oss är i ökande grad prismärkt. I stället<br />
för kultur har vi fått en såkallad upplevelseekonomi,<br />
där pengar och omsättning<br />
är de enda värden som verkligen tas<br />
på allvar. Till och med när det offentliga<br />
bidraget till konsten skall rättfärdigas,<br />
hänvisas det till de kreativa processernas<br />
ekonomiska ”spin-off”.<br />
Mänskligheten har blivit offer för en<br />
ödeläggande ekonomisk logik. Från att<br />
en gång ha varit ett sekundärt redskap,<br />
har ekonomin blivit själva målet för vår<br />
existens. I detta perspektiv är ekonomisk<br />
tillväxt ett odiskutabelt gott, oavsett vilka<br />
konsekvenser det kan ha för livet på<br />
jorden. Detta är den rationella materialismens<br />
avslutande fas. Varje försök att<br />
fasthålla illusionen om en djupare mening<br />
i tillvaron ges upp till fördel för en<br />
ren och oförfalskad nihilism. Sanningen<br />
är det som betalar sig bäst. En absurd<br />
lågpunkt i denna ekonomiska logik kom<br />
1 998 med utgivningen av ”Världens sanna<br />
tillstånd” av Bjørn Lomborg. Denna<br />
lektor i statistik förtrollade för en kort<br />
stund en hel värld med sin sifferkonst, som<br />
kunde översätta de mest skilda fenomen<br />
till samma ekonomiska måttstock. Han<br />
lyckades på det sättet prissätta resultatet<br />
av 3 ,5 miljarder års evolutionshistoria.<br />
Slutsatsen var till mångas överraskning,<br />
att det skulle vara en dålig affär att försöka<br />
rädda jordens biologiska mångfald.<br />
Det Lomborg visade var emellertid först<br />
och främst, att varken livets komplexitet<br />
eller dess substans låter sig infångas av<br />
lineära ekonomiska beräkningar.<br />
Ägande av jord<br />
Ingen ekonomisk felkalkylering har visat<br />
sig vara större än hur vi genom tiderna<br />
har bokfört naturens resurser. Den engelska<br />
ekonomen E. F. Schumacher framställde<br />
problemet med stor enkelhet i<br />
sitt huvudverk ”Small is Beautiful” från<br />
1 973 . Han konstaterade att det ekonomiska<br />
värdet hos jordens geologi och biosfär<br />
figurerar i våra räkenskaper såsom<br />
en intäkt, men i verkligheten är det vårt<br />
kapital och det vi tar av när vi tömmer<br />
nr 16/höst 2010<br />
jorden från mineraler, olja och färskvatten,<br />
när vi fäller skogarna, överfiskar havet<br />
och utpinar det fruktbara mullagret.<br />
Till omkring Andra Världskriget var<br />
detta räknefel inte så uppenbart, skriver<br />
Schumacher, men sedan har produktionen<br />
vuxit sådant omfång, att vi på tre<br />
årtionden har förbrukat lika mycket av<br />
jordens rikedomar som mänskligheten<br />
gjorde i hela den samlade historien fram<br />
till denna tidpunkt.<br />
Kapitalet utplundras framför ögonen<br />
på oss. Vi håller på att köra verksamheten<br />
Jorden i sank, även om räkenskaperna<br />
ser nog så strålande ut. Schumacher<br />
uppmärksammar också, att vi har gör om<br />
det fel som har fört till sammanbrott i<br />
de flesta civilisationer som föregått vår.<br />
Förr eller senare kom de att överbelasta<br />
den ekologi de levde av då. Skillnaden är<br />
bara, att vi idag inte bara vet vad som försiggår,<br />
utan också genomför förstöringen<br />
i global skala.<br />
Jorden är förutsättningen för våra liv.<br />
Den är ett gemensamt villkor för allt<br />
levande och en oåtskiljelig del av detta,<br />
att vara vid liv. Jorden har fostrat människan.<br />
Den är vårt arv och vårt ansvar.<br />
Dess rikedomar tillhör av uppenbara orsaker<br />
alla. Ingen kan med någon logisk<br />
rätt peka på ett område på jorden och<br />
säga att det är mitt och ingen annans,<br />
men inte desto mindre lever vi med en<br />
ordning, där det mesta av jorden är underlagd<br />
privat egendomsrätt. Så har det<br />
inte alltid varit. Det är bara några få<br />
årtusenden sedan som beväpnade feodalherrar<br />
med våld började stjäla jorden<br />
från allmänheten. Även under lång tid<br />
därefter förblev stora landområden i Europa<br />
kollektiv egendom, som alla i en by<br />
hade brukningsrätt av. Privatiseringen<br />
av landskapet såsom vi känner det idag,<br />
är resultatet av den så kallade enclosurerörelsen,<br />
som bredde ut sig från England<br />
över kontinenten under tiden från 1 5 - till<br />
1700-talet. Här delade den landbesuttna<br />
klassen upp de tidigare allmänna arealerna<br />
mellan sig och gjorde jorden till ett<br />
ekonomiskt objekt, som kunde köpas<br />
och säljas som vilken vara som helst.<br />
Äganderätten till jorden medförde, att<br />
en liten grupp människor blev omåttligt<br />
mer välbärgade och maktfulla än alla andra.<br />
Det var bland annat denna ojämlikhet<br />
som de republikanska revolutionerna<br />
i Frankrike och USA var tänkta att göra<br />
upp med. Idealet för dessa uppror var, att<br />
alla fötts likvärdiga och därför hade krav<br />
på likvärdiga möjligheter. När de nya<br />
författningarna dock skulle skrivas, kom<br />
de ändå att säkra egendomarna åt jordägarna,<br />
för det var ju trots allt jordägarna<br />
själva som höll i pennan. En av den amerikanska<br />
författningens huvudförfattare,<br />
Madison, sa direkt att avsikten var ” att<br />
säkra den välbärgade minoriteten mot<br />
flertalet.” På detta vis kom de moderna<br />
demokratierna att grundas på en lag som<br />
var fundamentalt och genomgripande<br />
odemokratisk.<br />
Jord är inte som andra varor på marknaden.<br />
Man kan inte öka dess mängd genom<br />
ökad produktion, när efterfrågan<br />
stiger i vädret. Jorden har en begränsad<br />
utsträckning och hos den areal som finns<br />
tillgänglig är bruksvärdena mycket olika.<br />
Stora områden är inte annat än ofruktbar<br />
öken och otillgängliga bergsområden,<br />
andra ställen är det betesmarker,<br />
skogar och vattendrag. Där som samhällets<br />
utveckling är som mest intensiv,<br />
stiger också landets värde mest. De som<br />
äger jord just där, skördar utan att röra<br />
ett finger, resultatet av samhällets kollektiva<br />
arbetsinsats. Den amerikanske<br />
samhällsekonomiska tänkaren Henry<br />
George uppmärksammade i slutet av<br />
1 800-talet denna orimlighet och skapade<br />
en omfattande ekonomisk teori, grundad<br />
på kollektiv äganderätt till all jord.<br />
Henry George publicerade sin teori i det<br />
banbrytande verket ”Framsteg och fattigdom”<br />
1 880. Många av de ekonomiska<br />
förutsättningarna för hans tankar gäller<br />
inte längre idag, men hans huvudsynpunkt<br />
är lika kraftfull och övertygande<br />
idag, som då den ställdes fram första<br />
gången. Den privata äganderätten av jorden<br />
är själva utgångspunkten för allt ekonomiskt<br />
feltänkande och all orättvisa.<br />
Den är en samhällsupplösande kraft som<br />
för till stigande avstånd mellan dem som<br />
har och dem som inget har i världen.<br />
De som äger jorden kan i princip<br />
plundra dess resurser efter eget godtycke.<br />
Henry George var av goda skäl<br />
inte uppmärksam på de ekologiska implikationerna<br />
av detta förhållande, men<br />
det råder ingen tvivel om att den privata<br />
äganderätten till jord är en väsentlig orsak<br />
till, att vi har haft så svårt att förstå<br />
naturens organiska sammanhang och<br />
människans fundamentala gemenskap<br />
med allt liv på jorden.<br />
5
3 Fri marknad?<br />
Demokrati länkas ofta samman med existensen<br />
av en fri marknad, som om de<br />
två tingen är en förutsättning för varandra.<br />
Tanken är att den fria marknaden,<br />
liksom demokratin, arbetar för allas fördel.<br />
Problemet är bara att det inte finns<br />
någon marknad som är riktigt fri. Marknaden<br />
har i alla tider kontrollerats och<br />
manipulerats av de ekonomiska makthavarna,<br />
som bland annat den amerikanske<br />
samhällskritikern och professorn vid<br />
MIT, Noam Chomsky, redogjort grundligt<br />
för i flera böcker. Storbritannien<br />
blev till exempel försvarsadvokat för internationell<br />
liberal marknadsekonomi<br />
och frihandel 1 846, först efter att man<br />
genom 1 5 0 års våld, protektionism och<br />
statsmakt kommit långt före alla konkurrenter<br />
och därför kunde kontrollera<br />
världsmarknaden fullständigt.<br />
1 00 år senare upprepade USA detta<br />
brittiska recept. Landet var vid den tidpunkten<br />
världens utan jämförelse rikaste<br />
och mäktigaste nation och kunde plötsligt<br />
se fördelarna i att alla spelade efter<br />
samma regler. Samtidigt som de rika<br />
länderna har kämpat för att få de fattiga<br />
att öppna sig för vår handel och kapital,<br />
har vi skyddat våra egna intressen när<br />
det varit nödvändigt, till exempel genom<br />
jordbruksstöd, copyright-lagstiftning<br />
och enorma offentliga investeringar i<br />
militär utveckling och produktion. Nu<br />
när de stora gamla ekonomierna i USA<br />
och Europa i ökande grad blir pressade<br />
av Asiens nya ekonomiska giganter, har<br />
protektionismen dessutom återigen blivit<br />
ett politiskt accepterat projekt.<br />
Marknadskrafterna är inte demokratiska.<br />
Det är tvärtom deras natur att<br />
6<br />
motarbeta fria och lika villkor. Den som<br />
opererar på marknaden är ju där för att<br />
uppnå så stora och så snabba förtjänster<br />
som möjligt. Därför kommer det alltid<br />
att vara ett överväldigande intresse hos<br />
den enskilda aktören, att själv kunna bestämma<br />
priset på sina varor. Detta kan<br />
ske genom att man antingen helt dominerar<br />
marknaden, eller genom att man<br />
ingår avtal om varornas pris med andra<br />
erbjudare. För att hålla konkurrensen åtminstone<br />
någorlunda fri, har det visat sig<br />
vara nödvändigt att reglera marknaden<br />
med en hårdhänt lagstiftning mot monopol<br />
och kartellbildning. Ändå ser vi ständigt<br />
hur den så kallade fria marknaden<br />
blir kontrollerad av verksamheter, som<br />
stort sett kan sätta priset som de vill.<br />
Det mest iögonfallande exemplet är<br />
Microsoft, som genom de senaste årtiondena<br />
i praktiken har ägt världsmarknaden<br />
för styrsystem för PC, persondatorer,<br />
vilket måste vara ett av alla tiders<br />
mest profitabla affärsmonopol. Friheten<br />
på marknaden är proportionell mot den<br />
enskilda verksamhetens tillgång på kapital.<br />
Ju större ekonomisk makt, desto<br />
fler möjligheter finns det att manipulera<br />
marknadskrafterna till egen fördel.<br />
Marknaden är manipulerad på alla nivåer.<br />
Politiskt kan det vara genom initiativ<br />
som främjar en bestämd utveckling i<br />
samhället framför någon annan, till exempel<br />
privatbilismen framför kollektivtrafiken.<br />
Näringslivet använder hela sin<br />
ekonomiska tyngd för att påverka detta<br />
slags beslut och de största ekonomiska<br />
intressena får som regel sin vilja igenom.<br />
Helt på det nära planet, där den enskilda<br />
konsumenten möter marknaden, är<br />
manipulationen mer direkt och i öppen<br />
dager. Dels kan de stora producenterna<br />
i stor utsträckning bestämma varornas<br />
tillgänglighet genom sin makt över distributionsapparaten.<br />
Dels har de i hög<br />
grad möjlighet att påverka konsumentens<br />
val genom olika former av reklam.<br />
Det som liknar valfrihet är i realiteten<br />
en tillrättalagd situation. Vi ser det bara<br />
inte, eftersom den förförståelse vi har av<br />
möjligheterna att tillfredsställa våra materiella<br />
och emotionella behov, är under<br />
inflytande av marknaden själv. De medier<br />
som berättar för oss om världen, är<br />
en oåtskiljaktig del av det samlade kommersiella<br />
maskineriet.<br />
Gigantiska globala mediamonopol som<br />
Rupert Murdochs News Corp och Time<br />
Warner kontrollerar allt större delar av<br />
informationsströmmen. Deras budskap<br />
är entydigt: marknadskrafterna kommer<br />
alla till godo och kapitalismen är frihetens<br />
och demokratins garant. Sanningen<br />
är dock, att den frihet och det demokratiska<br />
inflytande vi trots allt har, har erövrats<br />
i kamp mot de krafter som härskar<br />
på marknaden. Kapitalet har aldrig varit<br />
i stånd att påföra sig själv någon form av<br />
begränsning, det vill säga visa frivillig<br />
återhållsamhet. Tvärtom söker den sig<br />
mot en konstant ökande koncentration<br />
av dess ekonomiska makt och bekämpar<br />
med alla medel varje demokratiskt inflytande<br />
på dess rörelsefrihet.<br />
På 1 5 0 år har kapitalismen gjort det<br />
möjligt att skapa stängda ekonomiska<br />
megaorganismer, vilkas aktivitet påverkar<br />
varje levande väsen på jorden, utan<br />
att de dock har något egentligt offentligt<br />
ansvar. I viss bemärkelse äger de världen.<br />
Siffror som tagits fram av FN år 2006<br />
visar, att de 5 00 största globala verksamheterna<br />
nu kontrollerar 52 % av den samlade<br />
världsekonomin. 40 % av världens<br />
rikedom ägs av endast 1 % av jordens<br />
befolkning och 85 % av rikedomen är i<br />
händerna på de rikaste 1 0 %-en. Omvänt<br />
råder de fattigaste 5 0 %-en över mindre<br />
än 1 % av den totala människoskapta rikedomen.<br />
Detta är den frihet marknadskrafterna<br />
har givit mänskligheten. För<br />
varje dag som går blir kapitalet kontrollerat<br />
av allt färre individer och skillnaden<br />
på rika och fattiga blir allt större.<br />
4 Tillväxt och moral<br />
Näringslivets trivsel och den generella<br />
ekonomiska tillväxten i samhället hänger<br />
olösligt samman, men det betyder inte<br />
att det privata näringslivets intressen<br />
är identiska med allmänhetens. En näringsverksamhet<br />
har som redan nämnts<br />
som enda syfte, att skapa största möjliga<br />
förtjänst för sina ägare. Det kan vid vissa<br />
tillfällen visa sig vara till allas fördel, men<br />
i andra det helt motsatta. Till exempel är<br />
det privatägda amerikanska sjukvårdsväsendet<br />
många många gånger dyrare<br />
och långt mindre effektivt än sjukvårdsväsendet<br />
i Danmark, som drivs som en<br />
ren offentlig verksamhet. Orsaken är<br />
den enkla, att försäkringssällskap och<br />
sjukhuskoncerner i USA skall tjäna så<br />
nr 16/höst 2010
mycket som möjligt på den enskilda behandlingen.<br />
Näringslivet är bara i stånd<br />
att ta hänsyn till sin omgivning, i den utsträckning<br />
som det kan betala sig.<br />
BP och Shell har under de senare åren<br />
framställt sig själva som uppriktigt bekymrade<br />
för naturens tillstånd. Utifrån<br />
deras annonsmaterial har man kunnat få<br />
intrycket, att de två firmorna utgör ett<br />
slags ny miljörörelse, men det är självklart<br />
en ren fasad skapad av duktiga<br />
kommunikationsavdelningar. Det har<br />
inte plötsligt uppstått en etiskt bekymrad<br />
själ djupt inne i dessa gigantiska organisationers<br />
strukturella komplexitet.<br />
Oljesällskapen har bara insett, att den<br />
växande medvetenhet om växthuseffekten<br />
kommer att föra till krav på en ökad<br />
användning av CO2-neutrala bränslen.<br />
Därtill kommer vissheten om att oljan<br />
under alla omständigheter snart kommer<br />
att bli en bristvara. Därför investerar<br />
