Förslag till etiska riktlinjer för anställda vid Åklagarmyndigheten
Förslag till etiska riktlinjer för anställda vid Åklagarmyndigheten
Förslag till etiska riktlinjer för anställda vid Åklagarmyndigheten
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Förslag</strong> <strong>till</strong> <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong><br />
<strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
– rapport från etikarbetsgruppen<br />
Mars 2013
Innehålls<strong>för</strong>teckning<br />
1 Förord .................................................................................................. 4<br />
2 Sammanfattning ................................................................................... 5<br />
3 <strong>Förslag</strong> <strong>till</strong> <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> ........... 6<br />
4 Vissa grundläggande regler .................................................................. 12<br />
4.1 Europakonventionen .................................................................. 12<br />
4.2 Regeringsformen ........................................................................ 12<br />
4.3 Tryckfrihets<strong>för</strong>ordningen och yttrandefrihetsgrundlagen –<br />
meddelarfrihet och meddelarskydd ............................................................ 12<br />
4.4 Rättegångsbalken (utom jäv) ...................................................... 13<br />
4.5 Jävsregler ................................................................................... 14<br />
4.6 Bisysslor ..................................................................................... 14<br />
4.7 Jämställdhet och likabehandling ................................................. 15<br />
4.8 Straffansvar och disciplinära åtgärder ......................................... 15<br />
4.8.1 Tjänstefel ........................................................................ 15<br />
4.8.2 Bestämmelser om mutbrott m.m. .................................... 16<br />
4.8.3 Närmare om bedömningen av om <strong>för</strong>måner bör anses<br />
<strong>till</strong>åtna eller inte ....................................................................................... 16<br />
4.8.4 Disciplinära åtgärder ....................................................... 18<br />
5 Hushållande med statens medel samt god styrning och kontroll .......... 20<br />
5.1 Övergripande reglering .............................................................. 20<br />
5.2 Ekonomistyrningsverket ............................................................. 20<br />
5.3 Riksrevisionen ............................................................................ 20<br />
6 Utbildningsinsatser m.m. inom <strong>Åklagarmyndigheten</strong> och närliggande<br />
verksamheter ............................................................................................. 21<br />
6.1 Utbildning inom <strong>Åklagarmyndigheten</strong> ........................................ 21<br />
6.1.1 Kurser <strong>för</strong> åklagare .......................................................... 21<br />
6.1.2 Kurser <strong>för</strong> administratörer ............................................... 21<br />
6.1.3 Interaktiva utbildningar ................................................... 21<br />
6.2 Etik <strong>för</strong> domare .......................................................................... 21<br />
6.3 Etik <strong>för</strong> poliser ........................................................................... 22<br />
6.4 Etik <strong>för</strong> advokater ...................................................................... 22<br />
6.5 Gemensam värdegrund <strong>för</strong> stats<strong>anställda</strong> .................................... 22<br />
7 Åklagaretik i internationell miljö ......................................................... 23<br />
7.1 Allmänt ..................................................................................... 23<br />
7.2 Internationella <strong>för</strong>hållanden ....................................................... 23<br />
7.2.1 Europarådet .................................................................... 23<br />
7.2.2 Förenta Nationerna (FN) ................................................. 24<br />
7.2.3 The International Association of Prosecutors (IAP) .......... 24<br />
7.3 Utländska <strong>för</strong>hållanden .............................................................. 25
7.3.1 Norden ........................................................................... 25<br />
7.3.2 Övriga medlemsstater i Eurojust ...................................... 25<br />
7.3.3 FN:s rapport om nationella regler .................................... 26<br />
7.3.4 GRECO .......................................................................... 27<br />
7.3.5 OECD ............................................................................ 27<br />
8 Behov av Code of conduct? ................................................................. 28<br />
8.1 Bakgrund ................................................................................... 28<br />
8.2 Utvecklingen av <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> inom den statliga sfären ............ 28<br />
8.3 Kartläggning av <strong>riktlinjer</strong> och frågor kring dessa .......................... 29<br />
8.4 Vilket behov finns det av <strong>riktlinjer</strong>? ............................................ 29<br />
8.5 <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s behov ...................................................... 30<br />
8.6 Utformning av upp<strong>för</strong>andekod ................................................... 31<br />
9 Praxissammanställning ........................................................................ 32<br />
9.1 Förundersökning ........................................................................ 32<br />
9.2 Åtalsbeslut ................................................................................. 34<br />
9.3 Domstolsmiljö ........................................................................... 34<br />
9.4 Övrigt ........................................................................................ 36<br />
9.4.1 Opartiskhet, bisysslor, uppträdande m.m. ........................ 36<br />
9.4.2 Yttrandefrihet m.m. ........................................................ 39<br />
9.4.3 Allmänna lämplighetsfrågor ............................................. 42<br />
10 Litteratur<strong>för</strong>teckning .......................................................................... 51<br />
Bilaga: Uppdraget ...................................................................................... 52<br />
3
1 Förord<br />
Riksåklagaren Anders Perklev beslutade den 26 oktober 2012 att ge en arbetsgrupp<br />
i uppdrag (se bilaga) att utarbeta ett <strong>för</strong>slag <strong>till</strong> <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> åklagare,<br />
åklagaradministratörer och annan personal <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
samt överväga behovet av att utarbeta en s.k. code of conduct <strong>för</strong> åklagare och<br />
annan personal som tjänstgör utan<strong>för</strong> Sverige.<br />
Arbetsgruppen har bestått av personaldirektören Peter Brodd, biträdande<br />
informationsdirektören Helena Ekstrand kammaråklagaren Lars Hedvall,<br />
numera överåklagaren Göran Hellstrand, chefsåklagaren Alf Johansson, chefsadministratören<br />
Madelene Johansson, kammaråklagarna Titti Malmros och<br />
Eva Morén, biträdande ekonomidirektören Lena Möller och chefsåklagaren<br />
Patrik Säflund. Jusek och ST har representerats av Oscar Strömblad<br />
respektive Veronica Yng Gisslin. Ekobrottsmyndigheten har representerats av<br />
vice chefsåklagaren Olof Kronlund. Arbetsgruppen har letts av <strong>till</strong>synschefen<br />
Per Lindqvist. Kammaråklagaren Ellen Aule har biträtt arbetsgruppen som<br />
sekreterare.<br />
Genom denna rapport är uppdraget slut<strong>för</strong>t.<br />
Stockholm den 28 mars 2013<br />
Per Lindqvist<br />
Ellen Aule<br />
4
2 Sammanfattning<br />
Arbetsgruppen <strong>för</strong>eslår följande <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong>.<br />
1. Åklagaren ska, inom ramen <strong>för</strong> sin självständighet och sitt tjänsteansvar,<br />
verka <strong>för</strong> att alla beslut är korrekta och att rättsprocessen genom<strong>för</strong>s på ett<br />
rättssäkert sätt.<br />
2. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s verksamhet ska i alla delar präglas av objektivitet och<br />
saklighet. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> får inte ta hänsyn <strong>till</strong><br />
o<strong>vid</strong>kommande <strong>för</strong>hållanden eller syften.<br />
3. I sina kontakter med parter, ombud, domstol och andra ska <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s<br />
<strong>anställda</strong> agera korrekt och på ett sådant sätt att misstanke inte<br />
uppstår om att han eller hon tar o<strong>vid</strong>kommande hänsyn eller att det <strong>för</strong>eligger<br />
risk <strong>för</strong> jäv eller något motsvarande <strong>för</strong>hållande.<br />
4. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör, med respekt <strong>för</strong> inblandade parters<br />
integritet, värna om offentlighet och verka <strong>för</strong> att insyn ska råda när så är möjligt.<br />
Vid kontakter med media bör <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> tänka på<br />
att inte uttrycka sig på ett sätt så att objektiviteten och opartiskheten kan<br />
ifrågasättas eller så att det kan med<strong>för</strong>a men <strong>för</strong> enskilda.<br />
5. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> ska hushålla väl med statens medel.<br />
6. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör <strong>vid</strong> erbjudandet av en gåva eller en <strong>för</strong>mån<br />
inte bara ta ställning <strong>till</strong> om den kan vara olaglig utan även om den kan<br />
skada allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> den enskilde tjänstemannen eller myndigheten.<br />
7. Förhållningssättet på arbetsplatsen ska byggas på respekt. Alla <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong><br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong> bör uppträda på ett sådant sätt mot varandra att<br />
samtliga medarbetare känner att de ingår i arbetsgemenskapen.<br />
8. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör även utan<strong>för</strong> sin yrkesutövning<br />
uppträda på ett sådant sätt att han eller hon inte riskerar att <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong><br />
den enskilde tjänstemannen eller <strong>Åklagarmyndigheten</strong> skadas.<br />
Rapporten inleds med en redovisning av arbetsgruppens <strong>för</strong>slag <strong>till</strong> <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong><br />
med <strong>till</strong>hörande kommentarer som syftar <strong>till</strong> att tydliggöra <strong>riktlinjer</strong>nas<br />
närmare innebörd. Därefter följer en översiktlig genomgång av bl.a. vissa<br />
rättsregler av särskilt intresse på etikområdet, och en redogörelse <strong>för</strong><br />