man stora summor i utvecklingen av biobränslen<br />
och andra alternativa <strong>energi</strong>källor.<br />
BP och Shell har insett, att allt måste<br />
förändras, om tingen skall fortsätta vara<br />
vad de är.<br />
Oljesällskapen föreställer sig inte att<br />
vi skall företa radikala ändringar i vårt<br />
sätt att leva på. De önskar bara byta ut<br />
ett slags bränsle mot ett annat. Användningen<br />
av bioetanol kommer därför nog<br />
att minska på utsläppet av CO2 i atmosfären,<br />
men det kommer inte på något<br />
sätt att förhindra den systematiska<br />
ödeläggelse av naturen, som vi i övrigt<br />
är vittnen till. Tvärtom är det stor sannolikhet,<br />
att övergången från bensin till<br />
bioetanol kommer att innebära en ökad<br />
belastning på jordens ekologiska system.<br />
Utrotningen av den ursprungliga skogen<br />
i tropikerna kommer att accelerera och<br />
den biologiska produktionen kommer<br />
överallt att intensifieras ytterligare, med<br />
en ökad förbrukning av vatten, konstgödning<br />
och gifter till följd. Dessutom kommer<br />
användningen av jordbruksmark till<br />
framställning av biobränslen att betyda<br />
stigande priser på matvaror, till stor skada<br />
för världens fattiga. Vi ser redan nu<br />
de första tecknen på att detta sker, men<br />
oljesällskapen kommer erfarenhetsmässigt<br />
att göra allt för att bagatellisera oönskade<br />
konsekvenser av deras verksamhet,<br />
så länge det bara är möjligt.<br />
De stora företagens historia är en fortsatt<br />
berättelse om ekonomiska intressen,<br />
vilka konsekvent varit överordnade varje<br />
annan hänsyn. Endast vid ytterst sällsynta<br />
tillfällen har företagen visat empati för<br />
de samhällen och lokalområden som de<br />
var en del av. Så snart det kunnat betala<br />
sig har de flyttat sin produktion till där<br />
arbetslönen varit som lägst. De har ald-<br />
nr 16/höst 2010<br />
rig heller dragit sig för att överföra sina<br />
vinster till platser, där de helt eller delvis<br />
kunnat slippa betala skatt. Idag, när<br />
allt större områden i produktionen sker<br />
i tredje världen, profiterar verksamheterna<br />
gladeligt på dessa länders avsaknad<br />
av skydd för arbetskraften och frånvaron<br />
av effektiv miljölagstiftning. Det stora<br />
näringslivet har aldrig hållit sig tillbaka<br />
från någon möjlighet att tjäna pengar<br />
och när eventuella fatala konsekvenser av<br />
deras agerande senare har måst förklaras,<br />
har det inte sparats på mängden lögn och<br />
ansvarsflykt.<br />
Ett exempel är giftutsläppet från den<br />
världsomspännande kemikaliekoncernen<br />
Union Carbide’s fabrik i den indiska<br />
byn Bhopal 1 984. 1 5 000 människor dog<br />
och mer än 5 00 000 blev allvarligt förgiftade.<br />
Idag, mer än 2 0 år efter, är området<br />
starkt förorenat av giftiga kemikalier.<br />
Katastrofen skylldes frånvaron av helt<br />
elementära säkerhetsföreskrifter, i kombination<br />
med användningen av en riskbetonad<br />
experimentell teknologi. Union<br />
Carbide’s moderföretag, det gigantiska<br />
Dow Chemicals, frånskrev sig ändock<br />
allt ansvar och dess här av sakförare förhandlade<br />
sig fram till en minimal skadeersättning.<br />
Därefter övergav verksamheten<br />
ögonblickligen området och överlät<br />
det åt sitt eget öde.<br />
Näringsverksamheten är en maskin för<br />
att driva fram ekonomisk förtjänst. Amoralen<br />
ligger därför i verksamhetens natur<br />
och har inget att göra med den enskilda<br />
medarbetaren eller medägarens personliga<br />
moral att göra. Till exempel är Århus<br />
Universitet känt för sina utbildningar i<br />
teologi, filosofi och statskunskap, och<br />
universitetet har haft några av Danmarks<br />
samlade humanistiska och etiska tänkare<br />
anställda som forskare och undervisare.<br />
Ändå är denna hederskrönta institution<br />
huvudaktör i Cheminova, som genom<br />
tiderna har spridit mer dödsbringande<br />
gift i världen än någon annan skandinavisk<br />
verksamhet. Det började med att<br />
fabriken under en rad år släppte ut stora<br />
mängder giftiga ämnen i sitt omedelbara<br />
närområde.<br />
Ännu 25 år efter att utsläppen upphörde,<br />
utgör dessa giftansamlingar<br />
fortfarande ett allvarligt och olöst miljöproblem.<br />
Senare avslöjades det, att<br />
Cheminova tillverkade jordbruksgifter<br />
som för länge sedan förbjudits i Europa.<br />
Nu exporterade man emellertid till Mellanamerika,<br />
där talrika arbetare i de<br />
stora bananplantagerna förgiftades, invalidiserades<br />
och dödades. Efter påtryckningar<br />
utifrån upphörde denna produktion,<br />
men nyligen har det kommit fram<br />
att Cheminova i deras fabrik i Indien,<br />
framställer en rad bekämpningsmedel<br />
på samma sätt som för länge sedan blivit<br />
olagliga i Europa. Dessa kemikalier har<br />
visat sig inte bara medföra en allvarlig<br />
förorening av grundvattnet i det indiska<br />
bomullsbältet i Bihar och Rajastahn,<br />
utan också orsakat talrika förgiftningar<br />
och dödsfall bland de dåligt skyddade<br />
indiska jordbruksarbetarna. Cheminova<br />
och dess huvudaktör Århus Universitet<br />
lovade efter en intensiv presskampanj att<br />
produktionen skulle fasas ut, men som<br />
det korrekt påpekades hade Cheminova<br />
aldrig gjort något olagligt, eller medvetet<br />
försökt skada andra människor. Verksamheten<br />
hade endast strävat efter att<br />
tjäna pengar till sina ägare, vilket ju trots<br />
allt är dess syfte.<br />
Ju större de transnationella verksamheterna<br />
blir, desto större makt får de över<br />
livet på jorden. Steg för steg har det lyckats<br />
dem, att göra varje aspekt på människans<br />
interaktion med sin omvärld till<br />
en ekonomisk angelägenhet. Nestlé, som<br />
är världens största producent av matvaror,<br />
arbetar således helt öppet med att få<br />
jordens begränsade mängd rent dricksvatten<br />
privatiserad. Det mest ambitiösa<br />
försöket på att tilltvinga sig kommersiell<br />
makt över livet kommer dock från verksamheten<br />
Pioneer som är världens största<br />
producent av utsäde. Denna firma har<br />
utvecklat en genetiskt manipulerad sorts<br />
frö, som skapar grödor vilka inte bara är<br />
resistenta mot växtgift (Roundup Ready,<br />
som det kallas), utan samtidigt är sterila,<br />
det vill säga fröna från de plantor Pioneers<br />
utsäde producerar, har ingen egen<br />
groningskraft.<br />
Denna så kallade utsädeshybrid markerar<br />
slutet på tiotusen års jordbrukshistoria.<br />
Från åkerbrukets begynnelse till idag<br />
har människorna kunnat odla sina grödor<br />
genom att så de frön som sparats från<br />
föregående skörd. På detta vis har naturen<br />
generöst givit människan av sitt överskott<br />
och gjort oss till deltagare i själva<br />
skapelseprocessen. Fröets fruktbarhet<br />
och groningskraft har sedan äldsta tider<br />
framstått som helig och mirakulös.<br />
I den grekiska forntiden var gudinnan<br />
7
Demeter själva personifikationen av sädeskornet<br />
och det var hon som varje vår<br />
förde livet åter till fälten och till människan.<br />
Denna roll vill Pioneer mer än<br />
gärna ta på sig idag, om inte annat så för<br />
att skydda upphovsrätten till sin genmanipulerade<br />
produkt. Om det samtidigt<br />
betyder undergång för den traditionella<br />
jordbrukskulturen, som alltjämt existerar<br />
i många av världens fattiga områden,<br />
är det enbart en välkommen sidointäkt.<br />
Den strategiska visionen för de stora spelarna<br />
på denna marknad är ett genomindustrialiserat<br />
jordbruk, ägt och kontrollerat<br />
av globala verksamheter på samma<br />
sätt som varje annan råvaruproduktioon.<br />
5 Världen blir åter platt<br />
Ingen människa kan undgå att bli inblandad<br />
i kapitalets dynamik. Vi virvlas med<br />
i den strida ekonomiska floden oavsett<br />
vi önskar det eller ej. Alla är en del av<br />
marknaden. Var och en med den minsta<br />
penningbesparing är i princip medägare<br />
av det stora näringslivet och ingen kan<br />
undgå att i olika omfattning vara konsument<br />
av dess varu- och tjänsteyttringar.<br />
Samhället är näringslivets scen. Framgångsrika<br />
firmalogos har blivit emblem<br />
med ett slags transcendent styrka och<br />
det offentliga rummet är dominerat av<br />
kommersiella budskap som hyllar konsumismens<br />
frälsande inverkan. Vi har vant<br />
oss vid att livet handlar om ekonomi. De<br />
finansiella transaktionernas upphaussade<br />
sfär fyller vårt medvetande med diffus<br />
förväntan och pumpar en konstant ström<br />
av adrenalin ut i samhällskroppen. Om vi<br />
inte har ekonomi för att spekulera i fast<br />
egendom eller aktier, finns det spel om<br />
pengar överallt som vi kan delta i: skraplotter,<br />
lottokuponger och pokerspel på<br />
nätet.<br />
Det finns en narkotisk dragning i den<br />
konstant närvarande potentialen hos<br />
arbetsfri förtjänst, tillfälliga vinster och<br />
snabba konsumtionslån, men pengarnas<br />
8<br />
mentala och fysiska kraft upplöser världen<br />
omkring oss och tömmer den på<br />
varje djupare mening.<br />
Den växande ekonomin har medfört en<br />
ökande desorientering och rastlöshet. Ju<br />
fler pengar vi har till vårt förfogande, desto<br />
mer kommer allt att handla om pengar<br />
och konsumtion. Vi betalar för att bli<br />
oberoende av varandra och fyller istället<br />
världen med döda föremål. Pengarna<br />
ökar avstånden mellan människor, samt<br />
mellan människan och naturen. När ekonomin<br />
växer, betyder det en ökad belastning<br />
på de ekologiska systemen, men det<br />
medför också obönhörligt en försvagning<br />
av människans egen kultur.<br />
”Världen har blivit platt” skrev den amerikanska<br />
författaren Thomas Friedman<br />
begeistrat om globaliseringens välsignelser,<br />
i sin bestseller ”The World is Flat”<br />
som utkom 2 005 . Denna försäljningsfras<br />
greps med detsamma av globaliseringsadvokater<br />
över hela världen. Det sorgliga<br />
är, att det är en god metafor. Jorden håller<br />
faktiskt på att bli platt, men på ett annat<br />
sätt än Thomas Friedman menade. Den<br />
ekonomiska, industriella och teknologiska<br />
dynamiken håller med oemotståndlig<br />
kraft på att utjämna jordens kulturella<br />
mångfald, till fördel för en standardiserad<br />
kommersiell global monokultur.<br />
Vi har skapat ett ekonomiskt system som<br />
i varje hänseende främjar de entropiska<br />
processerna i världen och pengarnas<br />
framträdande plats i våra liv är en symbol<br />
på detta drivande mot döden.<br />
6 Ekonomiska biotoper<br />
Entropin är ett begrepp från fysiken. Det<br />
betecknar den utjämning av <strong>energi</strong>skillnader<br />
mellan åtskiljda stängda system all<br />
rörelse medför. Entropin betyder att universum<br />
en gång långt in i framtiden kommer<br />
att sluta som en formlös massa med<br />
ensartad strålning. Livet är emellertid ett<br />
slags uppror mot entropin. Det samlar<br />
<strong>energi</strong>n från solen och omformar den till<br />
blommor och elefanter på ett sådant sätt,<br />
att förlusten av <strong>energi</strong> blir minimal. Man<br />
kan säga att livet uppnår sin form genom<br />
att röra sig mot strömmen, istället för att<br />
flyta med och flyta ut. Människans kultur<br />
upprepar samma morfologiska process.<br />
Den kulturella produktionen är ett<br />
försök att forma och fasthålla en estetisk<br />
ordning, såsom motsats till livets konstanta<br />
rörelse mot upplösning och död.<br />
Kulturen har ingen praktisk funktion.<br />
Byggandet av de gotiska domkyrkorna<br />
på medeltiden är ur rent ekonomisk synpunkt<br />
en fullständigt absurd investering.<br />
Det kunde endast bidra till att förvärra<br />
de redan i förväg eländiga levnadsvillkoren,<br />
såsom det faktiskt står i en lärobok<br />
om Europas ekonomiska historia.<br />
Kyrkobyggandets andiga och emotionella<br />
värde är omöjligt att beräkna<br />
ekonomiskt, men det har förmodligen<br />
representerat själva livets mening i de<br />
samhällen där det försiggick. Därtill<br />
kommer den meningsgivande kraft dessa<br />
byggnadsverk har haft för människor i<br />
de många hundra år som gått sedan dess.<br />
Om vi vill bringa skönhet och mening<br />
tillbaka i våra samhällen, är vi nödgade<br />
att utveckla ett mot-entropiskt tänkande<br />
som tar hänsyn till de centrala värden,<br />
som inte låter sig mätas och vägas.<br />
Den engelske ekonomen E.F. Schumacher<br />
försökte under den senaste delen av sitt<br />
liv formulera en ny syn på ekonomin,<br />
med utgångspunkt i naturens välfärd och<br />
i människans andliga och emotionella<br />
behov. Under en vistelse som ekonomisk<br />
rådgivare i Burma vid mitten av 1 95 0talet<br />
hade han gjort iakttagelsen, att ju<br />
mindre teknologi och ju lägre ekonomisk<br />
aktivitet det fanns i ett samhälle, desto<br />
mer fri tid hade människorna till lek, socialisering,<br />
konstnärlig utveckling och<br />
religiös praxis.<br />
Denna iakttagelse fick honom att inse,<br />
att det var något allvarligt fel med de<br />
ekonomiska prioriteringarna i de industriella<br />
samhällena. Schumacher kallade<br />
sitt förslag för ett alternativ till ”buddistisk<br />
ekonomi” (även efter det att han<br />
själv konverterade till katolicismen).<br />
Hans bärande idé framgår av titeln på<br />
huvudverket ”Small is Beautiful”. Enligt<br />
Schumacher kommer människan att<br />
uppnå största möjliga rikedom i egentlig<br />
mening, genom att sträva efter så små<br />
och överskådliga enheter som möjligt<br />
både politiskt, administrativt och ekonomiskt.<br />
På samma sätt menar han, att<br />
vi skall sträva efter att använda en teknologi<br />
som är så enkel som möjligt i förhållande<br />
till det givna syftet.<br />
Estetiken spelade en avgörande roll i<br />
Schumachers syn på ekonomin. Det var<br />
hans övertygelse, att människans beteende<br />
bara ger ekonomisk mening, om det<br />
nr 16/höst 2010
främjar skönhet, godhet och hållbarhet.<br />
E.F. Schumacher’s tankar fick stor utbredning<br />
på 1 970-talet, där de till exempel<br />
blev en viktig inspirationskälla för<br />
det framträdande danska debattforumet<br />
”Uppror från mitten”. Schumacher glömdes<br />
dock snart bort igen i den globala<br />
kapplöpningen om pengar, konsumtion<br />
och ekonomisk makt. Samma öde mötte<br />
Henry George tidigare under samma<br />
hundraårsperiod. Hans böcker lästes<br />
över hela världen och tände för en tid<br />
seriösa politiska rörelser, bland annat<br />
Rättsförbundet, som var representerat<br />
i det danska folketinget från 1 923 till<br />
1 960.<br />
Idag är det emellertid inte många som<br />
över huvud taget känner till namnet<br />
Henry George. Det enda ekonomiska nytänkandet<br />
med verklig betydelse för det<br />
moderna samhället, stammar från Karl<br />
Marx. Det var i hög grad hans idéer, som<br />
inspirerade den utveckling som skapade<br />
det europeiska välfärdssamhället. Socialismen<br />
förde emellertid bara vidare den<br />
rationella materialismen på ett nytt sätt.<br />
Därför blev det samma ekonomiska ideal<br />
som kom att regera i såväl socialdemokratiska<br />
som i helt liberala ekonomier.<br />
Karl Marx’ tänkande blev dessutom allvarligt<br />
komprometterat av det totalitära<br />
politiska system som följde i kölvattnet<br />
på revolutionen i Ryssland 1 917. När de<br />
efterföljande kommunistiska regimerna<br />
definitivt bröt samman i slutet av 1980talet,<br />
kunde det se ut som om kapitalismen<br />
och den liberala marknadsekonomin<br />
ändå var den enda möjliga ekonomiska<br />
ordningen.<br />
Men det ekonomiska system som styr<br />
världen idag är extremt ohållbart. De<br />
ekologiska sammanbrotten, kulturernas<br />
upplösning, fulhetens utbredning, meningsförlusten<br />
och den växande skillnaden<br />
mellan rika och fattiga är omisskännliga<br />
tecken. Det föreligger ett akut<br />
och ofrånkomligt behov av ett annat sätt<br />
att betrakta ekonomin på. Vi befinner oss<br />
mitt ute i ett avgrundsdjupt träsk och har<br />
inget annat val än att vända om. Det är<br />
nödvändigt att vi tänker vidare från där<br />
nr 16/höst 2010<br />
Karl Marx, Henry George och E.F. Schumacher<br />
lämnade. De frågor vi skall ställa<br />
oss själva, är i stor utsträckning desamma<br />
som de ställde sig. Hur kan vi motarbeta<br />
att den ekonomiska makten koncentreras<br />
i allt mer gigantiska koncerner? Hur<br />
kan vi avveckla den privata äganderätten<br />
till jorden, så att vi i gemenskap får del<br />
av naturens resurser och ansvar för dess<br />
välfärd? Hur kan vi utforma en ekonomi<br />
som främjar hälsa, skönhet och hållbarhet<br />
i världen?<br />
Svaren på dessa frågor är inte enkla, men<br />
vi kan börja med att göra klart för oss<br />
vilken väg vi skall gå och vilka steg som<br />
är nödvändiga. Den ekologiska estetiken<br />
anvisar ett enkelt överordnat mål för<br />
människans strävanden. Vi skall främja<br />
och återskapa den ekologiska mångfalden<br />
på jorden och samtidigt stimulera<br />
den kulturella mångfalden i vårt samhälle.<br />
Marknaden som den fungerar idag<br />
verkar helt motsatt. Den är en blind och<br />
formlös maskin som accelererar världens<br />
förstöring.<br />
Vi måste därför finna sätt, med vilka<br />
vi kan begränsa marknaden i mindre,<br />
självupprätthållande och interagerande<br />
ekonomiska fält. Ett slags ekonomiska<br />
biotoper, där livet kan finna lugn och<br />
förtätas. För att komma till detta måste<br />
vi försöka uppnå en så hög grad av lokal<br />
självförsörjning som möjligt, både materiellt<br />
och kulturellt. Den ekologiska<br />
ekonomin skall vara motentropisk, i den<br />
bemärkelsen att den återför och fasthåller<br />
en väsentlig del av den ekonomiska<br />
<strong>energi</strong>n i de samhällen där den skapats.<br />
Därvid kommer den enskilda kulturen<br />
att få möjlighet att finna sin egen form<br />
och ta färg av det landskap den växer i,<br />
men samtidigt är det nödvändigt att vi<br />
utvecklar en handel som befruktar livet<br />
på hela planeten.<br />
Vi skall känna oss fram lugnt och välövervägt,<br />
så att vi skapar så få olyckor<br />
som möjligt på vägen. Den verkligt stora<br />
uppgiften blir att minska vår samlade<br />
ekonomiska aktivitet (se kap. 1 8 och 2 0).<br />
Skönhetens befrielse kräver en avsevärd<br />
minskning av människans materiella förbrukning.<br />
I gengäld kommer det att bli<br />
plats för samhället att växa inåt till djup<br />
och kvalitet. De grundläggande ekonomiska<br />
förhållandena kommer att fortsätta<br />
vara desamma. Människan producerar<br />
genom sitt arbete värden, som kan säljas<br />
med förtjänst och storleken på denna<br />
förtjänst bestäms av vad köparen är villig<br />
att betala, men där finns betydande<br />
vinster som inte går att bokföra, eftersom<br />
de inte är av ekonomisk art. Sann<br />
ekonomisk frihet består i, att ekonomin<br />
får en sekundär betydelse i förhållande<br />
till människans egentliga behov (som är<br />
av emotionell och andlig karaktär). Sann<br />
rikedom är förmodligen ett liv i enkelhet<br />
tillsammans med människor som man<br />
håller av, nära kärleken, arbetet och naturen.<br />
Morten Skriver<br />
övers. Vera Billing<br />
kapitel 1 2 u r boken Skønhedens befrielse<br />
förlag Tiderne Skifter 20 08<br />
publ. med tillstånd.<br />
Se även FJ nr 2 2 0 09 och nr 1 5 /vår 201 0<br />
för fler kapitel, artiklar.<br />
9
Dags för höstlig reportagetur!<br />
ag färdas västerut över berg, genom<br />
dalar och små byar ut mot havet, mot<br />
Lysekilshållet. Stannar ett par dagar<br />
och hjälper goda vänner med deras gamla<br />
fruktträd.<br />
Vi umgås med Filippa, James Grieve och<br />
andra trevliga äppelväsen. Glesar ut i de<br />
stora risiga kronorna, tar bort kylande,<br />
tyngande mossor och lavar. Träden ser<br />
lättat befriade, ja muntra ut. Som om de<br />
kan andas igen! Förnyelsens ENERGI.<br />
Äpplen i mängd dråsar i backen, men alla<br />
är perforerade av rönnbärsmalens larver<br />
och ändå svåra att ta tillvara. Pomona,<br />
höstens gudinna, är med oss – vi arbetar i<br />
härligt sensommarväder.<br />
Sedan väller regn in med kraftiga västanvindar,<br />
hela luften fylls av utspätt hav, det<br />
luktar tång… jag kör norrut och kommer<br />
till Strömstad, molnen lättar, vinden är<br />
frisk, jag åker båten ut till Sydkoster för<br />
att träffa Helena och Stefan von Bothmer<br />
på Kosters Trädgårdar. Vi pratar<br />
ENERGI och permakultur, läs mer på<br />
sid. 1 2 o ch 2 0.<br />
10<br />
rEsA PÅ Tvärs<br />
Morgonen därpå solig himmel, friska<br />
salta vindar, det Stora Havet är mycket<br />
närvarande. Sömniga tonåringar och<br />
arbetarkarlar och jag går på båten till<br />
fastlandet. Och ett gäng mycket svarta<br />
muntra, musicerande män skapar kontrast.<br />
Jag tar en genväg genom sydligaste<br />
Norge över till Värmland. Som jag tycker<br />
om att köra småvägar försöker jag ta mig<br />
över riksgränsen på en smal grusväg, men<br />
den slutar med en vägbom och jag får<br />
nervöst och sakta backa låååångt… Påminner<br />
mig om den okonstruktiva EN-<br />
ERGI som går åt till att färdas åt fel håll<br />
och ont i nacken får man av det (se s. 3 ).<br />
Vackert är det i alla fall. Småningom når<br />
jag Arvika, där det är dags för matpaus<br />
och jag strosar runt på torgets marknad,<br />
köper garn till raggsockar och träffar förvånat<br />
en gammal bekant. Gammal för att<br />
han är väldigt gammal, men vi har bara<br />
träffats helt nyligen på annan ort. Han<br />
heter Erik Torstensson.<br />
Vidare mot nordost på småvägar, för det<br />
är så trevligt och det håller mig vaken.<br />
Stora vägar är monotona och tvingar mig<br />
att stanna och sova titt som tätt, sömn<br />
som kommer av leda och uttröttade sinnen<br />
istället för av att ha arbetat. Oekonomiskt<br />
använd ENERGI alltså..<br />
Upp i den så kallade Tiomilaskogen ska<br />
jag, ödsliga, höglänta trakter mellan<br />
Värmland och Dalarna, som förr befolkades<br />
av invandrare österifrån – finnar.<br />
Nu befolkas gård efter gård av invandrare<br />
söderifrån – danskar, tyskar. Jag kör<br />
sakta omkring på långa grusvägar hit och<br />
dit i skogsmarken. Bara min bil åker här<br />
och väsnas, tycks det. Känner mig som<br />
en inkräktare, inte jag, men bilen! Stannar<br />
och går ut på en vandringsled mot<br />
ett naturreservat med gammelskog. Det<br />
är tyst, förutom ett vemodigt eviglångt<br />
susande i alla de tusentals barrträden på<br />
vidderna. Förrädiskt med detta - för jag<br />
vet att kalhyggen breder ut sig värre än<br />
värst i just de här trakterna, bara inte<br />
synliga för mig just idag (se.s.2 4). Seneftermiddagssolen<br />
ger guldskimmer åt<br />
landskapet. Det luktar berusande sött<br />
och kryddigt av myr och mosse och solvarma<br />
barr. Jag äter nävvis med alldeles<br />
perfekt mogna lingon där jag vandrar<br />
fram på den slingrande stigen. Sådana<br />
lingon smakar… Lingon! Till och med<br />
ordet är gott att tänka!<br />
Lingon smakar sött men inte sött. Surt<br />
men inte surt. Beskt men inte beskt. De<br />
har en uppväckande, karaktärsdanande<br />
smak. Färgstark individsmak utan att<br />
pråla och brösta sig. Man blir STARK<br />
av att äta lingon, i själen, tycker jag mig<br />
känna, när jag går där och äter dem. Jag<br />
har märkt att folk numera inte plockar<br />
lingonen när de bör plockas, när de är<br />
mogna, utan man plockar dem när man<br />
råkar eller har tid att vara ute i skogen,<br />
oavsett lingonen är vitrosa, ljusröda eller<br />
mörkröda. Sådan sylt får givetvis klen karaktär.<br />
Man kan svårligen stoppa in kvalitetsaspekter<br />
i moderna tidsscheman.<br />
Jag sitter vid myren på en grå gammal<br />
stam och funderar på lingonen en stund<br />
och går åter till bilen. Småningom, utan<br />
brådska, kommer jag till Övre Näsberget<br />
och där i byns nordligaste gård Berg bor<br />
nr 16/höst 2010
familjen Bensching från Tyskland. Förutom<br />
Antonia och Holger bor här deras<br />
tre barn, två hundar, en katt, ett stort<br />
gäng med getter, en flock lamadjur, två<br />
fjällkor, en fjordinghäst, två nandufåglar,<br />
ankor, höns, påfåglar. Tror alla nu kom<br />
med! Nej, i köket bor ju också dvärgkaninerna<br />
och marsvinen. Läs mer om dem<br />
på sid.22 .<br />
Dagen därpå rullar jag neråt Värmland<br />
igen, ner ner till Torsbytrakten, där jag<br />
finner Bovilgården. Bo Vilson var en<br />
mycket produktiv konstnär, serietecknare<br />
m.m. på 3 0-40-talet. Han ritade,<br />
lät bygga och inredde själv ett vackert<br />
timmerhus för familjen här, men dog<br />
alltför ung, bara 39 år. Hans barn har nu<br />
försökt göra gården öppen för turister,<br />
men i stunden är det osäkert hur det ska<br />
gå. Just idag är det 1 00 år sedan denne<br />
man full av kreativ ENERGI föddes. Jag<br />
får en liten pratstund och visning av sonen<br />
Björn efter ordinarie pressbesök och<br />
innan öppet hus. Tack!<br />
Lite norrpå bor en kvinna jag vill träffa<br />
– Gunilla Halvardsson, borstbindare. I<br />
örtbutiken jag öppnade i somras i Dals<br />
Rostock har jag sålt hennes fina handdragna<br />
borstar och blivit alltmer nyfiken<br />
på vem hon är! Och så är jag där! Hon<br />
visar mig den lilla lokalen i källaren, där<br />
hon och maken Tommy sitter om kvällarna<br />
och jobbar. Jag får lära mig och<br />
lyckas få till en fin rotfruktsborste som<br />
jag får ta med mig. Kul!<br />
Sent om kvällen kommer jag till vänner<br />
ner mot Arvikahållet och tidigt nästa<br />
morgon är jag med i köket när Lena Nyreen<br />
bakar finskt surdegsbröd, lantbröd<br />
m.m. Fylld av bröddoft och ENERGI<br />
far jag till ännu ett par vänner, ständiga<br />
medarbetare i Fri Jord, Johannes Söderqvist<br />
och Maria Westerberg. Vi dricker<br />
kaffe och språkas i hennes timrade lilla<br />
ateljé i skogen medan kattungar leker<br />
runt fötterna.<br />
Så bär det söderut till Dalsland igen och<br />
ännu en vacker resväv knyts loss och<br />
stoppas in i en tidning.<br />
text och bild Vera Billing<br />
FrED I sTAn<br />
I förra FJ besökte jag Malmö. Där, i stadsdelen Möllevången,<br />
har man i åratal arbetat med att skapa grannsämja, ja fred och<br />
glädje mellan alla åldrar och nationaliteter som bor där. De nyheter<br />
som sprids i vanliga media handlar annars mest om skottlossningar<br />
och kriminalitet... Det fina är att det är de som bor<br />
där som tar initiativ och som är drivkrafter. Inte centralstyrda,<br />
penningstyrda krafter. Inga intellektuella ideer som skall efterlevas.<br />
Det kändes väldigt fredligt, framtida och hållbart. Jag får<br />
mejl då och då om vad som händer där, nu senast detta:<br />
Den stora gårdsdagen!<br />
Nu är det äntligen dags för Den Stora gårdsdagen! Söndagen<br />
den 6 september slås portarna upp på Möllan igen. Nu har<br />
traditionen med öppna gårdar och grannsämja i höstsolen varat<br />
i över 10 år.<br />
Ca 0 vackra innergårdar öppnas upp och grannarna erbjuder<br />
bland annat loppisar, konst, gårdscaféer, musik, skördning &<br />
matlagning av gårdsodlade grönsaker, paraguayansk hantverksförsäljning,<br />
poesi och musik.<br />
Utanför Möllevångsgruppen, Södra Parkgatan 27, finns kartor<br />
över alla öppna gårdar att hämta från kl 12 på söndag. De flesta<br />
gårdar har öppet 1 -18.<br />
Projektet startades av Möllevångsgruppen för att öka granngemenskapen<br />
mellan oss Möllanbor och våra hus. Det finns idag<br />
en stark kollektiv identitet på Möllevången. Många boende ser<br />
stadsdelen som sitt hem och gårdarna utgör de kollektiva vardagsrummen<br />
där vi träffas och umgås med grannar, bekanta och<br />
besökare. Det är därför väldigt viktigt att vi som bor här får möjlighet<br />
att påverka och utforma vår gårdsmiljö.<br />
Kontakt:<br />
boende@mollevangsgruppen.se<br />
eller 0739-2 8965 7<br />
Arr: Möllevångsgruppen i samarbete med MoKS, ABF Malmö<br />
och Möllevångsfestivalen.<br />
Såna här slags nyheter ser man ju sällan på teve eller hör i Nyhetsradion<br />
om, annat än som kuriosa vid nyhetstorka. Möllevången<br />
betyder väl Kvarnåkern, om jag fattar skånskan rätt och<br />
det passar ju fint, för här sås det och odlas utan giftigheter, sakta<br />
återhämtar sig den sociala jorden och blir åter bördig... sen skördas<br />
det, mals och bakas - och bjuds in till denna skördefest!<br />
Händer det mer sånt här kul och bra i stan och på landet?<br />
Berätta!<br />
Vera Billing<br />
11
1<br />
Ut!<br />
nere på havsnivå!<br />
friskhet!<br />
sälta!<br />
berg!<br />
blått och aprikos och kopparglans<br />
vitt vågfras på gråblått hav<br />
regnet passerat<br />
vindens rörelser kvar på det<br />
tröga vattnet<br />
luften disig<br />
mättad<br />
med<br />
salt.<br />
Det är nåt alldeles särdeles att färdas<br />
på vatten ut till en ö. Många<br />
gör det varje dag och tänker inte<br />
mer på det, man förflyttas. En<br />
del gör det ibland och njuter och<br />
fascineras. Som jag. Båten går till<br />
Kosteröarna längst upp och längst<br />
västerut i Sverige. Bohuslän på<br />
gränsen till Norge. Jag går iland på<br />
Sydkoster, intill det gamla sillsalteriet<br />
Sibirien, så kallat för att det var<br />
så himla kallt att jobba där. Men<br />
idag strålar solen, luften är disig av<br />
sälta och det Blåser. Härligt! Snart<br />
sitter jag med Helena von Bothmer<br />
och Yvonne Teleberg ute på Kosters<br />
Trädgårdars caféterrass vid dammen<br />
och skär kärnorna ur små gula<br />
plommon. Det ska bli sylt.<br />
MED EnErgI soM PAllAr<br />
när DET blÅsEr<br />
möte med sydkoster<br />
och Helena och stefan von bothmer<br />
idigare på dagen var de båda kvinnorna<br />
och den lilla nu utmattade<br />
hunden på cykeltur till öns södra del och<br />
plockade massor av de gula små i en av<br />
sommargäster nu övergiven trädgård.<br />