etikarbeten som ut<strong>för</strong>ts i andra delar av rättsväsendet, inom ramen <strong>för</strong><br />
internationellt samarbete och utomlands.<br />
Rapporten avslutas med en praxissammanställning. I denna refereras ett antal<br />
beslut i frågor av etisk natur från t.ex. Riksdagens ombudsmän (JO), Justitiekanslern<br />
(JK) och Statens ansvarsnämnd. Denna del av rapporten är avsedd<br />
att fungera som ett referensmaterial <strong>för</strong> <strong>riktlinjer</strong>na.<br />
Rapporten innehåller även överväganden kring behovet av en s.k. code of conduct,<br />
<strong>vid</strong> sidan av de <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong>na, <strong>för</strong> <strong>anställda</strong>s utlandstjänstgöring.<br />
5
3 <strong>Förslag</strong> <strong>till</strong> <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
1. Åklagaren ska, inom ramen <strong>för</strong> sin självständighet och sitt tjänsteansvar,<br />
verka <strong>för</strong> att alla beslut är korrekta och att rättsprocessen<br />
genom<strong>för</strong>s på ett rättssäkert sätt.<br />
Kommentar: Av 12 kap. 2 § regeringsformen (RF) följer att en <strong>för</strong>valtningsmyndighet<br />
i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda och <strong>till</strong>ämpning<br />
av lag har en självständig ställning i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> den politiska makten<br />
och <strong>till</strong> andra myndigheter. <strong>Åklagarmyndigheten</strong> är således en självständig<br />
myndighet i detta avseende och åklagaren i sin egenskap av allmän åklagare är<br />
självständig i sitt beslutande.<br />
Åklagaren ska inte främja orätt. Det innebär bl.a. att åklagaren ska verka <strong>för</strong><br />
att felaktiga beslut av domstol eller annan myndighet rättas <strong>till</strong>. Om åklagaren<br />
upptäcker ett fel, t.ex. att en person har dömts <strong>för</strong> en gärning som är preskriberad<br />
eller som inte är brottslig eller att ett frihetsberövande räknats av felaktigt,<br />
bör åklagaren se <strong>till</strong> att felet rättas <strong>till</strong> om detta är rättsligt möjligt. I<br />
vissa situationer får det anses vara åklagarens plikt att överklaga <strong>till</strong> den<br />
<strong>till</strong>talades <strong>för</strong>mån (jfr nr 21 i praxissammanställningen). Åklagaren bör även<br />
uppmärksamma rätten på sådana skriv- och räknefel som kan rättas med stöd<br />
av 30 kap. 13 § rättegångsbalken (RB). På motsvarande sätt bör åklagaren<br />
anses skyldig att väcka frågan om undanröjande av straf<strong>för</strong>eläggande eller<br />
ordningsbot eller om resning om det finns rättsliga <strong>för</strong>utsättningar <strong>för</strong> detta.<br />
Åklagaren bör även vara vaksam på situationer i t.ex. rättssalen som kan bidra<br />
<strong>till</strong> att saken inte blir riktigt prövad (jfr nr 15, 16, 20 och 71 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör <strong>för</strong>säkra sig om att de åtgärder som han eller hon <strong>vid</strong>tar i<br />
tjänsten stämmer överens med såväl gällande lagstiftning som ändamålet med<br />
de rättsregler som <strong>till</strong>ämpas. Till exempel kan den tekniska utvecklingen<br />
med<strong>för</strong>a att en åtgärd i och <strong>för</strong> sig inte strider mot rättsregelns ordalydelse<br />
men väl dess ändamål (jfr nr 12 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör särskilt beakta roll<strong>för</strong>delningen mellan åklagare och polis och<br />
bör löpande utöva en självständig och objektiv kontroll av<br />
utredningsresultatet (jfr nr 7 i praxissammanställningen). I uppgiften att leda<br />
<strong>för</strong>undersökningen ingår inte endast det yttersta ansvaret <strong>för</strong> vilka<br />
utredningsåtgärder som bör eller inte bör <strong>vid</strong>tas utan principiellt också ett<br />
ansvar <strong>för</strong> på vilket sätt de genom<strong>för</strong>s (jfr nr 5 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör tänka på att den misstänkte ofta är i underläge i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong><br />
polis och åklagare.<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: nr 1, 2, 6, 8, 9, 10, 11, 18, 19, 57, 58, 70, 91, 92 och 94.<br />
6
2. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s verksamhet ska i alla delar präglas av objektivitet<br />
och saklighet. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> får inte ta hänsyn <strong>till</strong><br />
o<strong>vid</strong>kommande <strong>för</strong>hållanden eller syften.<br />
Kommentar: Riktlinjen omfattar alla <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong>. Saklighet<br />
och opartiskhet är grundläggande principer <strong>för</strong> offentlig <strong>för</strong>valtning och<br />
således också <strong>för</strong> åklagarverksamheten (jfr 1 kap. 9 § RF). I RB och <strong>för</strong>undersökningskungörelsen<br />
(1947:948) finns regler om t.ex. objektivitet och jäv <strong>för</strong><br />
åklagare (se avsnitt 4.4 och 4.5).<br />
Den information som finns i myndighetens handlingar och system är ofta av<br />
känslig art och kan omfattas av sekretess. Varje anställd bör där<strong>för</strong> ständigt<br />
ställa sig frågan om och i vilken mån det är nödvändigt att ta del av innehållet<br />
i en viss handling <strong>för</strong> att ut<strong>för</strong>a sitt arbete.<br />
Kravet på objektivitet innebär att <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> inte får låta<br />
personliga uppfattningar eller engagemang påverka ut<strong>för</strong>andet av arbetet vare<br />
sig i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> enskilda personer eller enskilda ärenden. Detta innebär<br />
bl.a. att när framställan görs <strong>till</strong> rätten om <strong>för</strong>ordnande om juridiskt biträde<br />
<strong>för</strong> en part i ett ärende bör <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> inte lämna egna<br />
<strong>för</strong>slag på vem som ska <strong>för</strong>ordnas. Denna fråga är domstolens sak att bedöma<br />
(jfr nr 97 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör medverka <strong>till</strong> ett bra <strong>för</strong>handlingsklimat och att goda yrkesmässiga<br />
relationer upprätthålls med <strong>för</strong>svarare, domare och andra personer<br />
med anknytning <strong>till</strong> brottmålet. Åklagaren bör avhålla sig från ett<br />
uppträdande som kan uppfattas som demonstrativt eller som med<strong>för</strong> andra<br />
påfrestningar på processen. Detta gäller även om personliga motsättningar<br />
uppkommer eller känsloläget blir upprört, t.ex. under en <strong>för</strong>handling, (jfr nr<br />
22 i praxissammanställningen).<br />
I mer omfattande <strong>för</strong>undersökningar, i vilka exempelvis hemliga tvångsmedel<br />
används, ställs särskilda krav på åklagaren som <strong>för</strong>undersökningsledare. Åklagaren<br />
måste hålla <strong>till</strong>räcklig distans <strong>till</strong> t.ex. det underrättelsearbete och spaningsarbete<br />
som ofta pågår parallellt med hemlig tvångsmedelsanvändning.<br />
Detta <strong>för</strong> att kritiskt kunna granska resultatet av bl.a. spaningsinsatser och<br />
arbetet med att samla in bevisning i ärendens uppbyggnadsskede. Annars kan<br />
det uppstå en risk att ärenden trots att bevisningen är svag, drivs längre än vad<br />
som är sakligt motiverat eller att tvångsmedel används under längre tid och i<br />
större omfattning än nödvändigt.<br />
Under en <strong>för</strong>undersökning har den misstänkte och <strong>för</strong>svararen inte någon<br />
ovillkorlig rätt att få ta del av utredningsmaterialet eller att få kunskap om<br />
hur utredningen framskrider. Det som kommer fram <strong>vid</strong> en <strong>för</strong>handling in<strong>för</strong><br />
rätten kan dock inte undanhållas dem. En konsekvens av detta är att åklagaren,<br />
t.ex. <strong>vid</strong> en häktnings<strong>för</strong>handling, inte är skyldig att upplysa rätten om<br />
<strong>för</strong>hållanden som åklagaren ännu inte, på grund av reglerna i 23 kap. 18 § RB,<br />
har delgivit den misstänkte och <strong>för</strong>svararen. Det får anses vara åklagarens<br />
ansvar att avgöra vad han eller hon anser sig behöva <strong>för</strong> att styrka sina<br />
påståenden in<strong>för</strong> rätten. Detta innebär dock inte att åklagaren kan undanhålla<br />
rätten uppgifter som talar <strong>för</strong> den misstänktes oskuld. Det följer av kravet på<br />
objektivitet att åklagaren ska upplysa rätten om sådana fakta. Åklagare får<br />
inte i sin strävan att driva processen effektivt eller av annan anledning lämna<br />
7
oriktiga uppgifter eller undanhålla rätten något som är av betydelse <strong>för</strong><br />
utgången av målet (jfr nr 3 och 14 i praxissammanställningen).<br />
Åklagare bör avstå från att lämna uppgifter i rätten som syftar <strong>till</strong> att framställa<br />
den <strong>till</strong>talade i dålig dager om uppgifterna inte är av betydelse <strong>för</strong><br />
rättens prövning. Detsamma gäller uppgifter som kan vara sekretesskänsliga<br />
eller som kan leda <strong>till</strong> att sekretesskänsliga uppgifter behöver lämnas ut (jfr nr<br />
93 i praxissammanställningen).<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: nr 16, 34, 63, 66–68, 88, 89 och 90.<br />
3. I sina kontakter med parter, ombud, domstol och andra ska <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s<br />
<strong>anställda</strong> agera korrekt och på ett sådant sätt att misstanke<br />
inte uppstår om att han eller hon tar o<strong>vid</strong>kommande hänsyn eller<br />
att det <strong>för</strong>eligger risk <strong>för</strong> jäv eller något motsvarande <strong>för</strong>hållande.<br />
Kommentar: Riktlinjen är ett utflöde av riktlinje 2. Det är av viktigt att <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s<br />
<strong>anställda</strong> genom sitt agerande inte ger utrymme <strong>för</strong> tvivel<br />
om att myndighetens verksamhet präglas av objektivitet och saklighet (jfr nr<br />
69 i praxissammanställningen). Det får aldrig uppstå misstanke om att en<br />
anställd <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> är påverkad av någon part eller annan aktör<br />
och inte heller av opinionen (jfr nr 4, 35 och 70 i praxissammanställningen).<br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör också i sina kontakter med domstolen och<br />
dess <strong>anställda</strong> tänka på att inte agera på ett sätt som kan leda <strong>till</strong> att<br />
domstolens opartiskhet kan ifrågasättas.<br />
Ingen ska i kontakten med <strong>Åklagarmyndigheten</strong> uppleva att han heller hon<br />
diskrimineras eller på annat sätt behandlas negativt på grund av kön, religion,<br />
etnisk <strong>till</strong>hörighet, sexuell läggning, ålder, religion eller funktionshinder.<br />
Uttryckssättet och uppträdandet hos <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör vara<br />
neutralt, korrekt, respektfullt och professionellt (jfr nr 15, 24, 43, 68, 77, 95<br />
och 98 i praxissammanställningen). <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör tänka<br />