Finns gott om såna här. Plommon och<br />
övergivna trädgårdar… Vi pratar <strong>energi</strong>hushållning<br />
medan vi handarbetar med<br />
frukten.<br />
Helena tycks som en ständigt rörlig<br />
härlig spindel på denna plats – Kosters<br />
Trädgårdar. Odlingar ska hållas igång<br />
– grönsaker och blommor till den egna<br />
gårdsbutiken, caféet, restaurangen, lilla<br />
bageriet och produktionsköket. Här<br />
finns många praktikanter och anställda<br />
under växt- och turistsäsongen. Här är<br />
dock öppet med inbokade grupper och<br />
middagar nästan hela året. Kosteröarna<br />
har en aktiv bofast befolkning, här finns<br />
både skola och dagis. Många har sin utkomst<br />
i verksamheter här på ön, åtminstone<br />
under delar av året. En glad norrman<br />
gör oss sällskap, provsmakar de gula små.<br />
Han och familjen med tre barn har bytt<br />
storstadsliv i Oslo mot livet här på ön.<br />
Helena älskar människor och här blir<br />
många möten, som ger inspiration och<br />
näring till själen. När du alldeles vill återhämta<br />
dig, i något annat än Här, vad gör<br />
du, vill du? Då? – Jag går ner till havet,<br />
svaret kommer snabbt. Det är så härligt<br />
nära, bara bakom bergknallen. Jag simmar,<br />
tar en liten tur med kajaken. Det<br />
sista särskilt – en oerhörd kraftkälla!<br />
Kräver total närvaro. Horisonten, friheten,<br />
vinden – allt är läkande på ett helt<br />
annat sätt än trädgården, som för henne<br />
är underbar men också mycket arbete,<br />
ständigt arbete. Läsa är en annan grej,<br />
avkoppling, något helt annat! Hon älskar<br />
att läsa. Även att se på film, gå på teater,<br />
men det kräver ju mer planering. Och att<br />
resa. Ännu mer planering… eftersom hon<br />
bor på en ö.<br />
Vi pratar om permakultur, eftersom<br />
Helena länge varit en av de centrala drivkrafterna<br />
i Sverige för denna impuls.<br />
Tanken finns att allt hänger samman och<br />
berikar varandra, inte alls bara à la Darwin,<br />
bekämpandes varandra. Inom permakultur<br />
strävar man efter samhälle och<br />
natur i samklang. Där finns många fina<br />
aspekter med. Jag tycker om lyhördheten<br />
för landskapet man befinner sig i och det<br />
kreativt skapande i att ordna bra odlingsmiljöer<br />
på till synes omöjliga platser. Att<br />
få ett maximalt utbyte utan att våldföra<br />
sig. Finsmakad förädling av landskapet,<br />
likt kunnigt syltkokande av gula små<br />
plommon. (Helena von Bothmer är medlem<br />
i Svenska Syltsällskapet, där det inte<br />
fuskas med pektinsocker, utan kokas<br />
eget pektin av omogna äpplen!)<br />
Permakulturinitiativ har jag i och för sig<br />
även sett skräckexempel på, mest utomlands,<br />
där permakulturmetoden stelnat<br />
till en intellektuell konstruktion, men<br />
så icke här på Kosters Trädgårdar! Här<br />
finns fortfarande outnyttjade resurser på<br />
deras mark. De har börjat göra en liten<br />
vandringsstig bortom dammen, in i grönskan<br />
och plantera buskar och träd längs<br />
den, som bär frukt, bär och nötter. Hasseln<br />
finns där redan, alldeles naturligt<br />
och visar vägen.<br />
Efter en liten vandring i denna ännu<br />
mycket snåriga skog och bland bergknallarna,<br />
går jag nästan vilse faktiskt, efter<br />
att ha stretat upp på en kal knalle för att få<br />
se det vittskummande havet en bit bort.<br />
Objektivlocket till kameran försvinner i<br />
snåren. Men till slut kommer jag in på en<br />
stig förbi en berghäll med ett kantigt litet<br />
hus, som jag känner igen – Stefan och<br />
Helenas lilla gäststuga. Jag knackar på<br />
och har en inspirerande pratstund med<br />
de två praktikanterna som bor där, Tove<br />
från Wijs trädgårdar och Maria som är<br />
där bara för sig själv. Så går jag till köket<br />
och hjälper Helena och Yvonne lite (tittar<br />
mest på…). De kokar lingonpäron och<br />
ingefärspäron enligt konstens alla regler,<br />
vilket innebär socker i flera etapper och<br />
ringande tidur med jämna mellanrum,<br />
samt gör äppelpektin.<br />
nr 16/höst 2010
Jag får en pratstund också med Stefan<br />
von Bothmer, Helenas arbetskamrat,<br />
affärskompanjon och make. De är även<br />
föräldrar, men barnen är nu stora och bor<br />
i Göteborg. Stefan är pedagog i naturlig<br />
och skolad tappning, älskar att leda<br />
grupper och prata med folk, visa, berätta,<br />
inspirera. Han håller i bokningar,<br />
marknadsföring. Båda lagar de mat, älskar<br />
det! De är båda såna <strong>energi</strong>knippen,<br />
Stefan och Helena, fast på lite olika sätt.<br />
Jag tänker på <strong>energi</strong>er igen… de tycks<br />
ha en förmåga att fokusera, koncentrera<br />
sig, vara närvarande i det de gör. Fast de<br />
självfallet ser bra trötta ut, så här i slutet<br />
av den intensiva sommaren, men jag känner<br />
att de verkligen älskar det de gör! Vi<br />
pratar om platsen, då och nu och sen.<br />
Han menar, att nu efter alla år börjar<br />
det kännas som en riktigt fin plattform<br />
här, en scen där olika saker sedan kan<br />
få ske, alltefter hur samhället förändras.<br />
Det hela handlar ju om kommunikation.<br />
Nu när också landets första marina nationalpark<br />
börjar alldeles här bredvid,<br />
öppnas naturligtvis ännu mer spännande<br />
möjligheter för Kosters Trädgårdar, som<br />
mötesplats före och efter besök där. Och<br />
guidningar av Stefan.<br />
Sen hjälper jag till lite med att ställa<br />
iordning middagen för tio personer. En<br />
förening är här några dagar och har årsmöte.<br />
Det avnjuts helstekta små potatisar<br />
med grovt salt och timjan, ugnsstekta<br />
hela småtomater, mustig köttgryta, sen<br />
goda ostar, och till sist en pannacotta<br />
med isigt rabarberskrap. Så enkelt och<br />
så himla gott! En kvinna håller tal och<br />
säger att denna måltid slår släktmiddan<br />
på Grythyttans Värdshus, förutom vinlistan!<br />
Berättas bör, att maten tillagats av<br />
en helt nybakad ung kock, som har sin<br />
första anställning här denna sommar,<br />
Viktor Lind. Helena och jag sitter vid<br />
ett bord intill, äter och slappnar av efter<br />
ännu en lång dag.<br />
En man börjar visa vidunderligt vackra<br />
bilder på månsken i snölandskapet där<br />
han bor i Norrland och så – går strömmen!<br />
Det blir mörkt i hela huset! Bara<br />
detta hus, ingen annanstans. Pratade vi<br />
om <strong>energi</strong>er…? Efter en stunds irrande<br />
som yra höns för att finna felet, gör vi<br />
det inte, lassar bara snabbt över maten ur<br />
kylarna till såna som har ström, utanför.<br />
Helena och jag tar en sen, rask promenad<br />
med lilla hunden. Det är tyst och skönt<br />
mörkt, men vinden är kvar. Sen sover vi.<br />
Imorgon är en ny dag. Vid havet är <strong>energi</strong>n<br />
mycket mycket ombytlig.<br />
text och bild Vera Billing<br />
nr 16/höst 2010<br />
Läs Helenas egen artikel<br />
på sid. 0!<br />
och besök<br />
www.kosterstradgardar.se<br />
Yvonne Teleberg kärnar ur små plommon.<br />
Helena von Bothmer skär äpplen till pektin.<br />
13
Von Clausewitz säger att ”krig är<br />
en fortsättning på politik, med andra<br />
medel”. Om detta stämmer så<br />
måste ekonomi vara en fortsättning<br />
på <strong>energi</strong>, med andra medel. Låt<br />
detta riktigt sjunka in: Utan <strong>energi</strong><br />
blir krig en omöjlighet. Dock, i en<br />
värld som konsumerar mer <strong>energi</strong><br />
än någonsin tidigare (människan<br />
har under de senaste hundra åren<br />
förbrukat mer <strong>energi</strong> än under hela<br />
vår tidigare sammanlagda historia),<br />
men samtidigt positionerar sig inför<br />
en kommande <strong>energi</strong>brist kommer<br />
konflikterna att bli legio.<br />
ljetoppen, (’peak oil’), är nu ett faktum!<br />
Vi befinner oss vid den tidpunkt<br />
i den Industriella Civilisationens<br />
historia där efterfrågan på olja för första<br />
gången börjat överstiga tillgången. Den<br />
väldiga Kinamarknaden slukar numera<br />
det överskott vi tidigare vant oss vid,<br />
vilket med för att – i första ledet – djupt<br />
skuldsatta länder som Grekland, England<br />
och Spanien inte längre kan skjuta<br />
sina kriser framför sig genom ständiga<br />
nyinvesteringar utan istället snabbt sugs<br />
in i en nedåtgående skuldvirvel. Energiincitamentet<br />
saknas för att hålla <strong>energi</strong>n<br />
igång.<br />
Såhär lite i efterhand klarnar bilden<br />
och det verkar som om världens produktion<br />
av råolja toppade runt år 2 005<br />
(*Fotnot: Se exempelvis det faktum att<br />
EIA – U.S Energy Information Administration<br />
– rapporterade sommaren 2 008<br />
att det sedan -05 utvinns mindre olja på<br />
jorden, trots ökad efterfrågan), och att vi<br />
nu befinner oss på det som av olje-ekonomi-teoretiker<br />
kommit att kallas för<br />
14<br />
ETT HugIn- oCH MunInsvEP<br />
övEr jorDEn<br />
”the bumpy plateau”, det vill säga oljeuttagskurvans<br />
höjdpunkt, där konjunkturlinjen<br />
kommer att ”studsa” upp och ned<br />
ett litet tag innan den definitivt vänder<br />
nedåt. Detta samtidigt som efterfråganskurvan<br />
fortsätter allt raskare uppåt.<br />
Vi kan glömma prisökningar på några<br />
ören, eller kanske en krona, om året, utan<br />
gör snarare bäst i att förbereda oss på en<br />
logaritmisk ökning: 1 -2-4-8-1 6-32-64 kr<br />
o.s.v. Nåja, samhället kommer antagligen<br />
att ha stannat av innan vi är uppe i 64<br />
kr/litern.<br />
Vi är matade med bilden av att även<br />
om vi vet att oljan kommer att fasas ut,<br />
så finns det ett antal alternativa <strong>energi</strong>källor<br />
som kommer att ta dess plats så<br />
att hela vårt konsumistiska system kan<br />
fortsätta som tidigare. Optimistiska regeringsrapporter<br />
har skrivits - vilkas mål<br />
redan från början varit ”business as usual”.<br />
Problemet med exempelvis dessa rapporter<br />
är att de ramar som ställts upp för<br />
dem tillåtit dem att ta i beaktande teknik<br />
som ännu inte är uppfunnen, men som<br />
man räknar med kommer att uppfinnas<br />
– för att bara nämna en grej. Tur då att<br />
det finns motvikter: Utredningen Efter<br />
Oljetoppen, av Hillevi Helmfrid och Andrew<br />
Haden, eller den amerikanske geologen<br />
Dale Allen Pfeiffer’ Eating Fossil<br />
Fuels, i journalisten Gunnar Lindstedts<br />
bok Oljan, i den amerikanske utredaren<br />
Michael Rupperts föreläsningar, svenska<br />
ASPO (International study of peak oil<br />
and gas) som lyckats attrahera några av<br />
världens främsta <strong>energi</strong>forskare… enligt<br />
dessa och många, många fler så finns det<br />
idag ingen ersättning för oljan.<br />
Hela problematiken kan sammanfattas<br />
med några ord ur en annan text – Globala<br />
utmaningar – av Hillevi Helmfrid:<br />
” En uträkning för hela jorden visar att<br />
om alla hypotetiskt avstod från att äta<br />
och man istället gjorde drivmedel av alla<br />
jordbruksprodukter, så skulle vi ändå<br />
bara kunna ersätta 8 procent av drivmedlen<br />
som vi använder i världen idag.”<br />
Eftersom artikelutrymmet här är ganska<br />
begränsat ber jag tvivlaren eller den<br />
som vill veta mer vända sig direkt till mig<br />
för fakta.<br />
Om man tittar på en statistisk kurva<br />
som föreställer jordens befolkningsutveckling<br />
från år 8000 före vår tideräknings<br />
början och fram till nu, så ser vi<br />
att befolkningstalen under hela denna<br />
1 0 000-årsperiod ligger i princip latent<br />
på runt en miljard. Den fluktuerar något<br />
litet under digerdödens härjningar<br />
på medeltiden, men fortsätter sedan sin<br />
stabila bana framåt. Det är först vid ångmaskinens<br />
uppfinnande och den industriella<br />
revolutionens början som kurvan<br />
börjar visa en tydligt uppåtgående trend.<br />
När kolet introduceras som bränsle kan<br />
vi se kurvan anta en nästan brant vinkel,<br />
men det är först runt sekelskiftet<br />
1 800-1 900 och när oljans duglighet som<br />
bränsle uppdagas som statistiken skjuter<br />
i princip spikrakt upp till dittills oanade<br />
höjder. Med muskelkraft och en samhällelig<br />
<strong>energi</strong>ekvation som följer 1 :1 -principen<br />
(en förbränd kalori i arbete ger en<br />
kalori på tallriken) så ligger människans<br />
antal, under jordbrukande, bofasta förhållanden,<br />
på runt en miljard – övriga nu<br />
existerande 6 miljarder människor finns<br />
till enbart på grund av olja!<br />
Vi har ett gigantiskt problem alldeles<br />
strax framför oss.Om du håller en hundrakronorssedel<br />
i ena handen och ett glas<br />
olja i den andra så skulle man kunna säga<br />
att pengen representerar förmågan att få<br />
arbete utfört. Oljan i glaset å andra sidan<br />
är den reella förmågan att kunna utföra<br />
arbete överhuvudtaget.<br />
nr 16/höst 2010
Just nu är det tillväxten i Kina som håller<br />
hela övriga världen flytande trots minskande<br />
oljetillgång; den har fortfarande<br />
inneboende kraft nog att subventionera<br />
den oundvikliga implosionen av världsekonomin.<br />
(Detta torde vara en av anledningarna<br />
till att ingen större press sattes<br />
på Kina under klimatkonferensen i Köpenhamn.)<br />
Kina är den sista bubblan; när<br />
de kraschar, så kraschar Systemet som vi<br />
kallar civilisation.<br />
Krisen 2 008 var inget i jämförelse med<br />
vad som kommer. Lyssna noga till alla<br />
rapporter om råoljepriset (*Fotnot: Man<br />
har bedömt att den dag som priset närmar<br />
sig eller överskrider 2 00 dollar/fat så<br />
kommer ekonomin att kollapsa. Sommaren<br />
2008 steg priset till 140 dollar och<br />
strax därefter var vår senaste finanskris<br />
ett faktum.) och om Kinas ekonomi – finansvärlden<br />
har länge vetat att det är de<br />
tråkiga ekonominyheterna som är verklighetens<br />
nyhetsrapportering.<br />
Vår civilisation bygger på en trasig saga<br />
– en ofullständig berättelse. En berättelse<br />
vars bärande trådar kommit att bli<br />
”detta är mitt och det där är ditt”; och<br />
”somliga är gjorda att leda och andra att<br />
lyda”, samt den horribla vanföreställningen<br />
som påstår att vi är ”skapelsens<br />
krona”. Vi är berättelsen om en våldsam<br />
och domesticerande kultur. Ur denna berättelse,<br />
som saknar kontakt med jorden<br />
och alla de andra livsformerna, har idéer<br />
som t.ex. den om evig tillväxt vuxit fram.<br />
Jorden är till för oss människor – eller<br />
till och med bara för en liten grupp människor<br />
– att använda som vi finner för<br />
gott. Den västerländska civilisationen<br />
har avskaffat alla de gamla initiationsriterna,<br />
vars främsta avsikt var att göra<br />
barnet vuxet genom att lära det knyta<br />
an till naturen. Den har försatt oss alla<br />
i ett infantiliserat tillstånd. Vi har blivit<br />
den trasiga berättelsen om kulturen som,<br />
likt det lilla curlingbarnet, vill få allt det<br />
pekar på.<br />
Det har dock funnits andra sagor, vilka<br />
alla delat den idén att människan bara är<br />
en del av den större helheten. Dessa mer<br />