på att alla slags åklagarbeslut kan ha stor betydelse <strong>för</strong> den som berörs.<br />
Anställda <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> bör använda ett språk som dels är lätt att<br />
<strong>för</strong>stå <strong>för</strong> <strong>till</strong>talade, målsägande och vittnen, dels inte kan uppfattas som nedsättande<br />
eller på annat sätt kränkande. Detta gäller t.ex. i skrivelser, <strong>vid</strong><br />
muntliga kontakter och <strong>vid</strong> rättegångar. Åklagaren bör <strong>för</strong>söka att på ett<br />
begripligt sätt <strong>för</strong>klara sina beslut <strong>för</strong> den som är kritisk eller upprörd och <strong>vid</strong><br />
behov upplysa om möjligheterna <strong>till</strong> överprövning (jfr nr 96 och 98 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör så tidigt som möjligt inte bara uppmärksamma sådana <strong>för</strong>hållanden<br />
som kan innebära jäv utan även sådant som av parter eller andra<br />
kan uppfattas innebära jäv. Åklagaren ska om möjligt undvika att hantera<br />
ärenden där hans eller hennes opartiskhet med fog kan ifrågasättas (jfr nr 27,<br />
31, 34, 37, 38 och 40 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör alltid uttrycka sig på samma sätt som han eller hon skulle ha<br />
gjort om den misstänkte eller dennes <strong>för</strong>svarare varit närvarande. Det innebär<br />
8
att åklagaren även <strong>vid</strong> informella kontakter med domstolen bör iaktta objektivitet<br />
och opartiskhet. Åklagaren bör endast lämna information som han eller<br />
hon kan stå <strong>för</strong> även i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> motparter m.fl.<br />
Åklagaren bör ha i åtanke att han eller hon inte är målsägandens ombud.<br />
Åklagaren är samhällets <strong>för</strong>eträdare även i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> en målsägande vars<br />
talan om skadestånd han eller hon <strong>för</strong>. Åklagaren bör se <strong>till</strong> att målsägandebiträde<br />
blir <strong>för</strong>ordnat så fort som möjligt i de fall där det finns anledning <strong>till</strong><br />
det.<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: 13, 23, 25, 41, 42, 59, 65 och 71.<br />
4. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör, med respekt <strong>för</strong> inblandade parters<br />
integritet, värna om offentlighet och verka <strong>för</strong> att insyn ska råda när<br />
så är möjligt. Vid kontakter med media bör <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
tänka på att inte uttrycka sig på ett sätt så att objektiviteten<br />
och opartiskheten kan ifrågasättas eller så att det kan med<strong>för</strong>a men <strong>för</strong><br />
enskilda.<br />
Kommentar: Offentlighet och rätten att ta del av allmänna handlingar är<br />
grundläggande principer som var och en som är anställd <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
ska beakta (jfr nr 76 i praxissammanställningen). Anställda <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
bör ta <strong>till</strong>vara möjligheten att informera om myndighetens verksamhet<br />
i den allmänna debatten och lämna korrekt och saklig information <strong>till</strong><br />
massmedia om det inte möter hinder ur sekretessynpunkt. Någon skyldighet<br />
att lämna uppgifter <strong>till</strong> media eller annan i <strong>vid</strong>are mån än vad som följer av<br />
offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns emellertid inte. Viss <strong>för</strong>siktighet<br />
bör även iakttas <strong>för</strong> att inte bidra <strong>till</strong> att brottsmisstankar uppmärksammas<br />
i större omfattning än vad som är rimligt i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> allmänhetens<br />
informationsbehov.<br />
Liksom alla medborgare är <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> genom grundlagarna<br />
<strong>till</strong><strong>för</strong>säkrade yttrandefrihet, tryckfrihet och s.k. meddelarfrihet. Meddelarfriheten<br />
inskränks dock bl.a. genom vissa bestämmelser i offentlighets-<br />
och sekretesslagen (se avsnitt 4.3 och nr 45 och 50–52 i praxissammanställningen).<br />
Lagstiftaren har överlåtit <strong>till</strong> den enskilde att, utan risk <strong>för</strong> repressalier,<br />
själv bedöma om det är önskvärt eller <strong>för</strong>svarligt att lämna ut vissa uppgifter<br />
<strong>för</strong> offentliggörande. Vid bedömningen kan frågan om huru<strong>vid</strong>a offentliggörandet<br />
kan med<strong>för</strong>a skada eller men <strong>för</strong> utredningen eller <strong>för</strong> enskilda,<br />
vara av särskild betydelse (jfr nr 53 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör vara <strong>för</strong>siktig med att uttala sig om olika brottsmisstankar<br />
under <strong>för</strong>undersökningen. Detta eftersom det kan uppfattas som att åklagaren<br />
tagit slutlig ställning i skuldfrågan innan utredningen är färdigställd. Det kan<br />
även uppfattas som att han eller hon i övrigt har en <strong>för</strong>utfattad mening och<br />
att objektiviteten och opartiskheten där<strong>för</strong> kan ifrågasättas (jfr nr 99 i praxissammanställningen).<br />
Åklagaren bör där<strong>för</strong> också undvika att särskilt uttala sig i<br />
åtalsfrågan i massmedia innan beslut är fattat och, om möjligt, innan besked<br />
har lämnats <strong>till</strong> parter och ombud (jfr nr 51 i praxissammanställningen).<br />
9
Åklagaren bör iaktta objektivitet och saklighet när han eller hon uttalar sig<br />
om en domstols beslut eller dom.<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: 42 och 75.<br />
5. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> ska hushålla väl med statens medel.<br />
Kommentar: Av 1 § lagen (2011:203) om statsbudgeten följer en skyldighet<br />
<strong>för</strong> <strong>anställda</strong> i <strong>Åklagarmyndigheten</strong> att sträva efter hög effektivitet och iaktta<br />
god hushållning i statens verksamhet. Detta synsätt ska prägla t.ex. extern och<br />
intern representation samt val av färdsätt och boende <strong>vid</strong> resor och även med<strong>för</strong>a<br />
en medvetenhet om vikten av att använda sin arbetstid på ett effektivt<br />
sätt.<br />
6. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör <strong>vid</strong> erbjudandet av en gåva eller<br />
en <strong>för</strong>mån inte bara ta ställning <strong>till</strong> om den kan vara olaglig utan även<br />
om den kan skada allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> den enskilde tjänstemannen<br />
eller myndigheten.<br />
Kommentar: <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> måste både i sin yrkesutövning<br />
och på sin fritid tänka på att en gåva eller en <strong>för</strong>mån kan skada allmänhetens<br />
<strong>för</strong>troende <strong>för</strong> den enskilde tjänstemannen eller myndigheten även om mottagandet<br />
inte är straffbart (se avsnitt 4.8.2 och 4.8.3 och nr 56 i praxissammanställningen).<br />
En anställd <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> kan som huvudregel inte ta<br />
emot någonting i samband med handläggningen av ett ärende oavsett värdet.<br />
Även i övrigt är utrymmet <strong>för</strong> att <strong>för</strong>måner ska betraktas som <strong>till</strong>börliga<br />
mycket begränsat inom <strong>Åklagarmyndigheten</strong>.<br />
7. Förhållningssättet på arbetsplatsen ska byggas på respekt. Alla<br />
<strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> bör uppträda på ett sådant sätt mot<br />
varandra att samtliga medarbetare känner att de ingår i arbetsgemenskapen.<br />
Kommentar: Samtliga medarbetare har ansvar <strong>för</strong> att skapa en god arbetsmiljö<br />
som bygger på respekt, öppenhet och tolerans och där alla medarbetares olika<br />
kompetenser, erfarenheter och synsätt tas <strong>till</strong> vara. Ingen ska utsättas <strong>för</strong> diskriminering<br />
eller trakasserier på arbetsplatsen. Kränkande beteende ska inte<br />
<strong>för</strong>ekomma, detta gäller även skämt eller kommentarer som kan uppfattas<br />
som kränkande eller nedlåtande (se avsnitt 4.7).<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: 44 och 64.<br />
10
8. <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> bör även utan<strong>för</strong> sin yrkesutövning<br />
uppträda på ett sådant sätt att han eller hon inte riskerar att <strong>för</strong>troendet<br />
<strong>för</strong> den enskilde tjänstemannen eller <strong>Åklagarmyndigheten</strong> skadas.<br />
Kommentar: Utöver att iaktta de regler som finns om <strong>till</strong>åtna bisysslor (se<br />
avsnitt 4.6 och nr 28–33 och 39 i praxissammanställningen) bör <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong><br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong> i sitt privatliv uppträda på ett sådant sätt att <strong>för</strong>troendet<br />
<strong>för</strong> hans eller hennes yrkesroll och myndigheten upprätthålls (jfr nr 79–87 i<br />
praxissammanställningen). Anställda <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> ska givetvis låta<br />
bli att begå handlingar som kan med<strong>för</strong>a straffrättsligt ansvar, men bör också<br />
tänka på att även handlingar som i och <strong>för</strong> sig inte faller inom det straffbelagda<br />
området kan leda <strong>till</strong> att den enskilde tjänstemannens eller myndighetens<br />
anseende skadas. Såväl åklagare som andra personalkategorier har <strong>till</strong>gång<br />
<strong>till</strong> känslig information. Det med<strong>för</strong> att <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> måste<br />
tänka på att inte uppträda på ett sätt att han eller hon skulle kunna hamna i<br />
beroendeställning eller bli utsatta <strong>för</strong> påtryckningar eller o<strong>till</strong>börlig påverkan.<br />
För att inte skada <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> är det viktigt att<br />
<strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> ger skrivelser och andra angelägenheter av<br />
privat natur sådan form att det står helt klart att den anställde inte agerar på<br />
yrkets vägnar (jfr nr 26, 27 och 36 i praxissammanställningen). Anställda <strong>vid</strong><br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong> får aldrig utnyttja sin tjänsteställning i privata angelägenheter<br />
(jfr nr 54 och 55 i praxissammanställningen).<br />
Även med beaktande av den grundläggande yttrande- och meddelarfriheten<br />
(se riktlinje 4 och avsnitt 4.3) bör <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> iaktta <strong>för</strong>siktighet<br />
<strong>vid</strong> uttalanden och inlägg på Internet och i andra sammanhang så att<br />
allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> inte skadas (jfr nr 46–48 i<br />
praxissammanställningen).<br />
I praxissammanställningen finns ytterligare exempel av intresse <strong>för</strong> denna<br />
riktlinje: nr 34, 48, 49, 62, 72, 73 och 74.<br />
11
4 Vissa grundläggande regler<br />
4.1 Europakonventionen<br />
Enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen gäller den europeiska<br />