fullständiga, hela berättelser utgör ett<br />
komplex som varat eoner längre än vår<br />
nr 16/höst 2010<br />
– även om vi sätter startdatumet för vår<br />
kultur så långt tillbaka i tiden som när<br />
vi slog ner våra bopålar, slutade upp med<br />
nomadiserande och blev bofasta. Majoriteten<br />
av alla människor som någonsin<br />
levat – kanske från Homo erectus(?)- har<br />
varit del i dessa jordanknutna sagor, och<br />
en del envisa ursprungsfolk håller fortfarande<br />
kvar vid detta mycket gamla komplex.<br />
Vi västerlänningar vurmar gärna för<br />
dessa ursprungsbefolkningar, då vi i dem<br />
ser oskyldigare kopior av oss själva; men<br />
vi är, tro det eller ej, Europas ursprungsbefolkning,<br />
biologiskt och intellektuellt<br />
sett identiska med exempelvis den nordamerikanske<br />
indianen. Vi har samma<br />
förutsättningar att kunna välja att vilja<br />
leva i balans med vår omgivning.<br />
Verkliga förändringar har aldrig kommit<br />
inifrån Makten självt, nej dessa har alltid<br />
påtvingats Systemet underifrån. När<br />
så vårt system idag inte ens längre med<br />
världsomspännande demonstrationer,<br />
aktivism och missnöjesyttringar kan fås<br />
att lyssna längre, då säger jag, är dess tid<br />
snart inne: Många är de diktaturer och<br />
plutokratier som fallit på eget grepp. Ett<br />
självtillräckligt system som saknar uppbalanserande<br />
motkrafter är nämligen, på<br />
tvärs mot vad dess ledare förmodligen<br />
tror, extremt sårbart. Hitlers och Mussolinis<br />
maktisolering och nästintill totala<br />
brist på förmåga att kunna knyta riktiga<br />
vänskapsband försatte dem bägge i en<br />
solitärposition där rationella lägesbedömningar<br />
gällande omvärlden till slut<br />
inte längre var möjliga. Kejsarnas Rom<br />
isolerade sig mer och mer från omvärlden<br />
och systemets dogmer hade till slut ingen<br />
förankring i verkligheten. På samma sätt<br />
förhåller det sig idag med finansvärldens<br />
ekonomiska siare och våra politiker: vissa<br />
av deras idéer – som t.ex. tillväxtdogmen<br />
– har länge varit ställt utom kritik, vilket<br />
lett till att detta prästerskap håller på att<br />
totalt tappa greppet om verkligheten.<br />
Men vi är fortfarande Folket, vi kan<br />
fortfarande välja vilken väg vi vill gå – autostradan<br />
eller den personliga stigen. Vi<br />
kan fortfarande lyssna till sunda förnuftets<br />
röst och handla efter den.<br />
Johannes Söderqvist<br />
angbraten1 @gmail.com<br />
Det är dags att vakna upp<br />
Läst på tåget i december 2 006 i SJ:s<br />
tidning Kupé:<br />
”Det är dags att vakna upp. Om<br />
man ser på de glaciärer jag har varit<br />
på de senaste åren märks det en<br />
enorm skillnad. Det är ett allvarligt<br />
problem. De säger att alpin sport<br />
om 2 0 år bara kommer kunna utföras<br />
över 1 000 meters höjd.”<br />
Strålande insiktsfullhet om<br />
världens stora problem –<br />
från skidelitens snäva horisont.<br />
gamen i klockan<br />
Undrande framtidsbarn<br />
frågar mig hur det kan bli<br />
på deras framtida ängar,<br />
där det blir de som får stå<br />
ställda mot storm och eld.<br />
De som har makten då<br />
och de som äger den nu,<br />
vad ska de äga gemensamt.<br />
Faktum att klockan finns,<br />
gamen i klockan gal<br />
över det folk som just nu<br />
föds på förlossningssal.<br />
Kunde vi lugna ner<br />
stormen som hotar oss<br />
vårda allt liv, allt gräs<br />
på våra smala näs;<br />
finna en formel för<br />
freden på berg, i dal<br />
innan, om allt blir försent,<br />
gamen i klockan gal.<br />
Bättre att ha i sitt ur<br />
övad en olyckskorp<br />
som sina drillar slår<br />
högljutt i slott och torp<br />
än att i senare tid<br />
mitt i en skräckfylld sal<br />
höra hur grymt och sent<br />
gamen i klockan gal.<br />
Vera<br />
Harry Martinsson<br />
ur Dikter om ljus och mörker 197 1 .<br />
15
oM TräDEn FIngE ÅlDrAs I sKönHET…<br />
ch överallt rallarros.<br />
Det är juli månad och vi far utmed<br />
Vindelälven. De lilaröda blomstren lyser<br />
från alla gamla kalhyggen. Så enahanda.<br />
Finns inga andra vildblommor i det norrländska<br />
landskapet? Rallarblomstren är<br />
som något slags norrlandsmarkens röda<br />
uppror; det finns bara dom, och att dom<br />
blivit så enahanda och så många beror<br />
på stordriften. Överallt där landskap i<br />
jordbruk och skogsbruk omgestaltas till<br />
stordrift försvinner hela arter av växter.<br />
Några få sorter blir kvar och desto fler av<br />
samma sort.<br />
Rallarrosen – det industriella skogsbrukets<br />
röda proteströrelse.<br />
– Dom skränar på något sätt, säger jag<br />
till min medresenär. Jag blir upprörd på<br />
deras vägnar.<br />
– Vad menar du? frågar min färdkamrat.<br />
– Allt levande mår väl av att vara tillsammans<br />
i varierande åldrar, kön och utseenden.<br />
Likriktningen gör alla argsinta.<br />
16<br />
– Vad i all sin dar menar du?<br />
– Jag menar rallarros! Finns det inga andra<br />
vildblomster utmed de norrländska<br />
vägarna än rallarros? Tänk på de gotländska<br />
vägarna! Vägrenen översållad<br />
med tusen olika sorters blommor, blåeld,<br />
gulmåra, vägtistel, cikoria, kungsljus,<br />
prästkrage, brudblomster… Och i åkrarna:<br />
vallmo och blåklint!<br />
– Du ska då alltid jämföra allting med<br />
Gotland, säger den sårade norrlänningen<br />
trumpet.<br />
Jo visst. Det är självklart… Och tänk på<br />
klätten… det där djuprosa lilla åkerogräset<br />
som finns kvar bara på Fårö, enda<br />
växtplatsen i landet. För där har ännu<br />
inte de moderna jordbruksmetoderna<br />
slagit igenom. Tänk dig!<br />
– Du ska då alltid jämföra allting med<br />
Fårö! Också New York antar jag, skulle<br />
du jämföra med Fårö. Om vi for dit.<br />
– Jo visst. Men vi far inte dit.<br />
– Nej, där finns ju inte klätten!<br />
– Nej faktiskt inte. Och inte här heller i<br />
dina norrländska marker. Det är bra enformigt<br />
med den där rallarrosen överallt.<br />
Fast det rår du ju inte för.<br />
Vi är på väg ner mot det västerbottniska<br />
kustlandet, far förbi kalhygge efter kalhygge,<br />
jag sitter tyst. Det är så det är<br />
med anpassning, man skruvar ner lågan,<br />
känsloförbindelsen med urkällan kopplas<br />
bort. Skogen finns inte längre, nu är det<br />
trädåkrar, landskapet är massaved, redan<br />
från förstadiet anpassat till det kommersiella<br />
naturinnehav som kallas Grönt<br />
Guld. Folk från närmaste tätort springer<br />
mellan de identiskt lika trädstammarna i<br />
identiskt lika joggingskor.<br />
Jag känner mig kuvad. Min heliga ilska<br />
har inte förändrat någonting. Allting är<br />
likadant på nervägen som det var på uppvägen.<br />
Träd! O heliga varelser. Som ni lever här<br />
instängda i mördande enformighet! Inga<br />
gamla silverskimrande kamrater har ni<br />
som ligger i mörkgröna mossdunklet<br />
med knäppande insekter i sin barkhud,<br />
inga åldriga torrträd som gnekar och spelar<br />
och berättar skogens historia för er,<br />
inga spröda lavar smyckar er, inga fuktstråk<br />
drar genom era lungor.<br />
– Har du tänkt på hur det är på Fårö med<br />
strandskogarna där…<br />
– Men jösses flicka, det är ju en pytteliten<br />
ö… det går ju inte att jämföra med dom<br />
här femtiomilsträckorna vi har farit igenom.<br />
– Jo det gör det visst! Tänk på hur träd<br />
som har fallit får ligga kvar på marken ”u<br />
dåi”. Vilken skönhet. Alla de där tallbevuxna<br />
hällmarkerna där man möter kullfallna<br />
träd som ser ut som urtidsdjur, levande<br />
varelser som betraktar vandraren<br />
och ger tecken att tyda.<br />
– Det är förfall… i ett rationellt skogsbruk…<br />
– Det är att åldras i skönhet!<br />
– Ett rationellt skogsbruk…<br />
–… är döden! Där fattar man inte att<br />
gamla träd måste finnas kvar, döende,<br />
fallna, multnande. Tusentals insekter,<br />
smådjur, mikroorganismer är beroende<br />
av att träden får ligga kvar i markerna<br />
och bli mull. Alla grader av liv måste finnas,<br />
då finns ingen död.<br />
Elisabet Hermodsson<br />
ur Gotlandstidningen hösten 1989<br />
Nr 4 av sex krönikor, se senaste tre numren!<br />
Tack tack Elisabet.<br />
nr 16/höst 2010
lunchblick<br />
Varm,<br />
mätt, förnöjd<br />
och en råraka tyngre<br />
går jag ut i gråslasket<br />
våtkall kyla tränger på<br />
men rår inte över<br />
lingonvärmen<br />
jorD<br />
Gunilla Areskoug<br />
Jag ser dig med mina ögon<br />
torterade jord<br />
du trädbeskuggade<br />
djävlarnas och gudarnas lekplats<br />
utslungad<br />
att kretsa evigt runt Guds öga.<br />
Jag känner ditt gröna gräs i mina händer<br />
och den lätta morgondaggen,<br />
dina regn<br />
som faller på bergen<br />
och urholkar stenen<br />
på ditt ansikte.<br />
Det som binder oss samman<br />
och det som skiljer oss åt<br />
är den tunna huden på min kropp<br />
mina ögonlock<br />
och den osynliga luften<br />
som jag andas.<br />
Barbro Stuart-Beck<br />
målning av Barbro Stuart-Beck<br />
lEKsAnD, jAPAn<br />
Gick strandpromenaden<br />
nedanför kyrkudden<br />
såg ut över Siljan<br />
en ögonblink<br />
och jag var i Japan<br />
grått vatten<br />
stilla<br />
dis<br />
blånande uddar<br />
stenarna vilande<br />
i blystilla yta<br />
röda bär på löv<br />
brunt oliv turkos<br />
ockra kanel<br />
klockornas och koltrastens<br />
sånger rullar<br />
ut i våg<br />
efter våg<br />
över stilla<br />
blygrå<br />
vattenyta<br />
en bild av fullständig stillhet i rörelse.<br />
allhelgonastämning vid släktgraven.<br />
Vera Billing<br />
ur <strong>Igenom</strong> två
TAnKAr oM KlIMATFöränDrIngAr<br />
Världens klimat ändras ständigt och<br />
har så gjort genom geologisk tid. Vi<br />
vet att istider har kommit och gått<br />
genom många miljoner år och mellan<br />
dem har det varit mycket varma<br />
perioder. Mittpunkten för den nuvarande<br />
mellanglaciära perioden<br />
beräknas ha varit ca 1 50 e.Kr.<br />
och att vi nu rör oss mot nästa istid<br />
ungefär femtusen år framåt. Inom<br />
denna långa värme- och kylacykel,<br />
som skapat de breda förutsättningar<br />
vi känner till idag, finns det<br />
många mindre.<br />
vårt land (England) finns det till ex-<br />
empel bevis på klimatcykler i historisk<br />
tid. Vinodlingens historia är kanske<br />
det bästa sättet att förstå hur det engelska<br />
klimatet förändrats genom århundradena.<br />
Man tror att romarna introducerade<br />
vindruvan, men det var inte förrän<br />
ungefär 3 00e.Kr. som vingårdar började<br />
utvecklas i större skala. Därpå odlades<br />
vin i hela södra England och även en del<br />
norröver. Nerteckningar visar att bra<br />
kvalitetsvin producerades ända fram till<br />
1 3 00-talet, sedan började det minska.<br />
Detta skedde som ett direkt resultat<br />
av ändringar i klimatet. Medeltemperaturerna<br />
började falla, somrarna blev blötare<br />
och kvalitetsproduktionen av vin i<br />
större skala var inte längre möjlig. 1 35 0<br />
var den vändpunkt som markerade början<br />
på en utsträckt period med svalt klimat<br />
(1 ). Detta kulminerade mellan 1 645<br />
och 171 5 , en period som fått öknamnet<br />
”Den lilla istiden”. Klimatet har sedan<br />
dess sakta värmts upp, även om vi ännu<br />
inte nått de värmenivåer man upplevde<br />
under medeltiden. Den mycket varma<br />
perioden då i norra hemisfären, bevisas<br />
också av det faktum, att det var möjligt<br />
för de stora kinesiska upptäcktsfartygen<br />
att segla förbi Grönlands nordspets och<br />
följa den normalt igenisade Nordostpassagen,<br />
förbi Sibirien och åter till Stilla<br />
havet på 1 3 00-talet (2).<br />
Varm period...<br />
Fler men mindre klimatcykler har också<br />
nedtecknats. På nittonhundratalet har<br />
det varit svalare och varmare perioder<br />
med omkring trettio års längd. Det var<br />
18<br />
en varm period i början av seklet med<br />
höjdpunkt 1 93 4. En beskrivning av denna<br />
period gavs i följande artikel, publicerad<br />
i Washington Post i november 1 922 .<br />
”Arktiska oceanen värms upp, isbergen<br />
blir alltmer ovanliga och på en del platser<br />
finner sälarna vattnet vara för varmt, enligt<br />
en rapport till handelsdepartementet<br />
igår från konsul Ifft i Bergen, Norge.<br />
Rapporter från fiskare, säljägare och<br />
forskare, hävdade han, pekar alla på en<br />
radikal förändring i klimatförhållanden<br />
och mot hittills okända temperaturer i<br />
den arktiska zonen. Forskningsexpeditioner<br />
rapporterar att de knappast mött<br />
någon is alls så långt norrut som 81 grader<br />
29minuter. Ekolodande ner till 31 00meter<br />
visade att Golfströmmen ännu var<br />
mycket varm.<br />
Stora ismassor har ersatts av moräner<br />
med jord och sten, fortsätter rapporten,<br />
medan tidigare välkända glaciärer helt<br />
försvunnit. Mycket få sälar och ingen<br />
vitfisk påträffades i östra Arktiska havet,<br />
medan stora stim av sill och ”SMELTS”,<br />
som aldrig brukar gå så långt norrut, påträffades<br />
i de gamla sälfångarvattnen.”<br />
Artikeln grundar sig på en rapport till<br />
amerikanska statsdepartementet från<br />
den norske konsuln Georg N Ifft (3),<br />
som också i sin rapport beskriver att<br />
havet den vintern inte frös till vid Spetsbergens<br />
norra kust. Detta betyder att det<br />
var en större avsmältning det året än vad<br />
som noterades 2 007. Andra mediarapporter<br />
menade att den varma trenden<br />
skulle kunna resultera i att Arktis skulle<br />
bli isfritt 1 933 .<br />
... följd av sval<br />
På 1 940-talet blev dock en svalare trend<br />
uppenbar och 2 8 april 1 975 konstaterade<br />
en rapport i Newsweek följande:<br />
”Det finns olycksbådande tecken på<br />
att Jordens vädermönster har börjat förändras<br />
dramatiskt och att dessa förändringar<br />
kan komma att innebära drastiska<br />
minskningar inom matproduktionen<br />
– med allvarliga politiska följder för snart<br />
sagt alla länder på Jorden. Minskningen<br />
i matproduktion kan komma mycket<br />
snart, kanske till och med inom tio år<br />
från nu.” Det fortsätter: ”Det är ett centralt<br />
faktum att Jordens klimat efter tre<br />
fjärdedelars århundrade med ovanligt<br />
milda förhållanden nu verkar kylas ned.<br />
Meteorologer är oense om orsaken och<br />
omfånget av den svala trenden, liksom<br />
om dess specifika inverkan på lokala vä-<br />
derförhållanden. Men de är nästan eniga<br />
om åsikten att trenden kommer att minska<br />
jordbrukets aktivitet under resten av<br />
århundradet.” Och vidare: ” En överblick<br />
från förra året, gjord av Dr. Murray<br />
Mitchell vid Nationella Ocean- och<br />
Atmosfärinsitutet avslöjar en halv grads<br />
nedgång per år i genomsnittlig jordtemperatur<br />
i norra hemisfären mellan 1 945<br />
och 1 968.” Och slutligen: ”Klimatologer<br />
är pessimistiska över att politiska ledare<br />
går till handling för att kompensera för<br />
klimatförändringar, eller även att mildra<br />
dess effekter. De menar att några av de<br />
mest spektakulära lösningar som föreslagits,<br />