konventionen angående skydd <strong>för</strong> de mänskliga rättigheterna och<br />
grundläggande friheterna här i landet som lag. Konventionen ska alltså följas<br />
på samma sätt som andra nationella lagar och regler. Av särskilt intresse <strong>för</strong><br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>s verksamhet är artikel 6 i konventionen som behandlar<br />
rätten <strong>till</strong> domstolsprövning och en rättssäker process. I artikeln uppställs bl.a.<br />
ett antal minimigarantier i fråga om rättegången i brottmål. Även den s.k.<br />
oskuldspresumtionen, dvs. att den som anklagas <strong>för</strong> brott ska anses oskyldig så<br />
länge det inte finns en fällande dom mot honom eller henne, fastslås i<br />
artikeln.<br />
Det är den europeiska domstolen <strong>för</strong> mänskliga rättigheter som avgör frågor<br />
som rör tolkningen och <strong>till</strong>ämpningen av konventionen. Domstolens avgöranden<br />
är prejudicerande <strong>för</strong> hur konventionen ska tolkas. En rik och<br />
nyanserad rättspraxis har härigenom vuxit fram avseende bl.a. artikel 6 som är<br />
den av konventionens artiklar som åberopats, tolkats och <strong>till</strong>ämpats mest av<br />
alla artiklar. Konventionen och domstolens avgöranden kan ge värdefull<br />
ledning även i rent <strong>etiska</strong> frågor.<br />
4.2 Regeringsformen<br />
I 1 kap. regeringsformen (RF) återfinns övergripande regler med etiskt<br />
innehåll såsom att den offentliga makten utövas under lagarna (1 § tredje<br />
stycket) och principen om att offentlig<strong>anställda</strong> ska iaktta saklighet,<br />
opartiskhet och behandla alla lika (9 §).<br />
De grundläggande fri- och rättigheterna återfinns i 2 kap. RF. Där regleras<br />
medborgarnas rättigheter i relation <strong>till</strong> det allmänna. Av 2 kap. 21 § RF<br />
framgår att begränsningar i de grundläggande fri- och rättigheterna endast får<br />
göras <strong>för</strong> ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och att<br />
sådana begränsningar aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn<br />
<strong>till</strong> de ändamål som har <strong>för</strong>anlett dem (ändamålsprincipen). Ändamålsprincipen<br />
har bl.a. stor betydelse <strong>vid</strong> <strong>till</strong>ämpningen av tvångsmedel.<br />
Av 12 kap. 2 § RF följer att en <strong>för</strong>valtningsmyndighet i ärenden som rör myndighetsutövning<br />
mot enskilda och <strong>vid</strong> <strong>till</strong>ämpning av lag har en självständig<br />
ställning i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> den politiska makten och <strong>till</strong> andra myndigheter. Av<br />
detta följer att åklagaren i sin egenskap av allmän åklagare är självständig i sitt<br />
beslutsfattande. Bestämmelsen avser att hindra o<strong>till</strong>börlig påverkan <strong>vid</strong><br />
myndighetsutövning och <strong>vid</strong> <strong>till</strong>ämpning av lag.<br />
4.3 Tryckfrihets<strong>för</strong>ordningen och yttrandefrihetsgrundlagen – meddelarfrihet<br />
och meddelarskydd<br />
Varje svensk medborgare är genom bestämmelser i RF, tryckfrihets<strong>för</strong>ordningen<br />
(TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) <strong>till</strong><strong>för</strong>säkrad yttrandefrihet,<br />
tryckfrihet och s.k. meddelarfrihet. Meddelarfriheten följer av 1 kap. 1 §<br />
tredje stycket TF där det stadgas att det står envar fritt att meddela uppgifter<br />
och underrättelser i vilket ämne som helst <strong>för</strong> offentliggörande i tryckt skrift<br />
så länge inte annat är <strong>för</strong>eskrivet i TF. I 1 kap. 3 § TF <strong>för</strong>eskrivs att ingen får<br />
12
åtalas eller dömas <strong>till</strong> ansvar eller åläggas ersättningsskyldighet <strong>för</strong> missbruk av<br />
tryckfriheten eller medverkan <strong>till</strong> det i annan ordning eller i andra fall än som<br />
anges i <strong>för</strong>ordningen. Ett ingripande från det allmänna mot den som med<br />
utnyttjande av meddelarfriheten lämnar uppgifter <strong>till</strong> bl.a. massmedia kan<br />
således bara ske när TF medger det. Motsvarande bestämmelser gäller enligt<br />
YGL beträffande de medier som omfattas av den grundlagen.<br />
Att meddelarfriheten gäller ”envar” innebär att den även gäller offentlig<strong>anställda</strong>.<br />
Meddelarfriheten gäller dock inte myndigheter och andra allmänna<br />
organ som sådana. Om en myndighet lämnar information <strong>till</strong> media genom<br />
t.ex. ett pressmeddelande hindrar inte TF att ett ingripande sker (jfr bl.a. JO<br />
1984/85 s. 278 f.). Detsamma kan gälla om en befattningshavare som har att<br />
<strong>för</strong>eträda en myndighet uttalar sig i massmedia eftersom sådana befattningshavare<br />
ofta har en sådan ställning att de som personer är intimt <strong>för</strong>knippade<br />
med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då ibland vara svårt att avgöra<br />
om personen uttalar sig på myndighetens vägnar eller som enskild. Sådana<br />
gränsdragningsproblem kan uppkomma när t.ex. en åklagare lämnar uppgifter<br />
<strong>för</strong> publicering. En åklagare kan inte allmänt sett anses <strong>för</strong>eträda den<br />
myndighet i vilken han är anställd. Av reglerna i rättegångsbalken (RB) följer<br />
emellertid att fullgörandet av åklagaruppgifter inte har lagts på <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
som sådan, utan på de enskilda åklagarna som personer.<br />
Stor återhållsamhet måste iakttas <strong>vid</strong> bedömningen av om ett meddelande<br />
eller en uppgift som lämnas <strong>för</strong> publicering i tryckt skrift ska anses falla utan<strong>för</strong><br />
det område som täcks av meddelarfriheten. Uttalanden som helt klart görs<br />
i tjänsten av någon som <strong>för</strong>eträder myndigheten torde normalt inte omfattas<br />
av meddelarfrihet, men uttalanden som visserligen har samband med tjänsten<br />
men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar torde i princip<br />
skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet<br />
om vad som gäller. Utrymmet <strong>för</strong> ett ”privat” agerande <strong>vid</strong> sidan om<br />
tjänsteutövandet måste dock, vad gäller en åklagare som handlägger ett visst<br />
ärende, anses begränsat såvitt gäller det handlagda ärendet (jfr JK:s uttalanden<br />
i nr 50 i praxissammanställningen).<br />
4.4 Rättegångsbalken (utom jäv)<br />
Det finns ett antal bestämmelser i RB som är av etisk natur. I 23 kap. 4 §<br />
läggs objektivitetsprincipen fast genom stadgandet att <strong>för</strong>undersökningsledaren<br />
ska beakta även sådana omständigheter som talar <strong>för</strong> den misstänkte<br />
och <strong>till</strong>varata bevis som är <strong>till</strong> den misstänktes <strong>för</strong>mån. Objektivitetskravet<br />
framgår även indirekt av andra bestämmelser i RB och <strong>för</strong>undersökningskungörelsen<br />
(1947:948). I 23 kap. 4 § RB stadgas också att <strong>för</strong>undersökningen<br />
ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts <strong>för</strong> misstanke eller får <strong>vid</strong>kännas<br />
kostnad eller olägenhet (hänsynsprincipen).<br />
Den som beslutar om en tvångsåtgärd ska i varje enskilt fall pröva om arten,<br />
styrkan, räck<strong>vid</strong>den och varaktigheten av ingripandet står i rimlig proportion<br />
<strong>till</strong> det önskade målet. Endast om skälen som talar <strong>för</strong> åtgärden uppväger det<br />
intrång eller men som åtgärden innebär får tvångsmedel ingripas (proportionalitetsprincipen).<br />
Proportionalitetsprincipen kommer <strong>till</strong> uttryck genom<br />
flera regler i 24–28 kap. RB, men anses även gälla <strong>för</strong> de tvångsingripanden<br />
som avses i 23 kap. RB. Behovsprincipen är närliggande proportionalitetsprincipen<br />
och innebär bl.a. att ett tvångsmedel får <strong>till</strong>gripas bara när det finns<br />
13
ett påtagligt behov och det avsedda resultatet inte kan uppnås med andra,<br />
mindre ingripande medel. Behovsprincipen innebär även att ett tvångsmedel<br />
ska upphöra så snart syftet med det har uppnåtts eller det av andra skäl inte<br />
längre finns behov av det.<br />
Genom 23 kap. 12 § RB <strong>för</strong>bjuds vissa <strong>för</strong>hörsmetoder. I bestämmelsen stadgas<br />
att medvetet oriktiga uppgifter, löften eller <strong>för</strong>espeglingar om särskilda<br />
<strong>för</strong>måner, hot, tvång, uttröttning eller andra o<strong>till</strong>börliga åtgärder inte får<br />
användas <strong>för</strong> att framkalla bekännelser eller uttalanden i viss riktning. Den<br />
som hörs får inte heller hindras från att inta sedvanliga måltider eller få nödvändig<br />
vila. Bestämmelsen gäller behandlingen av alla <strong>för</strong>hörspersoner under<br />
<strong>för</strong>undersökningen oavsett ställning.<br />
Av 23 kap. 18 § RB följer att åklagaren har en upplysningsplikt i <strong>för</strong>hållande<br />
<strong>till</strong> den misstänkte och hans eller hennes <strong>för</strong>svarare. Full insyn råder och åtal<br />
får inte beslutas innan den misstänkte och <strong>för</strong>svararen har underrättats om<br />
vad som <strong>för</strong>evarit under <strong>för</strong>undersökningen. Den princip som uttrycks i 23<br />
kap. 18 § RB bör utmärka åklagarens <strong>för</strong>hållningssätt även efter det att <strong>för</strong>undersökningen<br />
avslutats och åtal väckts.<br />
4.5 Jävsregler<br />
I 7 kap. 6 § RB finns jävsreglerna <strong>för</strong> åklagare. Av paragrafen framgår att<br />
samma omständigheter som utgör jäv mot domare (se 4 kap. 13 § RB) utgör<br />
jäv mot åklagare. Omständighet som släktskap och privat intresse i utgången<br />
av saken ska alltså bedömas på samma sätt som <strong>för</strong> domaren och även den s.k.<br />
generalklausulen (4 kap. 10 § RB) gäller <strong>för</strong> åklagare. Om en jävssituation<br />
<strong>för</strong>eligger får åklagare inte ta befattning med <strong>för</strong>undersökning, åtal <strong>för</strong> brottet<br />
eller annan åtgärd enligt RB. Detsamma ska gälla <strong>vid</strong> fullgörandet av andra<br />
åklagaruppgifter. Jäv får dock inte grundas på åtgärd som en åklagare har <strong>vid</strong>tagit<br />
i tjänsten eller på en gärning som riktats mot åklagaren i hans eller<br />
hennes tjänst. Noteras bör också att det i 7 kap. 6 § tredje stycket RB stadgas<br />
att även om en åklagare är jävig får han eller hon <strong>vid</strong>ta åtgärder som inte utan<br />
fara kan skjutas upp.<br />
Av bestämmelserna i 7 kap. 6 § fjärde stycket RB framgår att grundprincipen<br />
är att frågan om en åklagare är jävig prövas av högre åklagare. Det betyder att<br />
man i jävsfrågor är hänvisad <strong>till</strong> samma regelverk som gäller <strong>för</strong> överprövningsärenden<br />
i den brottsutredande verksamheten (se 7 § ÅFS 2012:2). Jävsprövningarna<br />
<strong>för</strong> åklagare är alltså i detta avseende knutna <strong>till</strong> brottmåls<strong>för</strong>farandet<br />
och ska inte ses som separata administrativa beslut (jfr. 32 §<br />
<strong>för</strong>valtningslagen [1986:223] samt SOU 1938:44 s. 127 och Ds Ju 1986:12 s.<br />