såsom att smälta den arktiska isen<br />
genom att täcka den med svart sot eller<br />
styra om arktiska vattenflöden, kommer<br />
att skapa mer problem än de de försöker<br />
lösa. Men vetenskapsmän ser få tecken<br />
på att regeringsledare någonstans på<br />
något sätt tar enkla steg mot lagring av<br />
föda eller introducera de osäkra variablerna<br />
i klimatet i ekonomiska planer för<br />
framtida matförråd. Ju längre planerarna<br />
försinkar detta, desto svårare kommer<br />
de att kunna möta den grymma realitet<br />
som kan uppstå som resultat av klimatförändring.”<br />
Sedan början av 80-talet har trenden<br />
vänt igen och vi går in i en ny varmare<br />
fas, som alla talar om idag. Trettio år och<br />
sedan en ändring igen?<br />
Solfläckarna<br />
Ett flertal forskare som försöker förstå<br />
dessa klimatcykler har upptäckt ett tydligt<br />
samband mellan förekomst eller avsaknad<br />
av solfläckar. Solfläckar uppnår<br />
vanligen ett maximum för att därefter gå<br />
tillbaka med en cyklisk period om ca 1 1<br />
år. Det har påvisats, att mer solstrålning<br />
når jorden när aktiviteten är stark än när<br />
den är mer lågmäld (4). Under ’mini-istiden’<br />
som nämnts ovan förelåg en nästan<br />
hundraårig period utan solfläcksaktivitet.<br />
En del forskare föreslår att mängden<br />
solfläcksaktivitet skulle kunna spela en<br />
viktig roll för de värmande och nerkylande<br />
cyklerna hos planeten även om detta<br />
knappast är den enda faktorn.<br />
Detta understöds av inga mindre auktoriteter<br />
än NASA (Amerikanska rymdbyrån)<br />
och Space and Science Research<br />
Centre (SSRC). I en pressrelease från 2<br />
januari 2 008 konstaterade SSCR’s ledare<br />
John Casey: ”Vi bekräftar idag NASA’s<br />
uttalande om att historiska och viktiga<br />
förändringar sker på solens yta. Detta<br />
nr 16/höst 2010
kan endast få ett resultat – en ny klimatförändring<br />
kommer, som kommer att ge<br />
en lång period av kraftig kyla över planeten.<br />
Det är dock inget unikt för planeten<br />
även om det är allvarliga nyheter för<br />
denna och kommande generationer. Det<br />
är inget annat än den normala sekvensen<br />
av alternerande klimatförändringar<br />
som pågått i tusentals år. Vidare, i enhet<br />
med vår forskning, är dessa solcykler så<br />
förutsägbara att de kan användas för att<br />
i stora drag förutspå kommande serier<br />
av klimatförändringar många decennier<br />
i förväg. Jag har noterat ett sammanfallande<br />
mellan dessa cyklers beteende och<br />
temperaturerna på Jorden över de senaste<br />
1 1 00 åren med gott och väl 90%.”<br />
Så fortsätter han: ”Om SSRC och andra<br />
forskare världen över har rätt, så har vi<br />
bara några få år på oss att förbereda oss<br />
innan 2 0-3 0 år av långvarig och kanske<br />
farlig kyla kommer.”<br />
Allt detta förespeglar att solen kan<br />
vara den enda, viktigaste faktor som bestämmer<br />
om det globala klimatet värms<br />
upp eller kyls ned. Det visar även i motsats<br />
till de nuvarande föreställningarna,<br />
att de globala temperaturerna nu sjunker.<br />
Detta tycks verkligen besannas av de<br />
nyligen gjorda mätningarna. Enligt National<br />
Ice Data Centre skedde de kraftigaste<br />
avsmältningarna av arktisk is under<br />
2 007. Därefter har isens utbredning<br />
sakta ökat igen och i april 2 01 0 var isens<br />
omfång större än på ett decennium. Det<br />
är nu närmare trettio-års-medelvärdet.<br />
Havsisen runt Antarktis har ökat under<br />
de senaste åren. Endast längs halvön i<br />
västra Antarktis har avsmältning av iskappan<br />
skett, vilket är av ringa betydelse<br />
globalt sett.<br />
Havsnivåerna<br />
Stigande havsnivåer har sagts bli oundvikliga<br />
som ett resultat av klimatförändringarna.<br />
Bevisen för detta är dock<br />
mycket svaga. Havsnivåerna har stigit<br />
sakta sedan sista istiden. Precis som med<br />
jordens klimat följer också havsnivåerna<br />
rytmiska cykler. Dessa är dock mycket<br />
svårare att märka och avläsa. Ledande<br />
geologer visar, att medan havsnivån steg<br />
med ca 1 mm per år mellan 1 85 0 och<br />
1 93 0, steg den inte alls mellan 1 940 och<br />
1 970 och sedan fortsatte ökningen med<br />
ca 1 mm per år. En havsnivåökning med<br />
1 mm per år ger 1 0 cm på 1 00 år. ”Det<br />
kan inte bli mer avsmältning än efter<br />
istiden”, sade svenske havsnivåexperten<br />
Nils-Axel Mörner, som i åratal arbetat<br />
med ett havsnivåprojekt på Maldiverna.<br />
”Den uppgick till 1 0mm per år – det<br />
var supermaximum: 1 meter på 1 00 år.<br />
Hudson Bay smälte bort under en mycket<br />
kort period: havsnivån steg med 1 2mm<br />
nr 16/höst 2010<br />
per år. Men detta var så omfattande<br />
stort att vi nu inte på något vis kommer<br />
i närheten av det.” Ett annat observerat<br />
fenomen från samma forskare är att<br />
havsnivåer stiger och sjunker på olika<br />
håll på planeten oberoende av varandra.<br />
Han fann till exempel att under 1 970-talet<br />
sjönk faktiskt havsnivån runt Maldiverna<br />
med 2 0cm och har förblivit där än<br />
idag. På andra håll kan nivåerna stiga för<br />
en tid. Orsakerna till detta är komplexa<br />
men antyder att många fler faktorer finns<br />
än vi känner till. Hans observationer<br />
runt Maldiverna gav inga bevis för någon<br />
långvarig havsnivåhöjning. Globala<br />
havsnivåerna har varit konstanta enligt<br />
mätningar mellan 1 992 o ch 2 002 .<br />
Dessa är gjorda observationer, medan<br />
datasimulerade modeller påvisar en pågående<br />
höjning av havets nivåer. Vilket<br />
ligger verkligheten närmast – dessa observerade<br />
fenomen eller modellerna?<br />
Jorden<br />
Jorden är mycket mer än en komplex<br />
ekomekanism. Den är levande och möjligen<br />
även självgående och därmed inte enbart<br />
styrd av materiella lagar. Detta innebär<br />
att andra och starkare krafter arbetar<br />
och om vi vill förstå dem måste vi söka<br />
svaren någon annanstans. Som Einstein<br />
en gång påpekade: ”Inga problem kan<br />
lösas med samma medvetenhetsnivå som<br />
skapat dem.” Accepterandet av jorden<br />
som ett levande väsen, vars vatten stiger<br />
och sjunker som svar på processer inuti<br />
och runt omkring, hjälper till att förklara<br />
de ovan beskrivna lokala variationerna i<br />
havsnivåer. Det stämmer också med den<br />
beskrivning Rudolf Steiner gjorde om<br />
jordskorpans höjningar och sänkningar<br />
(5 ). En istid uppstår, sade han, när land<br />
stiger till bergstoppsnivå och slutar när<br />
det sjunker ner igen. En främmande<br />
tanke och ändå var en av de observationer<br />
Mörner gjorde, att ett nersaktande<br />
av jordens rotationshastighet orsakar en<br />
expansion av jordens radie. Denna expansion<br />
innebär att somliga delar kommer<br />
ovan bergtoppsnivå och börjar bli<br />
istäckta.<br />
Vår livsstil<br />
Huruvida ökade mängder koloxid i atmosfären<br />
orsakar uppvärmning i någon<br />
skala och huruvida den uppvärmning av<br />
planeten som observerats under de sista<br />
fåtalet decennier är mer än ett cykliskt<br />
fenomen måste kvarstå som en öppen<br />
fråga. Bevis från ett flertal ledande forskare<br />
tycks visa, att växthuseffekten av atmosfäriskt<br />
koldioxid är en mycket liten<br />
del i någon uppvärmning, andra menar<br />
att det är en övergripande orsak. Endast<br />
tiden kan utvisa vem som har rätt.<br />
Detta innebär naturligtvis inte att<br />
mänsklig aktivitet inte påverkar klimatet.<br />
Det gör det definitivt. Avskogning,<br />
monokulturer i jordbruket, jorderosion<br />
förorsakar skador på de naturliga ekosystemen<br />
och förändrar klimatet på lokal<br />
nivå men också i ökande grad på global.<br />
Lägg till detta förstörelsen från öppen<br />
gruvhantering, kärnkraftsavfallshanteringen,<br />
kemiska föroreningar och gifter<br />
spridda genom eldning av fossila bränslen<br />
etc. och vi har en dödlig mix som om<br />
den inte bromsas in och stoppas, kommer<br />
att hota vår planets överlevnad. Dessa är<br />
de äkta frågorna att rikta in oss på och<br />
vi kan endast göra det genom att minska<br />
vårt körande för vår konsumtion, minska<br />
resursslöseriet och <strong>energi</strong>konsumtionen<br />
och arbeta för mer hållbara sätt att leva<br />
på.<br />
Bernard Jarman<br />
f.d. verksamhetsledare vid<br />
Biodynamic Association, England.<br />
övers. Vera Billing<br />
ur Star & Furrow sommar 201 0<br />
med tillåtelse från red.<br />
Referenser:<br />
1 Vineyards in England, ed. Edward Hyams,<br />
Faber&Faber 1 953 .<br />
2 1 432 året då Kina upptäckte världen,<br />
Gavin Menzies, Bantam Books 2 003 .<br />
3 November 1 922 Monthly Weather Review,<br />
The Changing Arctic, Georg Nicholas<br />
Ifft.<br />
4 The Chilling Stars, Henrik Svensmark<br />
och Nigel Calder, Icon Books 2 007.<br />
5 Från solfläckar till jordgubbar – vädret<br />
och dess orsaker, föreläsning för arbetare<br />
vid Goetheanum av Rudolf Steiner.<br />
19
Permakultur – ett ord att rulla i<br />
munnen, smaka på, många vill ändra<br />
det för att förstå men om man<br />
vänder på det så är det faktiskt fullt<br />
med innehåll. Och för mig så hade<br />
min resa här på gården inte blivit<br />
det den är utan att ha haft permakulturen<br />
att luta mig mot.<br />
i köpte gården 1 993 , ett gammalt<br />
igenvuxet fiskehemman på 8 ha.<br />
Då hade vi under ett års tid formulerat<br />
en vision för verksamheten och varit på<br />
jakt efter mark. Här ute på en ö 5 km<br />
från Strömstad och ca 1 0 km från norska<br />
gränsen fann vi gården. Marken bestod<br />
mestadels av vass (Phragmites) och sälg<br />
(Salix), alltså mycket blöt jord men rik på<br />
humus. Vi började med grisar som med<br />
sina starka nosar bökade i marken och vi<br />
flyttade stängsel och de bökade; ett lysande<br />
exempel på en bra biologisk lösning.<br />
Snart fick vi även ta emot matrester från<br />
närliggande restauranger och så hade vi<br />
knutit de första banden till öns befolkning.<br />
Sakta började vi skissa, observera<br />
vad naturen, marken och platsen hade att<br />
ge. Vi lärde oss att ta tillvara vintersolens<br />
sista strålar, att vända den fuktiga marken<br />
till något positivt genom att anlägga<br />
en stor damm. Den har genom åren vuxit<br />
till en helt egen biotop och där bor grodor<br />
som om våren invaderar trädgården<br />
och äter upp alla sorters snigel ägg (antar<br />
jag). Dammens vatten har vi på tryck upp<br />
i trädgården för bevattning, liksom regnvattnet<br />
från växthustaken.<br />
Att inspirera andra<br />
Visionen att inspirera andra till odling<br />
har legat fast sedan starten och har utvecklats<br />
starkare och starkare som ett<br />
slags politiskt ställningstagande för att<br />
inspirera till hållbarhet. I mötet mellan<br />
alla våra besökare och inte minst med<br />
volontärer i trädgården och med de anställda<br />
i caféet, kommuniceras budskapet<br />
om att framtidens hållbarhet till stor del<br />
hänger på att mer mat odlas nära. Och<br />
0<br />
PErMAKulTur<br />
PÅ KosTErs<br />
TräDgÅrDAr<br />
att trädgården inte alls behöver vara vare<br />
sig komplicerad eller avancerad.<br />
Kopplingar och flöden<br />
För att designen ska vara bra har jag lärt<br />
mig att tänka flöden och kopplingar, som<br />
enligt mitt sätt att se på permakultur är<br />
de absolut viktigaste begreppen. Flöden<br />
i vår trädgård utgörs av sol, vind, vatten,<br />
människor, näring mm. På alla sätt och<br />
vis jobbar vi för att flödena ska fördröjas<br />
och liksom ”arbeta” i trädgården. Dammen<br />
fördröjer ytvatten och möjliggör<br />
för oss att använda det till bevattning<br />
och som biotop, solens inflöde förstärks<br />
genom södervända planteringar och flätverk<br />
eller genom solpaneler på taken,<br />
som värmer vatten till restaurangen och<br />
hemmet. Och självfallet går alla restaurangkökets<br />
rester till komposten, ofta via<br />
hönsen.<br />
Kopplingar – ömsesidigt positivt beroende<br />
mellan ett systems delar – skapar<br />
mångfald och trygghet. I den lilla trädgården,<br />
som hos oss, är hönsen en given<br />
länk mellan många delar. De bor vintertid<br />
på norrsidan av växthuset och kan vid<br />
dåligt väder få gå in där för att äta rester<br />
och skadedjur. De trivs väl med att gå inomhus<br />
med tillgång till full sol, även mitt<br />
i den smällkalla vintern. När våren kommer<br />
går de ut och finner mycket egen mat<br />
i trädgården och går runt den, speciellt<br />
längs alla kanter. De gör nytta och jag<br />
kan lova att de är precis lika bra på att<br />
plocka den spanska snigeln (när den är liten)<br />
som ankorna. Därför får de gå lösa i<br />
trädgården ända in i juni. Därefter bor de<br />
i vår flyttbara hönstraktor som placeras<br />
på olika platser år från år, och äter matrester,<br />
en del inköpt foder och allsköns<br />
trädgårdsrens, samtidigt som de kan<br />
öppna upp nya ytor för oss att odla på.<br />
En av gårdens styrkor är den uppenbara<br />
kopplingen mellan trädgård och restaurang.<br />
Kökspersonalen tvingas ganska fort<br />
lära sig använda det vi har och vi i trädgården<br />
lär oss tänka i smaker att skörda<br />
som kan kombineras, vi lär delar av kökets<br />
hemligheter och tvärtom. Varje dag<br />
hämtar trädgården listor från köket och<br />
skördar och levererar in det som står där.<br />
Köket kan också ta hand om en del grönsaker<br />
som är på väg att bli dåliga, tomater<br />
med sprickor eller med andra skador,<br />
sånt som vi inte kan sälja direkt till kund.<br />
Alltså är kopplingen och närheten mellan<br />
trädgård och kök en förutsättning för<br />
minskat svinn, och därmed högre skörd<br />
per yta.<br />
Att vara lat hör också till eller kanske ska<br />
det uttryckas så, att man planerar utifrån<br />
zonerna, att det jag vill ha ofta eller det<br />
som behöver min omsorg hamnar nära<br />
och tvärtom. Hos oss har vi utvecklat<br />
zon 1 kring växthuset och caféet, där är<br />
vi mest hela tiden. Bäddarna med grönsaker<br />
till försäljning ligger i trädgårdens<br />
andra ände och där är vi mindre ofta, endast<br />
för sådd, rensning och skörd, väldigt<br />
lite extra tid alltså.<br />
Bäddat för och med komposter!<br />
Men utvecklingen av bäddsystemen kommer<br />
ur lathet… de byggs av kompost. Så<br />
här går det till: Allt trädgårdsavfall läggs<br />
i hög som en lång bädd och får ligga ett<br />
år. På våren år två gödslar jag den med<br />
höns- och kaningödsel (gårdens eget)<br />
och täcker med ensilage eller gammalt<br />
täckmaterial från öns enda riktiga lantbruk<br />
med får. Däri planteras zucchini,<br />
pumpor och vintersquash. Snart täcker<br />
bladmassan hela bädden och vi kan börja<br />
skörda. År tre grävs bädden om och det<br />
som ännu inte är nedbrutet går en gång<br />
till på det nya årets komposthög. Den<br />
omgrävda kompostbädden blir en mycket<br />
välgödslad och kraftfull bädd till kål.<br />
nr 16/höst 2010<br />
Dukat till middag i restaurangen.