13 f.).<br />
Systemet med jävsprövning avseende åklagare innebär bl.a. att en domstol<br />
som anser att åklagaren är jävig inte kan avvisa åtalet. Däremot får en domstol<br />
enligt regleringen i 58 kap. 2 § <strong>för</strong>sta stycket 2 RB bevilja resning <strong>till</strong> <strong>för</strong>mån<br />
<strong>för</strong> den <strong>till</strong>talade om åklagaren varit jävig och det inte är uppenbart att jävet<br />
har saknat betydelse <strong>för</strong> målets utgång.<br />
4.6 Bisysslor<br />
Av 7 § lagen (1994:260) om offentlig anställning (LOA) framgår att en<br />
arbetstagare inte får ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva<br />
14
någon verksamhet som kan rubba <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong> hans eller någon annan<br />
arbetstagares opartiskhet eller som kan skada myndighetens anseende. Enligt<br />
12 kap. 3 § RB gäller ett generellt <strong>för</strong>bud <strong>för</strong> allmän åklagare att vara ombud i<br />
rättegång. Från detta <strong>för</strong>bud kan dock undantag göras och <strong>till</strong>stånd medges.<br />
Förbudet mot <strong>för</strong>troendeskadlig bisyssla har sin bakgrund i de särskilda krav<br />
på objektivitet och integritet som gäller <strong>för</strong> offentlig<strong>anställda</strong>. Dessa krav gör<br />
det viktigt att privata intressen inte <strong>till</strong>åts kollidera med statliga på ett sådant<br />
sätt att allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> myndigheterna kan äventyras.<br />
Förbudet gäller all offentlig anställning, men i befattningar som ställer särskilt<br />
höga krav på allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> att tjänstemannen står fri i sin<br />
tjänsteutövning är det praktiska utrymmet <strong>för</strong> bisysslor väsentligen mindre än<br />
<strong>vid</strong> andra offentliga anställningar. Domare och åklagare har sådana befattningar.<br />
Vid <strong>Åklagarmyndigheten</strong> prövas bisysslor <strong>vid</strong> personalavdelningen, ofta i samråd<br />
med rättsavdelningen. Det finns inte någon ytterligare reglering eller myndighetspolicy<br />
utan varje ärende ska bedömas särskilt och indi<strong>vid</strong>uellt. <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
har generellt en restriktiv hållning <strong>till</strong> bisysslor, särskilt vad<br />
gäller åklagare.<br />
4.7 Jämställdhet och likabehandling<br />
Enligt 3 kap. 1 § diskrimineringslagen (2008:567) ska arbetsgivare och arbetstagare<br />
samverka om aktiva åtgärder <strong>för</strong> att uppnå lika rättigheter och möjligheter<br />
i arbetslivet oavsett kön, etnisk <strong>till</strong>hörighet, religion eller annan trosuppfattning,<br />
och särskilt motverka diskriminering i arbetslivet på sådana<br />
grunder. Arbetsgivaren ska enligt 3 kap. 13 § samma lag upprätta en plan <strong>för</strong><br />
sitt jämställdhetsarbete vart tredje år. <strong>Åklagarmyndigheten</strong> har valt att göra<br />
en gemensam plan <strong>för</strong> jämställdhet och mångfaldsfrågor, en s.k.<br />
likabehandlingsplan.<br />
4.8 Straffansvar och disciplinära åtgärder<br />
4.8.1 Tjänstefel<br />
Enligt 20 kap. 1 § brottsbalken (BrB) ska den som uppsåtligen eller av oaktsamhet<br />
<strong>vid</strong> myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter<br />
vad som gäller <strong>för</strong> uppgiften dömas <strong>för</strong> tjänstefel <strong>till</strong> böter eller fängelse<br />
i högst två år. Om gärningen med hänsyn <strong>till</strong> gärningsmannens befogenheter<br />
eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller <strong>till</strong> andra<br />
omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas <strong>till</strong> ansvar.<br />
Om ett brott som avses i <strong>för</strong>sta stycket har begåtts uppsåtligen och är att anse<br />
som grovt ska enligt paragrafens andra stycke dömas <strong>för</strong> grovt tjänstefel <strong>till</strong><br />
fängelse, lägst sex månader och högst sex år. Vid bedömandet om brottet är<br />
grovt ska särskilt beaktas om gärningsmannen allvarligt har missbrukat sin<br />
ställning eller om gärningen <strong>för</strong> någon enskild eller det allmänna har med<strong>för</strong>t<br />
allvarligt <strong>för</strong>fång eller o<strong>till</strong>börlig <strong>för</strong>mån som är betydande.<br />
Av paragrafens fjärde stycke följer att det som sägs i <strong>för</strong>sta och andra styckena<br />
inte ska <strong>till</strong>ämpas om gärningen är belagd med straff enligt någon annan<br />
bestämmelse.<br />
15
4.8.2 Bestämmelser om mutbrott m.m.<br />
Reformerade bestämmelser på mutbrottsområdet trädde i kraft den 1 juli<br />
2012 (SFS 2012:301, prop. 2011/12:79). Enligt 10 kap. 5 a § BrB döms<br />
arbetstagare eller den som utövar uppdrag som tar emot, godtar ett löfte om<br />
eller begär en o<strong>till</strong>börlig <strong>för</strong>mån <strong>för</strong> utövningen av anställningen eller<br />
uppdraget <strong>för</strong> tagande av muta <strong>till</strong> böter eller fängelse i högst två år.<br />
Detsamma gäller om gärningen har begåtts innan gärningsmannen fått en<br />
sådan anställning eller uppdrag eller efter dess upphörande. För tagande av<br />
muta döms också den som tar emot, godtar ett löfte om eller begär <strong>för</strong>månen<br />
<strong>för</strong> någon annan än sig själv. Av 10 kap. 5 b § BrB framgår att <strong>vid</strong> grovt brott<br />
utgör påföljden fängelse i lägst 6 månader och högst sex år.<br />
Enligt 10 kap. 5 d § BrB döms den som i annat fall än som avses i 5 a § tar<br />
emot, godtar ett löfte om eller begär en o<strong>till</strong>börlig <strong>för</strong>mån <strong>för</strong> att påverka<br />
annans beslut eller åtgärd <strong>vid</strong> myndighetsutövning eller offentlig upphandling<br />
<strong>för</strong> handel med inflytande <strong>till</strong> böter eller fängelse i högst två år. För handel<br />
med inflytande kan dömas t.ex. en närstående <strong>till</strong> en åklagare som, åklagaren<br />
ovetande, tar emot <strong>för</strong>måner <strong>för</strong> att påverka åklagaren i dennes myndighetsutövning.<br />
Om åklagaren känner <strong>till</strong> <strong>för</strong>månerna aktualiseras istället ansvar<br />
enligt 5 a §.<br />
Åklagarväsendet är, liksom övriga myndigheter inom rättsväsendet, starkt<br />
beroende av allmänhetens <strong>för</strong>troende. O<strong>till</strong>börlig påverkan i form av t.ex.<br />
o<strong>till</strong>börliga <strong>för</strong>måner är typiskt sett ägnad att minska allmänhetens <strong>för</strong>troende.<br />
Förmåner som kan <strong>för</strong>anleda straffrättsligt ansvar är tveklöst o<strong>etiska</strong>. Även om<br />
mottagande av en <strong>för</strong>mån inte <strong>för</strong>anleder straffrättsligt ansvar kan situationen<br />
ändå vara sådan att mottagandet kommer i konflikt med vad som är etiskt riktigt.<br />
4.8.3 Närmare om bedömningen av om <strong>för</strong>måner bör anses <strong>till</strong>åtna eller<br />
inte<br />
Vid bestämningen av gränserna <strong>för</strong> det straffbara området är det viktigt att<br />
hålla i minnet att en o<strong>till</strong>börlig <strong>för</strong>mån inte behöver ha ett ekonomiskt värde<br />
(Cars s. 80) eftersom begreppet omfattar, som det uttryckts i andra sammanhang,<br />
”(v)arje <strong>för</strong>mån som normalt sett är av beskaffenhet att kunna utgöra<br />
ett verksamt bestickningsmedel” (SOU 1974:37 s.141).<br />
Eftersom bedömningarna regelmässigt är situationsbetingade är det svårt att<br />
formulera konkreta och generella regler <strong>för</strong> när <strong>för</strong>måner ska anses o<strong>till</strong>börliga<br />
eller o<strong>etiska</strong>. Bortsett från <strong>för</strong>måner som har samband med myndighetsutövningen,<br />
där utrymme <strong>för</strong> <strong>för</strong>måner i princip saknas, beror bedömningen av en<br />
<strong>för</strong>måns <strong>till</strong>börlighet på bl.a. skyddsintresset, graden av öppenhet, eventuella<br />
villkor <strong>för</strong>enade med <strong>för</strong>månen, mottagarens ställning/position/arbetsuppgifter,<br />
personliga samband utan<strong>för</strong> tjänsten, huvudmannens inställning samt sed<br />
och allmän uppfattning. Dessa olika parametrar bör även ha betydelse <strong>för</strong><br />
<strong>etiska</strong> ställningstaganden, dvs. i sådana situationer där o<strong>till</strong>börlighet inte når<br />
upp <strong>till</strong> ett straffrättsligt ansvar.<br />
Skyddsintresset inom den privata sektorn har fram<strong>för</strong>allt lojaliteten mot den<br />
konkreta huvudmannen och allmänhetens intresse av en fungerande konkurrens<br />
i fokus. För den offentliga sektorn däremot är skyddsintresset främst<br />
16
knutet kring frågor om myndighetsutövningen, det oberoende beslutsfattandet<br />
och allmänhetens <strong>till</strong>tro <strong>till</strong> den offentliga sektorns sätt att fungera.<br />
Den självklara utgångspunkten är att <strong>för</strong>måner som erhålls från andra än<br />
huvudmannen och som är ägnade att skada skyddsintressena ska anses o<strong>till</strong>börliga.<br />
Graden av öppenhet är ofta av betydelse <strong>för</strong> <strong>för</strong>månens <strong>till</strong>börlighet. Det<br />
beror på att grunden <strong>för</strong> kriminaliseringen ofta utgår från den risk <strong>för</strong> påverkan<br />
som de ifrågasatta handlingarna innebär. Förmåner <strong>till</strong> offentligt <strong>anställda</strong><br />
som utlovas och lämnas under fullständig öppenhet är där<strong>för</strong> många gånger<br />
mindre riskfyllda än sådana som sker i hemlighet.<br />
Villkorade <strong>för</strong>måner, dvs. <strong>för</strong>måner som erhålls under <strong>för</strong>utsättning av att den<br />
offentligt anställde motpresterar i sin tjänst är <strong>till</strong> sin natur o<strong>till</strong>börliga.<br />
Den ställning, position eller arbetsuppgift som en tjänsteman har kan också<br />
vara av betydelse <strong>för</strong> om tjänstemannen överhuvudtaget får ta emot <strong>för</strong>måner<br />
<strong>för</strong> sin tjänsteutövning och, i så fall, i vilken utsträckning. I offentlig verksamhet<br />
krävs inte alltid att en <strong>för</strong>mån är ägnad att o<strong>till</strong>börligt påverka eller belöna<br />
mottagarens sätt att ut<strong>för</strong>a sitt uppdrag (prop. 2011/12:79 s. 27). Vid myndighetsutövning<br />
eller upphandling så kan det <strong>för</strong> straffrättsligt handlande<br />
räcka med att <strong>för</strong>månen i sig utgör ett angrepp på tjänstens integritet– oavsett<br />
värdet (Cars a.a. s. 84). Skyddet är i sådana situationer <strong>till</strong> <strong>för</strong> att <strong>för</strong>hindra<br />
uppkomsten av blotta misstanken om påverkan av tjänstens eller uppdragets<br />
integritet. Det innebär att utrymmet <strong>för</strong> en åklagare att i samband med operativ<br />
verksamhet ta emot en <strong>för</strong>mån som har samband med tjänsteutövningen,<br />
t.ex. från någon som berörs av myndighetsutövningen, torde vara obefintlig.<br />
Om <strong>för</strong>månen däremot saknar samband med åklagarens myndighetsutövning<br />
och istället erhålls <strong>vid</strong> exempelvis <strong>för</strong>edragshållning i tjänsten, är utrymmet<br />
större så länge som <strong>för</strong>månens värde inte är så stort att <strong>för</strong>månen enbart på<br />
grund därav är att anse som o<strong>till</strong>börlig. På grund av åklagarens, liksom domarens,<br />
funktion i rättsväsendet är stor <strong>för</strong>siktighet påkallad, såväl från straffrättsliga<br />
som <strong>etiska</strong> utgångspunkter.<br />
Om en gåva från en person både har ett tjänsterelaterat och personligt samband<br />
utan<strong>för</strong> tjänsten kan en i sammanhanget allt<strong>för</strong> <strong>till</strong>tagen gåva komma att<br />
betraktas som en o<strong>till</strong>börlig <strong>för</strong>mån givet att en sådan överdrift inte kan ha<br />
någon annan <strong>för</strong>klaring än tjänstesambandet. Det finns där<strong>för</strong> anledning att<br />
även <strong>för</strong>espråka <strong>för</strong>siktighet i sådana situationer som <strong>vid</strong> en <strong>för</strong>sta anblick kan<br />
te sig enbart röra en tjänstemans privata sfär.<br />
Att i strid mot huvudmannens inställning ta emot en <strong>för</strong>mån innebär vanligen<br />
att <strong>för</strong>månen är att anse som o<strong>till</strong>börlig. I offentlig verksamhet finns det inte<br />
någon huvudman som kan lämna samtycke med befriande verkan (Cars s.<br />
88 f.) <strong>till</strong> mottagandet av en, ur <strong>till</strong>börlighetssynvinkel sett, tveksam <strong>för</strong>mån.<br />
Självklart är arbetsgivarens inställning en mycket viktig del <strong>vid</strong> bedömningen.<br />
Huvudmannen kan ange sin inställning på olika sätt. Det kan ske i en konkret<br />
situation som <strong>vid</strong> prövning av bisyssla, genom att samtycka <strong>till</strong> en anställds<br />
deltagande i en konferens som bekostas av annan eller genom generella<br />
<strong>riktlinjer</strong>. Även om huvudmannens samtycke erhållits kan emellertid<br />
<strong>för</strong>månen komma att betraktas som o<strong>till</strong>börlig om huvudmannen inte haft full<br />
insikt om villkoren <strong>för</strong> <strong>för</strong>månen. Om en anställd i offentlig verksamhet har<br />
en bisyssla som arbetsgivaren lämnat sitt <strong>till</strong>stånd <strong>till</strong> men ersättning bedöms<br />
17
vara oskäligt hög kan straffrättsligt ansvar aktualiseras <strong>för</strong> det fall ersättningen<br />
inte kan ha någon annan <strong>för</strong>klaring än vederbörandes tjänsteutövning (Cars<br />
a.a. s.74 ff.).<br />
I <strong>för</strong>arbetena (prop. 2011/12:79) <strong>till</strong> den reformerade lagstiftningen rörande<br />
mutbrott framhålls tydligt betydelsen av upp<strong>för</strong>andekoder <strong>för</strong> att ge <strong>anställda</strong><br />
och uppdragstagare ledning i bedömningen av vad som kan anses utgöra<br />
<strong>till</strong>åtliga <strong>för</strong>måner. Inom vissa branscher och verksamhetsområden har det<br />
utfärdadats sådana <strong>riktlinjer</strong>. De <strong>för</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> utfärdade <strong>riktlinjer</strong>na<br />
på området (ÅMR 2007:2) är mycket kortfattade och restriktiva och har<br />
som huvudregel att <strong>anställda</strong> aldrig ska acceptera ett erbjudande. Andra myndigheter<br />
med mer mångfacetterad verksamhet har mer ut<strong>för</strong>ligt utformade<br />
<strong>riktlinjer</strong>.<br />
Även inom offentlig verksamhet finns det utrymme <strong>för</strong> <strong>till</strong>åtna <strong>för</strong>måner<br />
inom ramen <strong>för</strong> vad som kan sägas utgöra sed och allmän uppfattning. Det<br />
innebär bl.a. att mottagande av representation och normal gästfrihet är <strong>till</strong>åten<br />
under <strong>för</strong>utsättning att det är motiverat ur verksamhetssynpunkt samt att<br />
det håller sig inom måttfulla ramar. Eftersom <strong>till</strong>åtligheten är situationsbetingad<br />
torde dock inte ens sådan representation och gästfrihet anses <strong>till</strong>åten<br />
från någon som berörs av myndighetsutövningen.<br />
4.8.4 Disciplinära åtgärder<br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>s personalansvarsnämnd<br />
I enlighet med 12 § <strong>för</strong>ordningen (2007:971) med instruktion <strong>för</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
finns det en personalansvarsnämnd <strong>vid</strong> myndigheten. Nämnden<br />
består av fem ledamöter; riksåklagaren, personal<strong>för</strong>eträdare (en <strong>för</strong> ST och en<br />
<strong>för</strong> Jusek) samt två övriga ledamöter. Riksåklagaren är nämndens ord<strong>för</strong>ande.<br />
Personalansvarsnämnden ska enligt 25 § myndighets<strong>för</strong>ordningen (2007:515)<br />
pröva följande frågor:<br />
1. skiljande från anställning på grund av personliga <strong>för</strong>hållanden när anställningen<br />
inte är en provanställning,<br />
2. disciplinansvar,<br />
3. åtalsanmälan och<br />
4. avstängning.<br />
Personalansvarsnämnden ska inte handlägga ärenden enligt punkten 2 som<br />
gäller åklagare. Dessa ärenden handläggs av Statens ansvarsnämnd (se nedan).<br />
Personalansvarsnämnden ska inte heller hantera ärenden enligt punkten 3 som<br />
handläggs av Riksenheten <strong>för</strong> polismål.<br />
Ett ärende väcks hos personalansvarsnämnden genom anmälan som ges in <strong>till</strong><br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>. Personalansvarsnämnden kan också ta upp ärende <strong>till</strong><br />
behandling på eget initiativ.<br />
Statens ansvarsnämnd<br />
Enligt 14 § LOA får en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet<br />
åsidosätter sina skyldigheter i anställningen meddelas disciplinpåföljd <strong>för</strong><br />
tjänste<strong>för</strong>seelse om felet med hänsyn <strong>till</strong> samtliga omständigheter inte är<br />
ringa. Av 23 § åklagar<strong>för</strong>ordningen (2004:1265) jäm<strong>för</strong>d med 34 § LOA föl-<br />
18
jer att Statens ansvarsnämnd gällande åklagare beslutar i frågor om disciplinansvar,<br />
åtalsanmälan och avskedande.<br />
Anmälan <strong>till</strong> Statens ansvarsnämnd görs av <strong>Åklagarmyndigheten</strong> eller Ekobrottsmyndigheten.<br />
Även Riksdagens ombudsmän (JO) och Justitiekanslern<br />
(JK) har rätt att anmäla ärenden <strong>till</strong> nämnden. Om anmälaren är den myndighet<br />
där arbetstagaren är eller senast har varit anställd ska myndigheten som<br />
huvudregel anses som arbetstagarens motpart i ärendet (se 11 § <strong>för</strong>ordning<br />
[2007:831] med instruktion <strong>för</strong> Statens ansvarsnämnd). Syftet med en prövning<br />
utan<strong>för</strong> den myndighet där den anställde arbetar är att det inte ska kunna<br />
misstänkas att kollegor tar obehöriga hänsyn <strong>vid</strong> prövningen.<br />
19
5 Hushållande med statens medel samt god styrning och<br />
kontroll<br />
5.1 Övergripande reglering<br />
Av 1 § lagen (2011:203) om statsbudgeten framgår att hög effektivitet ska<br />
eftersträvas och god hushållning iakttas i statens verksamhet. I 3 § myndighets<strong>för</strong>ordningen<br />
(2007:515) <strong>för</strong>eskrivs att ledningen <strong>för</strong> varje <strong>för</strong>valtningsmyndighet<br />
under regeringen ska se <strong>till</strong> att verksamheten bedrivs effektivt och<br />
enligt gällande rätt och de <strong>för</strong>pliktelser som följer av Sveriges medlemskap i<br />
Europeiska unionen. Ledningen ansvarar enligt samma paragraf <strong>för</strong> att verksamheten<br />
redovisas på ett <strong>till</strong><strong>för</strong>litligt och rättvisande sätt och att<br />
myndigheten hushållar väl med statens medel. I myndighets<strong>för</strong>ordningen<br />
anges också att ledningen ska säkerställa en betryggande intern styrning och<br />
kontroll.<br />
Regeringen har beslutat att vissa myndigheter ska ha en internrevision. Det<br />
har <strong>Åklagarmyndigheten</strong>. Dessa myndigheter ska också ha en process <strong>för</strong> att<br />
säkerställa att myndigheten med rimlig säkerhet fullgör sina uppgifter och mål<br />
enligt kraven i myndighets<strong>för</strong>ordningen. Detta framgår av <strong>för</strong>ordningen<br />
(2007:603) om intern styrning och kontroll. Processen omfattar riskanalys,<br />
kontrollåtgärder och uppföljning. De tre momenten ska dokumenteras.<br />
5.2 Ekonomistyrningsverket<br />
Ekonomistyrningsverket (ESV) är en central <strong>för</strong>valtningsmyndighet under<br />
Finansdepartementet som ansvarar <strong>för</strong> att utveckla och <strong>för</strong>valta den<br />
ekonomiska styrningen av statlig verksamhet. ESV meddelar <strong>för</strong>eskrifter och<br />
allmänna råd avseende bland annat <strong>för</strong>ordningen om intern styrning och kontroll.<br />
ESV tar också fram handledningar och andra skrifter <strong>till</strong> stöd <strong>för</strong><br />
myndigheter <strong>vid</strong> <strong>till</strong>ämpningen av de olika regelverken. Stöd <strong>till</strong> myndigheter<br />
ges även genom utredningar, utbildning och rådgivning.<br />
5.3 Riksrevisionen<br />
Riksrevisionen är en myndighet under riksdagen som ansvarar <strong>för</strong> revision av<br />
genom<strong>för</strong>d statlig verksamhet. Granskningen genom<strong>för</strong>s i form av den årliga<br />
revisionen av myndigheter och i form av effektivitetsrevision. I den årliga<br />
revisionen granskas årsredovisningen, såväl den finansiella redovisningen som<br />
resultatredovisningen. Dessutom granskas underliggande redovisning och ledningens<br />
<strong>för</strong>valtning. Riksrevisionen ut<strong>för</strong> även effektivitetsrevision. Den syftar<br />
<strong>till</strong> att granska att mål och statliga åtaganden uppfylls på ett effektivt sätt och<br />
att statliga verksamheter fungerar väl. Effektivitetsrevision av en verksamhet<br />
sker när Riksrevisionen anser det påkallat.<br />
20
6 Utbildningsinsatser m.m. inom <strong>Åklagarmyndigheten</strong> och<br />
närliggande verksamheter<br />
6.1 Utbildning inom <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
6.1.1 Kurser <strong>för</strong> åklagare<br />
I åklagarnas grundutbildning ingår några <strong>för</strong>eläsningar inom etikområdet.<br />
Under Basveckan som genom<strong>för</strong>s under aspiranttiden ges en <strong>för</strong>eläsning om<br />
åklagarrollen. I Åklagarkurs 1 som genom<strong>för</strong>s under assistentåklagartiden<br />
ingår en lektionstimme om bemötande och ytterligare tre lektionstimmar om<br />
övriga etikfrågor. Undervisningen utgår från dokumentet ”God åklagarsed”<br />
från år 2002 och deltagarna får även i grupp under ledning av en av kursledarna<br />
diskutera <strong>etiska</strong> dilemman som de kan ställas in<strong>för</strong> i arbetet eller på<br />
fritiden. I år kommer ett nytt pass med fyra lektionstimmar etik in<strong>för</strong>as på<br />
Åklagarkurs 4. I grundutbildningen ingår även en <strong>för</strong>eläsning om JO:s arbete.<br />
I åklagarnas <strong>vid</strong>areutbildningar finns <strong>för</strong> närvarande inga särskilda kursavsnitt<br />