Jag har numera lagt in kompost som en<br />
”gröda” i min växtföljd. På så vis gödslar<br />
jag hela tiden upp mina bäddar, slipper<br />
köra iväg med ogräs och trädgårdsrens<br />
till annan plats och inte minst så ger det<br />
mig möjlighet att skapa nya bäddar. Jag<br />
har helt enkelt slutat att gräva nytt utan<br />
planerar trädgårdens utbredning genom<br />
att lägga upp nya kompostbäddar av trädgårdskompost.<br />
Så bra kan det bli när man<br />
börjar ifrågasätta allt extra arbete som<br />
görs slentrianmässigt och låta enkelhet<br />
och ren biologi få samspela.<br />
Mötens mervärde<br />
Den sociala aspekten av att driva en<br />
verksamhet som vi gör är viktig, mycket<br />
större än jag kunnat drömma om. Vi har<br />
under de 1 5 år vi varit verksamma utvecklats<br />
till ett besöksmål, det finns folk<br />
som åker till Koster för att komma till<br />
oss. Det är rörande! Vi har med åren lärt<br />
oss att det finns massor att hämta i de<br />
mellanmänskliga mötena. Att ta sig lite<br />
tid att samtala ger oanade konsekvenser.<br />
Det har mycket att göra med kanter. Att<br />
vi använder oss av kanter i trädgårdsdesignen<br />
är självklart, dammen möter ängen,<br />
fruktskogen utgör ett sydvänt bryn<br />
osv., men att möten mellan människor<br />
också är rikare än de enskilda individerna<br />
tillsammans anade jag inte. Att 2 +2>4.<br />
Att låta våra besökare och alla volontärer<br />
som kommer hit berika platsen har nu<br />
blivit självklart. Det kan nästan jämföras<br />
med att hela tiden berika jorden, att<br />
gödsla upp den så att mullhalten blir högre,<br />
det är precis det som sker fast på det<br />
sociala planet. Mötena och människorna<br />
gödslar och luckrar upp Kosters Trädgårdar<br />
så att vi inte fastnar eller stagnerar.<br />
Alla kopplingar mellan människorna<br />
som kommer förbi och mellan oss gör<br />
att vi lever säkrare. Liksom stabiliteten<br />
i en växtmiljö handlar om länkarna mellan<br />
arterna, så handlar hållbarheten för<br />
oss och vårt företag om goda länkar med<br />
omgivningen.<br />
Kaféterrassen.<br />
nr 16/höst 2010<br />
Platsen har med åren också utvecklats<br />
till en kulturell mötesplats där vi har<br />
mycket musik, inte minst en vecka med<br />
Kosterfestivalen varje sommar, och fyra<br />
konstutställningar om året. Besökaren<br />
kan då snubbla i gurkan rätt in i en konsert<br />
eller skulptur. Det är fantastiskt att<br />
se dessa kollisioner.<br />
Resan jag gjort, från att ha studerat till<br />
agronom på Sveriges lantbruksuniversitet<br />
till att vara trädgårdsmästare och permakulturdesigner<br />
på Kosters Trädgårdar,<br />
har varit extremt lärorik. Kunskapen<br />
har förvandlats från teorier i huvudet till<br />
känsla i händerna. Jag har också på senaste<br />
tiden lärt mig att ha tillit. Att lita till<br />
processer som finns i min närhet, såsom<br />
att naturen ordnar det vackert, att lösningar<br />
kommer även om vissa saker tar<br />
lång tid, att andra människor tänker bra<br />
och har egen förmåga att finna lösningar.<br />
All oro över jordklotets framtid minskas<br />
av att jag hela tiden gör konkreta saker.<br />
Det vi gör tillsammans här på Kosters<br />
Trädgårdar har stor betydelse i det lilla<br />
och det hade inte blivit så bra utan att ha<br />
permakulturens redskap att förhålla sig<br />
till och lita på!<br />
Att leva med förändring<br />
Klar blir man aldrig i en trädgård, kanske<br />
är det så med alla projekt. Så analysredskapen<br />
är fortfarande viktiga. Vilka<br />
flöden kommer in, vilka är onödiga, vilka<br />
omsätts för fort eller försvinner ur systemet<br />
utan att de används tillräckligt bra.<br />
Jord i säck som vi köper för att dra upp<br />
ekologiska småplantor till försäljning är<br />
ett exempel. Där kommer vårt nästa steg<br />
att vara egen tillverkning av bl.a. såjord.<br />
Allt emballage som kommer till restaurangen<br />
är ett aber – wellpapp i mängder<br />
varje vecka. Mycket går till marktäckning<br />
i fruktskogen som är under uppbyggnad<br />
men det känns ändå som resursslöseri.<br />
Gränsen mellan att vara superkommersiell<br />
och inte är hårfin. För mig handlar<br />
det om att ge människor ett redskap till<br />
att själva förändra och hitta lösningar på<br />
sina liv. Vi vill kunna vara de som inspirerar<br />
till det. Under tiden vill vi ge gästerna<br />
en god måltid, en fin sylt och en<br />
massa färska grönsaker att ta med hem<br />
i väntan på att det egna trädgårdslandet<br />
ska växa sig stort. Förhoppningsvis minskar<br />
vi avståndet mellan att våga och att<br />
inte våga. Att odla är inte nödvändigtvis<br />
svårt, behöver inte följa en massa trender<br />
eller regler; att gräva ger helt enkelt makt<br />
över livet och kontakt med verkligheten,<br />
långt från romantik.<br />
text Helena von Bothmer<br />
bild Vera Billing<br />
En liten tomte spelar flöjt<br />
för små små blommor...<br />
Hasselns bladverk<br />
Läs även artikeln på sid. 1 !<br />
Fint gjord keramikskylt till<br />
gästtoaletten med egna loggan med!<br />
1
Familjen Bensching har gjort en helomvändning<br />
i livsstil, från akademiska<br />
liv i tysk stadsmiljö till småbönder<br />
i svensk storskog. Allting nytt.<br />
Vägen har varit och är att bit för<br />
bit förstå och stiga in i det svenska<br />
samhället, bli en fungerande del i<br />
det, men också med den frihet de<br />
ville ha, som inte gick att få där.<br />
När jag kommer i tidiga kvällen är<br />
Antonia och yngsta dottern Helena,<br />
13 år, ute hos djuren. Alla väntar på<br />
sin tur att få komma in i det lilla<br />
fähuset och vet var de ska gå. Vi<br />
pratar undertiden, men jag observerar<br />
samtidigt hur Antonia rör sig<br />
bland de olika djuren och pratar<br />
med dem. Alltså inte bara pratar,<br />
utan kommunicerar. Jag förstår att<br />
här är en människa som gör det<br />
på ett respektfullt sätt på djurens<br />
egna villkor.<br />
lAMAgÅrD bErg<br />
från stadens hets till jordnära, seg <strong>energi</strong><br />
et finns de som är med djur på ett<br />
materialistiskt sätt och behandlar<br />
dem som produktionsenheter och det<br />
finns de som behandlar dem som vore de<br />
människor och lägger människokänslor<br />
på dem. De förra har behov av pengar, de<br />
senare har behov av djuren för för sin egen<br />
skull, men här möter jag något mycket<br />
fint: ett samspel. Som att ha fångar, men<br />
behandla dem såsom ödmjuka tjänare.<br />
Antonia och lamorna<br />
Antonia är sedan länge fascinerad av<br />
lamadjur och här finns en hel flock. Jag<br />
betraktar dem fascinerat, deras rörelsemönster<br />
och märker hur Antonia faktiskt<br />
är som dem, i alla fall tillsammans med<br />
dem. Hennes väsen och deras är likartade<br />
och deras kommunikation därmed<br />
underbar. Hon pratar hela tiden med<br />
mig, berättar, men är som delad. Som om<br />
hennes tankar och prat är människans<br />
och riktat mot mig, men resten av henne<br />
är med lamorna.<br />
Jag lär mig mycket! Lamor hör till familjen<br />
kameldjur och är snarlika hästar<br />
i sin karaktär och kallas också hingstar,<br />
ston och föl. De är både nyfikna och vaksamma<br />
på samma gång, rör sig lätt och<br />
snabbt och hela tiden, jag får en känsla av<br />
att de är som ett enda stort sinnesorgan!<br />
De är inte att leka med, de kan spotta<br />
och sparka när de känner sig hotade eller<br />
rivaliserar i flocken. På så sätt har de<br />
mycket av vild instinkt kvar, men rätt behandlade<br />
är de underbara husdjur – som<br />
här. Lugna och trevliga. Lamor används<br />
på sina håll som terapidjur! Lamorna på<br />
Berg klipps inte, klassisk lama behöver<br />
inte det. De finns här mest för att skapa<br />
positiv opinion, men i Tyskland finns<br />
sedan länge en förening för lamadjursägare,<br />
med egen hantering av ullen till<br />
färdiga underbart mjuka och värmande<br />
plagg. Allt görs i Tyskland och familjen<br />
säljer varorna genom sin webbutik. Jag<br />
köper ett par olivgröna tights som ska få<br />
värma mina ben när jag sitter och arbetar<br />
i vinter. Gröna skrivarben ska jag ha när<br />
jag sitter still och skriver om det gröna.<br />
Lamor har traditionellt sett använts<br />
mest som packdjur. Alpackadjuren tillhör<br />
samma ’sort’, men har avlats fram till<br />
att inte ha täckhår, bara den mjuka ullen,<br />
men man kan även separera lamaullen och<br />
få fram den mjuka. För att göra följsam<br />
trikå blandar man i den tyska produktionen<br />
in fårull (merino och i strumpor även<br />
siden) istället för syntet, vilket annars är<br />
det vanliga, men då förlorar man mycket<br />
av ullens värmehållande egenskaper, oavsett<br />
hur lite det är som blandas i.<br />
Nandu<br />
I lamaflocken går också ett par stora fåglar,<br />
som ser strutslika ut. Men de är inte<br />
släkt, berättar Antonia. De heter nandu,<br />
Rhea americana och är Amerikas största<br />
fågel. Vingarna är som balansroder när<br />
de springer på grässlätterna i Sydamerika,<br />
så snabbt som 60km/timme kan<br />
det gå undan! De lever i flock, men vid<br />
häckningen samlar hanarna till sig flera<br />
honor som lägger ägg i reden han gjort<br />
iordning. Han ligger sedan och ruvar<br />
fram kycklingarna. Det tar 35 dagar.<br />
Nanduerna här heter Erika och Herman.<br />
Inne i köket ligger en skål med urblåsta<br />
väldigt stora äggskal. På bilden har jag<br />
lagt ett hönsägg för jämförelse.<br />
nr 16/höst 2010
Alla de andra<br />
Så finns här också en flock getter, varav<br />
några mjölkas för hand på morgonen, två<br />
fjällkor varav en också handmjölkas då,<br />
och en årskalv. Ett fjordingsto som skulle<br />
gå till slakt fick flytta hit. Höns finns<br />
förstås, de har sitt hus inne i lamagården.<br />
En gammal gårdshund finns, liksom<br />
en lekfull unghund, Viola. Inne i köket<br />
bor en söt liten randig katt, lik Findus,<br />
samt några dvärgkaniner och ett marsvin<br />
i stora burar på golvet. Yngsta dottern<br />
Helena vill bli veterinär… getterna<br />
är ”hennes” djur, liksom lamorna hör så<br />
bra ihop med Antonia och korna ihop<br />
med pappa Holger. Djur efter person,<br />
för att travestera uttrycket ’Don efter<br />
person’. Men skötselsystemet, rutinerna,<br />
är gjorda så att en person ska kunna göra<br />
alltsammans om det behövs, även om de<br />
vanligen hjälps åt.<br />
Uppbrott och förändring<br />
På morgonen, när Helena och de ett par<br />
år äldre tvillingbröderna Lukas och Jonatan<br />
åkt till skolan i Malung och innan<br />
vi går ut till djuren, hinner jag köksbordsspråkas<br />
med Antonia och Holger<br />
Bensching. Vi pratar om det svenska.<br />
Och om det tyska. Om vad de ville till<br />
och hur det är. De upplevde en stor stress<br />
i Tyskland, en hård attityd och de längtade<br />
ut från staden. Holger hade ett bra<br />
jobb som samordnare inom socialtjänsten<br />
och Antonia hade i femton år drivit<br />
sin bokhandel. De bodde ovanpå den och<br />
ägde själva huset. Hennes tre barn från<br />
tidigare relation var stora.<br />
De var runt lite på semestrar i Sveriges<br />
skogstrakter och bestämde sig för gården<br />
Berg här i den så kallade Tiomilaskogen<br />
i Västerdalarna. Kontrasten när de kom<br />
var enorm. Tystnaden. Positivt. Mitt i<br />
vintern. Svårt. Antonia satt i det helt<br />
tomma köket första sena kvällen, när de<br />
andra kommit till ro och tänkte: – Vad<br />
har jag gjort!?<br />
nr 16/höst 2010<br />
Omställningen har varit helt rätt, men<br />
blev för henne kraftig. Hon blev sjuk på<br />
olika vis. Under två års tid arbetade hon<br />
sig igenom olika krämpor! Nästan organ<br />
efter organ. Nu är hon friskare än hon<br />
varit i hela sitt liv. Jag tänker, en sådan<br />
viljekraft, att vara med i processen, inte<br />
ge upp, se det just som så!<br />
Med åren har de fått ta itu med den<br />
ständiga, så tråkiga invandrarattityden,<br />
att när du inte kan språket betraktas du<br />
som ”dum” och människor har svårt att<br />
lita på din kompetens. Holger har tagit<br />
en del jobb ute i bygden, med byggen och<br />
annat och blivit både utnyttjad, underbetald<br />
och lurad. Men de lär sig. Holger<br />
tycker ändå om svenskarna, de är snälla!<br />
Föreg. sida nere t.v.: lamavalacken Otto<br />
Ovan: Antonia morgonmjölkar Fiona<br />
Nedan i mitten: nandun Herman<br />
Till höger: nanduägg i skål, hönsägg för jämförelse.<br />
Se annons s. 9!<br />
www.lamagard.se<br />
Lamagård växer fram<br />
Här på Berg, som nu fått förnamnet Lamagård,<br />
har familjen Bensching nu etablerat<br />
sig. Röjt, byggt om och byggt till<br />
huset, som är trivsamt med sin vedvärme,<br />
stora kök, rustika timmerväggar och<br />
stora veranda. Ett utedasshus borta mellan<br />
några björkar, en liten timrad stuga<br />
som är butik. Jag går in där och kikar på<br />
kläderna av lama- och merinoull. Fantastiskt<br />
fina, väldesignade, en del lite sydamerikainspirerade.<br />
Mjukt, naturfärger.<br />
Vackert. Inte heller särskilt dyrt! I synnerhet<br />
inte som det är gjort i Tyskland<br />
och inte i fattigland. Det går alltså! Butiken<br />
drar ju mest folk om somrarna, men<br />
webbutiken är öppen året om, dygnet<br />
runt… Om somrarna är här också kafé<br />
med ekologisk glass från en nederländsk<br />
familj i regionen och människor kommer<br />
och bekantar sig med alla djuren.<br />
En liten flock påfåglar strosar runt i<br />
frihet på tunet. De undersöker mycket<br />
vaksamt och undrande min bil. Hmm, en<br />
främling?!<br />
text och bild Vera Billing<br />
3
”DEn svEnsKA MoDEllEn”<br />
i ser bilder på skövlingarna på Borneo,<br />
vi läser om avskogningen i<br />
Amazonas. Larmen om utarmningen av<br />
jordens skogar avlöser varann. Samtidigt<br />
propagerar den svenska skogsnäringen,<br />
för den ”svenska skogsbruksmodellen”.<br />
Denna modell sägs vara räddningen för<br />
vår planet undan klimathot och utarmning<br />
av biologisk mångfald. Men vad är<br />
det då som är så unikt med den svenska<br />
skogsbrukmodellen?<br />
På Borneo hugger man ner ursprungliga<br />
skogsekosystem och skapar oljepalmsplantager.<br />
Dessa planterade skogar används<br />
för biobränslen till våra bilar.<br />
I Amazonas hugger man ner ursprungliga<br />
skogsekosystem och planterar eukalyptusträd<br />
som snabbt växer upp och blir<br />
till pappersmassa och papper.<br />
Den svenska skogsbruksmodellen bygger<br />
på samma princip som de två ovanstående<br />
exemplen. Ursprungliga skogsekosystem<br />
huggs ned för att ersättas med ett plantage,<br />
i vårt fall av framavlad gran, tall eller<br />
importerade trädslag. Dessa virkesåkrar<br />
har inte mycket gemensamt med den ursprungliga<br />
skog som avverkats. De gamla<br />
träden och den döda veden saknas, djuren<br />
och växterna som levde i skogen är borta.<br />
4<br />
Precis som i Amazonas har vi skapat ett<br />
trädplantage istället för en skog.<br />
På Borneo söker naturvårdare med ljus<br />
och lykta efter de utrotningshotade orangutangerna<br />
bland spillrorna av ursprungliga<br />
skogar på den stora ön. Likadant<br />
letar naturvårdare här i Sverige bland<br />
spillrorna av vår gamla ursprungliga skog<br />
efter våra utrotningshotade arter.<br />
Jag förstår att vi naturälskande svenskar<br />
bedrövas över det som händer i Amazonas<br />
eller Borneos skogar. Alla förstår vi<br />
vad konsekvenserna för dessa skogsekosystem<br />
blir när de gamla naturskogarna<br />
avverkas.<br />
Men varför förstår vi då inte dessa konsekvenser<br />
när det gäller vårt egna skogsekosystem<br />
där endast 3 ,5 % av skogen är<br />
långsiktigt skyddad? Tror vi att 3,5% av<br />
Amazonas eller Borneos skogar skulle<br />
räcka för att rädda deras ekosystem?<br />
Sebastian Kirppu<br />
(läs intervju med Sebastian Kirppu i FJs<br />
skogstemanummer våren 20 09)<br />
Bild nere till vänster: Skogsmissbruk och övergrepp<br />
på naturen i Västerdalarna. Foto Sebastian Kirppu<br />
Alla övriga bilder: från Hällskogens ekologiska<br />
skogsbruk. Foto Peter Norrthon<br />
nr 16/höst 2010
senaste nytt från Hällskogen<br />
Äntligen höst. Kanske provocerar<br />
det någon, men jag gillar september.<br />
Jag väntar också på att skördetid<br />
för träd ska infinna sig. Vi har<br />
stort behov av virke och den bästa<br />
tiden för avverkning är i vid nymåne<br />
i december och januari. Då är<br />
vätskemängden i träden minst och<br />
det blir lättare att såga och kvalitén<br />
ökar. Här är lite nytt från Hällskogen<br />