på etikområdet. Inom ramen <strong>för</strong> alla kurser är det däremot i vissa fall naturligt<br />
att beröra frågor om åklagaretik i samband med såväl <strong>för</strong>eläsningar som erfarenhetsutbyten.<br />
6.1.2 Kurser <strong>för</strong> administratörer<br />
I grundutbildningen <strong>för</strong> administratörer ges utbildning i bemötandefrågor<br />
under ett avsnitt som omfattar fem lektionstimmar. I <strong>vid</strong>areutbildningen<br />
Praktisk ekonomi och personalhantering ingår en två lektionstimmar lång <strong>för</strong>eläsning<br />
om representation, <strong>för</strong>måner och mutor utifrån ett straffrättsligt perspektiv<br />
6.1.3 Interaktiva utbildningar<br />
På kompetensportalen har alla <strong>till</strong>gång <strong>till</strong> den interaktiva utbildningen<br />
”Bemötande av sexualbrottsoffer” vars syfte är att <strong>till</strong><strong>för</strong>säkra varje sexualbrottsoffer<br />
ett gott bemötande genom hela rättskedjan av både åklagare och<br />
administrativ personal.<br />
6.2 Etik <strong>för</strong> domare<br />
I Domstolsakademins kursutbud finns sedan tidigare en tvådagarskurs som<br />
heter Domarrollen och domstolens funktion. Kursen ges <strong>för</strong> närvarande en gång<br />
per år. Kursen riktar sig <strong>till</strong> både nyutnämnda och mer erfarna domare samt<br />
<strong>till</strong> <strong>för</strong>edragande. De ämnen som tas upp är Domstolens ställning konstitutionellt<br />
och funktionellt, Domarrollen och domarens självständighet samt<br />
domaretik och värdegrunder. Det sistnämnda avsnittet omfattar drygt sex<br />
lektionstimmar och tar bl.a. sikte på de nya <strong>riktlinjer</strong>na ”God domarsed” (se<br />
strax nedan).<br />
Domaretik och god domarsed tas i viss mån upp även på Domstolsakademins<br />
kurs Ord<strong>för</strong>anderollen som ges inom ämnesområdet Processrätt och fokuserar<br />
på hur man som domare i allmän domstol bör agera <strong>för</strong> att uppnå ett gott<br />
bemötande i rättssalen. På liknande sätt finns det inom ämnesområdet Förvaltningsprocessrätt<br />
en kurs <strong>för</strong> domare i allmän <strong>för</strong>valtningsdomstol som<br />
heter Rollen som ord<strong>för</strong>ande <strong>vid</strong> muntlig <strong>för</strong>handling. Gemensamt <strong>för</strong> båda<br />
kurserna är att kursupplägget innefattar att aktörer som brukar vara parter<br />
21
eller parts<strong>för</strong>eträdare får ge sin syn på gott ord<strong>för</strong>andeskap, varefter det hålls<br />
diskussioner om hur man bör agera som ord<strong>för</strong>ande i olika situationer. Även<br />
inom ramen <strong>för</strong> andra kurser är det i vissa fall naturligt att beröra frågor om<br />
domaretik.<br />
I april 2010 fick f.d. hovrättspresidenten Johan Hirschfeldt i uppdrag av<br />
Domstolsverket att genom<strong>för</strong>a ett regeringsuppdrag om domaretik. Uppdraget,<br />
som ut<strong>för</strong>des i samarbete med en av Sveriges Domare<strong>för</strong>bund<br />
sammansatt arbetsgrupp, slut<strong>för</strong>des år 2012 och resulterade i tre dokument<br />
med titlarna God domarsed – grundsatser och frågor, God domarsed – om<br />
etik och ansvarstagande och God domarsed – om tjänsteansvar och <strong>till</strong>syn.<br />
Domstolskademin har ingen färdigplanerad ny utbildning inriktad på domaretik<br />
och ”God domarsed”, men målsättningen är att kunna erbjuda ytterligare<br />
utbildning på i vart fall regional nivå.<br />
6.3 Etik <strong>för</strong> poliser<br />
Polisen har i dag inte några formella <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong>. Däremot finns en nationell<br />
värdegrund <strong>för</strong> Polisen. Värdegrunden, som fastställdes år 2009, bygger<br />
på bidrag som lämnades från polis<strong>anställda</strong> i s.k. insamlingsdialoger.<br />
6.4 Etik <strong>för</strong> advokater<br />
Grundläggande <strong>etiska</strong> regler <strong>för</strong> advokater finns i Sveriges advokatsamfunds<br />
vägledande regler <strong>för</strong> god advokatsed. Regler om advokaters yrkesplikter finns<br />
också i samfundets stadgar. Disciplinnämnden prövar disciplinfrågor avseende<br />
god advokatsed. Samfundets styrelse gör också ibland vägledande uttalanden i<br />
<strong>etiska</strong> frågor.<br />
6.5 Gemensam värdegrund <strong>för</strong> stats<strong>anställda</strong><br />
Kompetensrådet <strong>för</strong> utveckling i staten (Krus) presenterade i november 2009<br />
promemorian Den gemensamma värdegrunden <strong>för</strong> de stats<strong>anställda</strong>. Promemorian<br />
riktar sig <strong>till</strong> samtliga stats<strong>anställda</strong>, och därmed även <strong>till</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s<br />
<strong>anställda</strong>. Promemorian är en sammanställning av de stats<strong>anställda</strong>s<br />
gemensamma värdegrund och är framtagen ur de lagar och <strong>för</strong>ordningar som<br />
speglar den statliga värdegrunden och statstjänstemannarollen. I detta<br />
sammanhang kan nämnas att regeringen den 26 mars 2013 beslutade att <strong>till</strong>sätta<br />
en s.k. värdegrundsdelegation som ska stödja myndigheterna i deras<br />
arbete med värdegrunds- och bemötandefrågor inom statlig <strong>för</strong>valtning.<br />
22
7 Åklagaretik i internationell miljö<br />
7.1 Allmänt<br />
Det finns flera internationella dokument med bäring på standarder och <strong>etiska</strong><br />
<strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> åklagare. Över världen finns det olika modeller <strong>för</strong> åklagarens roll<br />
i rättssystemet. Reglerna i dokumenten är där<strong>för</strong> utformade <strong>för</strong> att kunna<br />
<strong>till</strong>ämpas i en mängd olika rättssystem. De tar upp viktiga allmänna värden<br />
som att åklagarfunktionen ska ut<strong>för</strong>as rättvist, opartiskt och objektivt, men<br />
ger inte detaljerade in casu-regler. Generellt gäller att de beskriver hur<br />
åklagare ska upp<strong>för</strong>a sig och vilka hänsyn åklagare ska ta <strong>till</strong> t.ex. mänskliga<br />
rättigheter, reglerna om fair trial m.m. samt vilket skydd åklagare ska ha. Inte<br />
minst handlar reglerna om skydd mot politisk inblandning i åklagararbetet.<br />
Genom samtliga dokument löper uppfattningen om åklagarens viktiga roll i<br />
rättssystemet och därmed de höga krav som kan ställas på åklagare, bl.a. vad<br />
gäller opartiskhet.<br />
De internationella <strong>riktlinjer</strong>na får på olika sätt ett genomslag i nationell rätt<br />
och praxis. De kan t.ex. användas som referens <strong>för</strong> antagna nationella regler<br />
eller hänvisas <strong>till</strong> utan att det finns några antagna nationella <strong>etiska</strong> regler. FN:s<br />
kommission <strong>för</strong> brottsprevention och kriminalrätt har, i en rapport 2011 (se<br />
nedan), välkomnat spridningen av International Association of Prosecutors<br />
(IAP) regler genom FN-organet UNODC och uppmanat FN:s medlemsstater<br />
att uppmuntra sina respektive åklagarväsenden att hämta stöd i FN:s <strong>riktlinjer</strong><br />
<strong>för</strong> åklagarväsendet och IAP:s standarder (<strong>för</strong> båda se nedan) och utifrån dem<br />
utveckla upp<strong>för</strong>andekoder eller motsvarande instrument <strong>för</strong> att höja integriteten<br />
och oberoendet hos åklagare.<br />
7.2 Internationella <strong>för</strong>hållanden<br />
7.2.1 Europarådet<br />
1. Rekommendation Rec (2000) 19 från medlemsstaternas ministerkommitté avseende<br />
rollen <strong>för</strong> de allmänna åklagarna i rättssystemet avseende brottmål,<br />
antagen den 6 oktober 2000.<br />
I Europarådets arbete <strong>för</strong> en större enhet mellan deras medlemmar ingår det<br />
bl.a. att verka <strong>för</strong> rättssäkerheten (rule of law). Europarådet har där<strong>för</strong> antagit<br />
en rekommendation (se rubriken) med innebörd att medlemsstaterna ska<br />
grunda sin lagstiftning och praxis på de av Europarådet uppställda principerna.<br />
Reglerna omfattar bl.a. skyddsregler <strong>för</strong> åklagare i relationen <strong>till</strong> riksdag<br />
och regering, domare och polis samt åklagares skyldigheter gentemot<br />
indi<strong>vid</strong>en, t.ex. att ut<strong>för</strong>a sina tjänsteåligganden rättvist, opartiskt och<br />
objektivt. Vidare anges att stater bör se <strong>till</strong> att åklagarverksamheten är reglerad<br />
i upp<strong>för</strong>andekoder.<br />
2. Europeiska <strong>riktlinjer</strong> om etik och upp<strong>för</strong>ande <strong>för</strong> allmänna åklagare, ”Budapest<br />
<strong>riktlinjer</strong>na”, antagna den 31 maj 2005. Riktlinjerna antogs <strong>vid</strong> en konferens<br />
organiserad av Europarådet i samarbete med den ungerska riksåklagaren.<br />
De <strong>riktlinjer</strong> som anges i rubriken är inte bindande <strong>för</strong> de nationella åklagarmyndigheterna.<br />
De ska ses som regler vilka allmänt accepteras som generella<br />
principer <strong>för</strong> åklagare och vilka kan anses utgöra en vägledning på nationell<br />
nivå i <strong>etiska</strong> och därmed närliggande frågor. Reglerna omfattar allt från grundläggande<br />
plikter och professionellt upp<strong>för</strong>ande i allmänhet och i kontexten av<br />
23
en brottmålsprocess, <strong>till</strong> åklagares privata uppträdande. Rörande det sistnämnda<br />
konstateras det bl.a. att en åklagare alltid ska upp<strong>för</strong>a sig på sådant<br />
sätt att det främjar och upprätthåller allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> åklagare.<br />
3. Rapporten avseende europeiska standarder <strong>för</strong> oberoendet av det judiciella<br />
systemet, Del II – de allmänna åklagarna; Europeiska kommissionen <strong>för</strong><br />
demokrati genom lag (Venedig kommissionen), antagen den 17–18 december<br />
2010.<br />
Rubricerad rapport <strong>till</strong>kom <strong>för</strong> att belysa europiska standarder såvitt avser det<br />
judiciella systemets oberoende ur åklagarperspektiv. I rapporten beskrivs bl.a.<br />
vilka kvaliteter en åklagare ska ha. Eftersom brott innebär inte bara en <strong>för</strong>gripelse<br />
mot en indi<strong>vid</strong> utan även mot samhället, riskerar gärningsmannen mer<br />
allvarliga konsekvenser än i en civilrättslig kontext. Åklagaren agerar som en<br />
samhällsrepresentant och just på grund av de allvarliga konsekvenserna <strong>för</strong><br />
den misstänkte efter en brottmålsdom måste åklagaren agera enligt en högre<br />
standard än en part i civilmål. Åklagaren ska där<strong>för</strong> bl.a. handla rättvist och<br />
opartiskt, inte sträva efter att vinna framgång i brottmål <strong>till</strong> varje pris, delge<br />
<strong>för</strong>svaret all relevant bevisning, vara rättvis i sin bedömning <strong>vid</strong> inledande av<br />
<strong>för</strong>undersökning och väckande av åtal och inte agera i mål där åklagaren är<br />
jävig. Det konstateras att även om det finns en opartisk domare som kan<br />
observera och rätta <strong>till</strong> fel räcker inte detta <strong>för</strong> en rättvis process. Det krävs<br />