utanför Svenshögen i Bohuslän,<br />
som jag skrivit om i tidigare nummer<br />
av FJ.<br />
Kunskap om skogbruk<br />
Vi som har tagit initiativ till Hällskogen<br />
är helt nybörjare inom skogsbruk, men vi<br />
drivs av en längtan till friska och levande<br />
skogar och ser inte främst till avkastningen.<br />
Ändå måste vi producera skogsråvara<br />
och tjänster så att vi kan behålla skogen<br />
och utveckla den vision som framgår av<br />
våra stadgar.<br />
Ett par av oss i föreningen har deltagit<br />
i några kurser som anordnats av Skogsstyrelsen.<br />
Men vi fann snart att dessa<br />
kurser fokuseras på ökad lönsamhet och<br />
virkesproduktion. Säkerhetsaspekterna<br />
vi lärde oss var dock värdefulla.<br />
Några har studerat alternativa skogsbrukarmetoder<br />
som Naturkultur, Mats<br />
Hagner och Naturnära skogsbruk, Lütz<br />
Fähser. Vi har också i somras deltagit i<br />
Skogsfestivalen i Närke och där lärt känna<br />
människor som brinner för att bevara<br />
gammelskog och bruka skogen så att den<br />
biologiska mångfalden ökar.<br />
Jag själv är också aktiv i den nordiska<br />
permakulturrörelsen och har deltagit i<br />
senaste årsmötet som hölls i en ekoby på<br />
Fyn i Danamark. Permakultur, som står<br />
för ett hållbart bruk av naturresurser,<br />
har en etik och principer som är mycket<br />
användbara för att bedriva ett hållbart<br />
skogsbruk i femhundra år eller mer.<br />
Vi har också deltagit i en ettårig kurs<br />
i naturkännedom under ledning av Miki<br />
Dedijer i Bohuslän. Av nio kurshelger<br />
var två hos oss. Vår förståelse för naturen<br />
och observationsförmåga har ökat<br />
väsentligt. Vi har nosat på rävens urin<br />
och har lärt lite om grunderna i att spåra<br />
nr 16/höst 2010<br />
djur och fåglar. Vi kan nu bättre vistas i<br />
skog och natur under kyla och sol, regn<br />
och blåst. Vi har byggt tillfälligt skydd<br />
för övernattning och kan bygga enklare<br />
skogskojor.<br />
I början av oktober ska jag delta ett<br />
Skogsseminarium: hyggesfritt skogsbruk<br />
arrangerat av Miljöförbundet Jordens<br />
Vänner och Studiefrämjandet.<br />
Så här bygger vi sakta men säkert upp<br />
kontaktnät, kunskap och färdigheter<br />
för att kunna leva upp till Hällskogens<br />
ändamål: att förvalta skogsfastigheten<br />
Sågen 1 :47 i Svenshögen på ett ekologiskt<br />
sätt, som samtidigt ger en god<br />
ekonomisk avkastning. För att befrämja<br />
hållbarhet och biologisk mångfald skall<br />
kontinuitets¬skogsbruk tillämpas och<br />
permakultur vara en ledstjärna.<br />
Sociala värden<br />
Förutom varsam avverkning och åtgärder<br />
för att gynna biologisk mångfald<br />
strävar vi efter att skogen ska bli lätttillgänglig<br />
och intressant för djur och<br />
människor, inte minst ungdomar. Vi vill<br />
öka förståelsen för skogens värden, så att<br />
fler engagerar sig i ett hållbart skogsbruk<br />
och i att bevara de få gammelskogar som<br />
finns kvar.<br />
Under försommaren fick vi kontakt med<br />
Föreningen Lajvs regionavdelning. De<br />
söker en mer orörd skog att vara i för<br />
sina rollekar och -spel. Redan tidigt i<br />
Hällskogens korta historia ville vi göra<br />
skogen attraktiv för unga människor. Vi<br />
hade flera intressanta möten och skogsvandringar<br />
och gruppen vill gärna arrendera<br />
ett hektar skogsmark med förutsättningen<br />
att de får bygga enklare hus<br />
och övernattningskojor där. Vi har inga<br />
invändningar om de bygger varsamt, men<br />
de vill också ha klartecken från kommunens<br />
byggnadsnämnd. Vi får se om det<br />
blir något av.<br />
Vi blev också kontaktade av Pernilla<br />
Frödenberg och Daniel Barud. De bor i<br />
Göteborg, men vill komma ut i en vacker<br />
skog med sina djur: hästar, getter, hund<br />
och katter. Det lät spännande och efter<br />
bara några veckor hade de köpt en<br />
gammal husvagn och röjt lite förslyad<br />
björkskog. Tre unggetter har nu lärt sig<br />
att inte avlägsna sig mer än 5 0 m från<br />
herdarna Pernilla eller Daniel. Två hästar<br />
har också fått en liten paddock. Nu<br />
har Pernilla och djuren lämnat Hällskogen<br />
för i år, men Daniel kommer ett<br />
par gånger i veckan och hjälper oss med<br />
skogsarbete mm.<br />
Planer för vintern<br />
Vi måste åter göra en varsam avverkning<br />
för att klara av bankräntor och andra<br />
kostnader. Vi har fått kontakt med<br />
ett litet skogsbolag i Dalsland, som gör<br />
fin avverkning utan markskador, så vi<br />
vill anlita dem. Jag har börjat märka ut<br />
två områden med övervägande gran. Vi<br />
vi vill göra ett ganska stort uttag på en<br />
begränsad yta för att ge utrymme för lövträd<br />
som nu har svårt att hävda sig.<br />
Vi fortsätter också att gallra ut raka<br />
och högväxta, men klena granar. Dessa<br />
har täta årsringar och lämpar sig bra som<br />
byggnadsvirke och kan därför ge extra<br />
inkomster.<br />
Peter Norrthon,<br />
peter@norrthon.com<br />
Referenser<br />
Hällmarken www.hallmarken.se<br />
finns länk till Hällskogen<br />
Permakultur www.permakultur.se<br />
Naturkännedom www.vildkultur.se<br />
Skogsfestivalen www.skogsfestivalen<br />
5
IgEnoM närvAron<br />
Livet och dess oändliga rikedom visar<br />
sig inte för en bara som så. Man<br />
själv måste öppna sig för den. Den<br />
finns liksom där hela tiden, men<br />
man måste själv öppna sig för att<br />
se den.<br />
alla vardagssysslor finns öppningar,<br />
förutsatt att vardagssysslorna är förknippade<br />
med livet och inte bara teknik.<br />
Ju mer genuina råvaror, ju mer hantverksmässigt<br />
gjorda redskap, desto mer ser jag<br />
in i livets rikedom.<br />
Att laga middag på morötter, köpta i<br />
plastpåse i affären? Det brukar stå vilken<br />
odlare de kommer från, som om det skulle<br />
knyta en an till Livet, men det förblir<br />
en abstrakt information utan öppning<br />
till livet om jag inte känner de jordiga,<br />
morotsluktande människorna eller den<br />
trakt morötterna kommer från. Om jag<br />
köpt dem av en odlare i grannskapet blir<br />
det genast annorlunda!<br />
Höst<strong>energi</strong><br />
eller ’Morötter är aldrig tråkigt’<br />
Jag tycker inte man behöver ha stor variation<br />
på grönsaker. Det viktiga för mig är<br />
att ha grönsaker med bra smak. Med substans.<br />
Sen varierar jag med kryddningar.<br />
Hellre få råvaror och många kryddor och<br />
örter, än många olika råvaror och inga<br />
kryddor. Morötter är aldrig råkigt! Här<br />
är en jätteenkel matig gryta som går fort<br />
att göra, som värmer gott och som är<br />
Vacker att skåda.<br />
några morötter, skalas och slantas<br />
en lök eller purjobit, hackas<br />
brytbönor, haricots verts, ärter e. dyl.<br />
ett äpple i bitar<br />
curry<br />
lite olja<br />
basilika torkad eller hackad färsk<br />
couscous<br />
lingonsylt<br />
6<br />
När jag då skalar och river eller skär morötterna<br />
är dörren öppen till dofter, ljud,<br />
färger och prat från odlarens gård, stämningen<br />
i stunden när jag var till gårdsbutiken<br />
och handlade. Förutsatt att jag<br />
var vaken då förstås, höll dörren öppen<br />
till livet då med och söp in intrycken.<br />
Sådana morötter bär liv med sig, berikar<br />
min matlagning och min middag. Ett<br />
konstruktivt, närande sätt att hantera<br />
den mänskliga förmågan till Minnen, en<br />
förmåga som annars mest används för att<br />
hålla oss borta från livet, från sinnligheten,<br />
från närvaron. Hålla oss fast i dåtiden,<br />
fjärma oss från nuet.<br />
Att baka bröd alltifrån fröna, säden, jordens<br />
guld, istället för från den anonyma<br />
mjölpåsen i affären. Oavsett hur individuellt<br />
och närpräglat man försöker göra<br />
det, mjölet, är och förblir det en massprodukt<br />
när det gömts i påsarna. Det<br />
finns – iallafall i andra länder – butiker<br />
där du kan få säden nymald till Ditt Eget<br />
mjöl med dig hem i en helt anonym påse,<br />
utan reklam och logotyper och därför<br />
din egen, med ditt unika mjöl i.<br />
Fräs grönsakerna en stund i lite olja (alltså<br />
inte mycket, då blir smaken för oljig),<br />
i med curry och fräs runt en liten stund.<br />
I med lite vatten, så det halvtäcker det<br />
andra, salt. Låt puttra ca en kvart.<br />
Rör i couscous, knappt en deciliter, och<br />
dra åt sidan, lägg på lock och låt svälla ca<br />
tio minuter.<br />
Rör om och servera sedan med lingonsylt!<br />
Så färgstarkt! Så gott! Kulturkrock<br />
som värmer. Denna <strong>energi</strong>kick mättar<br />
en-två personer. Eller fler om det finns<br />
bröd och ost och annat till.<br />
Genom att använda handgjorda redskap,<br />
gärna gjorda av dig själv eller någon du<br />
själv mött, genom att laga till mat av<br />
råvaror du skaffat från människor som<br />
framställt dem, öppnar du dig för livet.<br />
Man brukar säga, att det ger ”mervärden”,<br />
vilket lätt kan tolkas som egotrippar,<br />
något exklusivt för den som har råd<br />
och möjlighet. Därmed har man skapat<br />
ett alibi för den ohållbara mathanteringen<br />
att fortsätta. Men det knyter faktiskt<br />
an oss till själva livet...<br />
Kostnader? Det kanske ”kostar” i social<br />
ansträngning och i vår tids hårdvaluta -<br />
tid. Argument som ställer upp sig som en<br />
mur. Jag för min del, anser mig inte ha<br />
tid att leta runt i hyllorna i affären och<br />
stå i kö för att betala. Jag lägger hellre<br />
den tiden på att prata med en odlare på<br />
en gård.<br />
Jag tittade en gång i en bok av Erik Lallersted<br />
(My Way, Ica Bokförlag 2 005 ),<br />
den handlade om att banta, men hans inställning<br />
känns lika användbar på ’Byte<br />
av livvstil och ändring av konsumtionsvanor’:<br />
– När man väl bestämt sig börjar man direkt.<br />
Inget trams om att börja i morgon.<br />
– Sätt inte upp några förbud. Förbud och<br />
pekpinnar framkallar ångest och vantrivsel,<br />
vilket i sig är en mycket vanlig dödsorsak.<br />
Så fortsätt äta och dricka. Gör det<br />
bara med sunt förnuft.<br />
– Glöm inte bort att ha roligt! Att ha roligt<br />
är inte en rättighet, det är en skyldighet<br />
som dessutom ökar din prestationsförmåga.<br />
nr 16/höst 2010<br />
Vera
KoKA!!<br />
ommarens fräscha, saftiga mat skiftar<br />
över mot mustighet, mörkare färger<br />
och mer substans. Maten blir liksom<br />
mer innehållsrik. Höstens smaker är mer<br />
mättat söta än sommarbären, tycker jag.<br />
Uttrycker mer karaktär, kanske för att<br />
de vuxit så länge? Precis som med människor<br />
kommer mognad ju med ålder.<br />
Det där med mognad är viktigt. Då först<br />
utvecklas smaker och aromer på ett karaktäristiskt<br />
sätt. Många verkar plocka<br />
frukter och bär alldeles för tidigt, ofta<br />
av praktiska skäl, men då får man aldrig<br />
fram smaken.<br />
Egentligen är det bara äpplen och päron<br />
som i sig har förmåga att verkligen<br />
eftermogna, alla andra frukter mognar<br />
inte mer sedan de tagits av från trädet.<br />
De börjar bara sakta ruttna. Ett moget<br />
plommon äter man därför numera mycket<br />
sällan... Nu har jag på min nya plats ett<br />
litet victoriaplommonträd och har just<br />
haft lyckan att få sätta tänderna i ett helt<br />
moget plommon, direkt från grenen!<br />
Min plommonmarmelad<br />
1 k g plommon<br />
1 k g ekologiskt socker<br />
5 0g hasselnötter<br />
Plommon sköljs och delas itu med kniv.<br />
dåligt skärs bort. Kärnorna kan vara kvar<br />
för att fiskas upp när koket är klart, men<br />
många tar hellre bort dem innan. Det är<br />
synd, för de ger fin smak åt den färdiga<br />
produkten. Hitta på något sätt att låta<br />
kärnorna koka med!<br />
Väg upp plommonbitarna till 1 kg, koka<br />
upp i vid gryta under lock och häll på 1 kg<br />
eko-socker, rör om och kolla så det inte<br />
bränns vid. När allt kokar ordentligt får<br />
man passa första stunden, tills det skummat<br />
av sig för det vill gärna koka över.<br />
Men sen får det stå och koka utan lock på<br />
medelsvag värme ett bra tag. Jag vill inte<br />
tillsätta pektin eller konserveringsmedel,<br />
men vill ha en fast, smakrik marmelad,<br />
så jag låter den koka ihop länge tills<br />
den mörknar i färgen och börjar kännas<br />
mindre vattnig. Det kan ta ända till två<br />
timmar! Väl inte enligt konstens regler,<br />
men jag gör så och den blir fast och himla<br />
god. Det är säkert inte så mycket vitaminer<br />
kvar, men för mig har marmelad<br />
endast en njutningsdimension. Vitaminer<br />
får jag i mig av annat. Häll upp lite<br />
nr 16/höst 2010<br />
marmelad på en assiett, låt svalna och<br />
dra fingret igenom klicken. Om det inte<br />
flyter ihop igen är den klar, om det inte<br />
blir något spår av fingret ska den koka<br />
en stund till. Men rör då och då, för det<br />
bränns lätt fast mot slutet.<br />
Skaka ihop skummet och ta noga bort<br />
det med sked eller hålslev. Ta bort alla<br />
kärnor om de kokat med.<br />
Den som vill kan röra ner ca 5 0 g grovt<br />
hackade hasselnötter innan marmeladen<br />
hälls het på torra burkar. Torka rent om<br />
du spillt på kanten och skruva genast på<br />
lock. Hårt. Då bildas vakuum under avsvalningen<br />
och du får lång hållbarhet.<br />
Kok på detta vis, där vattnet kokas bort,<br />
ger hållbarhet i sig, eftersom mögel kräver<br />
vatten för att växa till. Dessutom blir<br />
socker halten hög, vilket de inte heller<br />
gillar. Marmeladen blir tjock och smakintensiv<br />
och därmed dryg. En underbar<br />
kopparröd färg! Den smakar super till<br />
goda dessertostar, särskilt chèvre, mjuk<br />
getost.<br />
Elins pumpasoppa<br />
Fräs lök och vitlök i smör.<br />
Ta tre lökar till ca 7 d l buljong<br />
Skär ca 2 00 g pumpa eller mer och<br />
koka med. Ju mer pumpa desto tjockare<br />
soppa.<br />
Hacka i 1 chili och rör i, 1 klick honung,<br />
1 d l grädde. Mixa alltihop. Servera med<br />
vitlöksyoghurt och lite klippt persilja att<br />
strö på. Njut med nybakt bröd och en<br />
stark ost!<br />
Elin Östlund<br />
matmor på Spiragården, Örebro<br />
värmande höst-<br />
eller vintersoppa<br />
Jag fick pumpa en höst<br />
och kokade soppa:<br />
Tärnad pumpa, tärnad morot, lök, chili,<br />
torkad svamp, ajvar relish tror jag.<br />
Grönsaksuljong eller<br />
salt-peppar-libbsticka.<br />
Dragon och timjan.<br />
Hade jag oockså lite kyndel?<br />
När allt kokat mjukt gjorde jag soppan<br />
slät med mixerstav.<br />
En len, men smakrik soppa, som med<br />
en klick gräddfil och en ostmacka på<br />
hembakt lantbröd till blev festmat!<br />
En del soppa frös jag in och tog fram på<br />
vintern:<br />
Jag blandade pumpasoppan med lika<br />
delar ärtsoppa. Serverade med en stor<br />
klick surkål i och rörde runt.Värme,<br />
mättnad och väckande syrlighet<br />
7
8<br />
Jordens framtid och människans värdighet<br />
KURSER våren 2011<br />
• Core curriculum Ekofilosofi: en levande planet - från<br />
Newton till Gaia 15 hp 50% heldistans (filmade föreläsningar)<br />
eller på campus i Karlstad<br />
• Ekofilosofi A Flex 30 hp flexibel studietakt, helt på distans,<br />
also in English<br />
• Ekofilosofi Alumni B 5 hp tema: Sigmund Kvaløy-<br />
Seterengs ekofilosofi<br />
• Ekofilosofiska kulturmöten – Sápmi 5 hp<br />
studieresa: Jokkmokk, början av februari<br />
• Ekofilosofiska kulturperspektiv A 15 hp 50%<br />
studieresa: Berbisk kultur<br />
• Internationella ekostudier 15 hp 50%<br />
studieresa: Indien - Ganges, Sri Lanka eller Andalusien<br />
• Nordic environmental studies A 15 hp 50% excursions<br />
in Värmland and Norway - in English<br />
Tel 054-700 15 39<br />
ekofilosofi@kau.se<br />
www.kau.se/ekofilosofi<br />
nr 16/höst 2010
nr 16/höst 2010<br />
9
30<br />
nr 16/höst 2010
nr 16/höst 2010<br />
31
VINTER! Känner jag numera en<br />
som heter i förnamn! Hon finns<br />
året om, gudskelov, men inte<br />
årstiden, gudskelov.<br />
Vinterns Fri Jord kommer i slutet<br />
av januari och får (tror jag) tema<br />
HAVET. Hjälp mig gärna med<br />
tips och kontakter!<br />
070-385 33 06<br />
redaktion@frijord.se<br />
www.frijord.se<br />
B<br />
Returadress:<br />
FRI JORD<br />
Brunnsv. 45 A<br />
464 5 0 Dals Rostock<br />
Fru Höst var beredd<br />
sina frön hade hon sått.<br />
Sin bestämmelse hade hon fyllt<br />
och tog nu avsked av löven<br />
som gråtande föll av sin kvist.<br />
Det träd som gång på gång<br />
offrar sina löv,<br />
tar smärtan och ensamheten,<br />
växer oavbrutet i höjd<br />
och omfång.<br />
Fru Höst var proffs på det där<br />
med att växa.<br />
Vildhjärta<br />
/Maria Westerberg