även att åklagaren följer högt uppställda standarder.<br />
7.2.2 Förenta Nationerna (FN)<br />
Riktlinjer om åklagarrollen antagna <strong>vid</strong> Förenta Nationernas åttonde kongress<br />
rörande preventionen av brott och behandlingen av <strong>för</strong>brytare, Havanna, Cuba,<br />
den 27 augusti <strong>till</strong> den 7 september 1990.<br />
I de <strong>riktlinjer</strong> som avses i rubriken anges att åklagare har en ytterst viktig roll i<br />
rättssystemet samt att reglerna <strong>för</strong> ut<strong>för</strong>andet av åklagarnas viktiga åligganden<br />
ska främja deras respekt <strong>för</strong> och åtföljande av principerna rörande likhet in<strong>för</strong><br />
lagen, oskuldspresumtionen och rätten <strong>till</strong> en rättvis och offentlig rättegång<br />
in<strong>för</strong> en oberoende och opartisk domstol. Detta är en hänvisning <strong>till</strong> de<br />
grundläggande principer som skrivits in i den universella deklarationen om de<br />
mänskliga rättigheterna. Dokumentet är relativt omfattande och tar upp allt<br />
från de kvalifikationer en åklagare ska besitta, urvalet av åklagare och deras<br />
utbildning samt åklagarens roll i brottmålsprocessen. Riktlinjerna upprättades<br />
i syfte att ge stöd <strong>till</strong> medlemsstaterna i deras uppdrag att säkerställa och<br />
främja effektiviteten, opartiskheten, och rättvisan hos åklagare i brottmålsprocessen.<br />
Åklagarna, liksom övriga personer inom rättsväsendet, ska informeras<br />
om <strong>riktlinjer</strong>na.<br />
7.2.3 The International Association of Prosecutors (IAP)<br />
Standarder <strong>för</strong> professionellt ansvar och uttalanden om fundamentala plikter och<br />
rättigheter <strong>för</strong> åklagare antagna i april 1999.<br />
Ett av the International Association of Prosecutors (IAP) viktigaste mål<br />
uttrycks: ”…promote and enhance those standards and principles which are<br />
generally recognised internationally as necessary for the proper and independent<br />
prosecution of offences.” I avsikt att realisera detta mål utarbetades de<br />
standarder som antogs i april 1999. Syftet med dessa var att de skulle utgöra<br />
24
ett arbetsdokument, vilket skulle kunna användas av åklagarväsenden <strong>för</strong> att<br />
utveckla och <strong>för</strong>stärka egna standarder. Mycket av organisationens arbete<br />
inriktas på att kämpa <strong>för</strong> standarderna och <strong>för</strong> att de ska användas av åklagare<br />
över hela världen. Reglerna är <strong>för</strong> närvarande <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> revision.<br />
Standarderna upptar olika regler under rubrikerna: professionellt upp<strong>för</strong>ande,<br />
oberoende, opartiskhet, roll i brottmålsprocesser, samarbeten och befogenheter.<br />
7.3 Utländska <strong>för</strong>hållanden<br />
7.3.1 Norden<br />
Varken Danmark eller Norge har regler på etikområdet <strong>för</strong> åklagare. Inte<br />
heller det finska åklagarväsendet har fastställt några <strong>etiska</strong> regler, trots att<br />
GRECO (se avsnitt 7.3.4) kommit med en rekommendation om att sådana<br />
regler borde utarbetas. Här fastställde åklagarväsendet <strong>för</strong> några år sedan<br />
speciella värden, nämligen yrkesskicklighet, rättvisa och arbetsvälfärd.<br />
7.3.2 Övriga medlemsstater i Eurojust<br />
Genom en rundfrågning under 2011 i EUROJUST framkom bl.a. följande.<br />
I Storbritannien har de olika landsdelarna olika juridiska system med egna regler<br />
men generellt kan sägas att Storbritannien (England och Wales, Skottland,<br />
och Nordirland) har upp<strong>för</strong>andekoder <strong>för</strong> sina åklagare. Upp<strong>för</strong>andekoden<br />
från England och Wales berörs här något mer ut<strong>för</strong>ligt. Här har relevanta<br />
myndigheter antagit ett dokument som heter “Statement of Ethical Principles<br />
for the Public Prosecutor”. Detta är ett omfattande dokument som går<br />
igenom grundläggande krav på åklagarna, professionellt upp<strong>för</strong>ande i allmänhet<br />
och professionellt upp<strong>för</strong>ande under brottmålsprocessen. I utarbetandet<br />
av dessa regler har man bl.a. sökt stöd i FN:s rekommendationer från år 1990,<br />
IAP:s standarder och Europarådets rekommendationer och standarder m.m.<br />
Nederländerna har sedan år 2005 en upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare. Rumänien<br />
har en upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> judiciell personal (the Magistrates’ Deontological<br />
Code) som antagits under år 2005 och som omfattar åklagare. Bulgarien har<br />
upp<strong>för</strong>andekoder som även omfattar åklagare. Estland, Lettland, Litauen och<br />
Tjeckien har upp<strong>för</strong>andekoder <strong>för</strong> åklagare.<br />
Slovenien har ännu inte en upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare. Däremot har de allmänna<br />
åklagarnas <strong>för</strong>ening i Slovenien antagit en kod <strong>för</strong> <strong>för</strong>eningen.<br />
Slovakien har ingen upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare, men åklagarnas basala<br />
rättigheter och <strong>för</strong>pliktelser återfinns i lagen om åklagare och<br />
åklagaraspiranter inom det allmänna åklagarämbetet.<br />
Frankrike har inte någon upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare. Denna typ av ”mjuk<br />
lag” är ovanlig i Frankrike. Åklagarna <strong>till</strong>hör samma professionella organisation<br />
som domarna och binds av de disciplinära reglerna som återfinns i lagen<br />
<strong>för</strong> domarskrået (statut de la magistrature) och kan hållas ansvariga <strong>för</strong> felaktiga<br />
beteenden i sin tjänst. Det finns <strong>vid</strong>are yrkesmässiga standarder<br />
avseende organisation och sätt <strong>för</strong> arbetet utfärdade av justitieministeriet. Belgien<br />
har ingen upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare. Emellertid pågår det där två olika<br />
initiativ i den riktningen, dels <strong>för</strong> att utarbeta en upp<strong>för</strong>andekod, dels <strong>för</strong> att<br />
25
utarbeta regler om hur Internet får användas av åklagare och domare. Luxemburg<br />
har inte någon upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare.<br />
Tyskland har ingen upp<strong>för</strong>andekod per se, men det finns administrativa <strong>riktlinjer</strong><br />
(Richlinien für das Strafverfahren und das Bussgeldverfahren [RiStBV])<br />
som binder de allmänna åklagarkamrarna. Dessa <strong>riktlinjer</strong> innehåller instruktioner<br />
<strong>för</strong> hur åklagare ska leda en <strong>för</strong>undersökning och <strong>för</strong>a talan i domstol<br />
samt hur en åklagare ska agera. Österrike har lagregler <strong>för</strong> domare och åklagare,<br />
vilka reglerar deras tjänsteåligganden (Richter- und Staatsanwaltschaftsdienstgesetz<br />
[RStDG]).<br />
Polen utarbetar en upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> åklagare. Grekland har inte någon upp<strong>för</strong>andekod<br />
<strong>för</strong> åklagare. Spanien har inte heller någon sådan upp<strong>för</strong>andekod,<br />
men det finns omfattande lagregler avseende bl.a. åklagares <strong>för</strong>pliktelser.<br />
7.3.3 FN:s rapport om nationella regler<br />
I januari 2011 sammanställde generalsekreteraren <strong>för</strong> FN:s kommission <strong>för</strong><br />
brottsprevention och kriminalrätt en rapport rörande stärkandet av rättsstaten<br />
(rule of law) genom <strong>för</strong>bättrad integritet och kapacitet hos åklagarväsenden<br />
(E/CN.15/2010/8). Rapporten baserades på svar från 16 medlemsstater.<br />
I rapporten konstateras att en mängd lagar och andra normer och standarder<br />
styr det professionella upp<strong>för</strong>andet <strong>för</strong> åklagare i medlemsstaterna.<br />
Flera medlemsstater hade enligt rapporten, <strong>för</strong>utom lagar som etablerade och<br />
reglerade åklagarfunktionen, upp<strong>för</strong>andekoder och andra typer av standarder<br />
som reglerade åklagares professionella uppträdande. Exempelvis fanns sådana<br />
koder i Vitryssland, Bulgarien, Estland, Brunei, Jordanien och El Salvador. En<br />
övervägande del av staterna som rapporterat angav också att åklagarnas verksamhet<br />
dessutom reglerades i ländernas konstitutioner eller i annan relevant<br />
lagstiftning. Även nationella straffbestämmelser berörde åklagares plikter och<br />
<strong>etiska</strong> upp<strong>för</strong>ande.<br />
En mängd medlemsstater hän<strong>för</strong>de sig <strong>till</strong> de av IAP upprättade standarderna<br />
och uppgav att reglerna i dessa var <strong>till</strong>fullo inkorporerade i eller återspeglade<br />
av den inhemska lagstiftningen (Vitryssland, Bulgarien, Estland, Frankrike,<br />
Tyskland och Grekland). Malta har i sin nationella lagstiftning, speciellt<br />
brottsbalken och polislagen, uppställt kravet att det nationella åklagarväsendet<br />
ska beakta de av IAP uppställda standarderna.<br />
Slutligen finns det stater där speciella procedurer, som eder eller högtidliga<br />
<strong>för</strong>klaringar, utnyttjas som ett sätt att säkerställa åklagares professionella upp<strong>för</strong>ande.<br />
I Algeriet avges en ed och i Bosnien en högtidlig <strong>för</strong>klaring. I<br />
Tjeckien avger åklagaren en ed och lovar att respektera mänskliga rättigheter,<br />
grundläggande friheter och mänsklig värdighet samt att bevara sekretess.<br />
Vidare pågår över världen ett arbete i olika organisationer <strong>för</strong> att stärka och<br />
utveckla bl.a. åklagarväsendet i olika mottagarländer. I detta arbete ingår ofta<br />
utarbetandet av standarder <strong>för</strong> åklagare som en viktig del. I t.ex. Afghanistan<br />
har United Nations Office on Drugs and Crime (UNODC) medverkat <strong>till</strong><br />
dels att upprätta en upp<strong>för</strong>andekod avseende professionella standarder <strong>för</strong><br />
åklagare, dels i utbildning <strong>för</strong> åklagare.<br />
26
7.3.4 GRECO<br />
Gruppen av stater mot korruption (GRECO) är en organisation under Europarådet<br />
som löpande utvärderar hur medlemsstaterna, däribland Sverige,<br />
uppfyller sina åtaganden enligt Europarådets instrument på korruptionsområdet.<br />
För närvarande pågår den fjärde utvärderingsomgången. I fokus står<br />
bl.a. korruptions<strong>för</strong>ebyggande åtgärder avseende parlamentsledamöter,<br />
domare och åklagare.<br />
7.3.5 OECD<br />
Av intresse i detta sammanhang är även den av Sverige undertecknade<br />
OECD-konventionen om bekämpande av bestickning av utländska offentliga<br />
tjänstemän i internationella affärs<strong>för</strong>bindelser. I artikel 5 stadgas under rubriken<br />
Enforcement: “Investigation and prosecution of the bribery of a foreign<br />
public official shall be subject to the applicable rules and principles of each<br />
Party. They shall not be influenced by considerations of national economic<br />
interest, the potential effect upon relations with another State or the identity<br />
of the natural or legal persons involved.”<br />
27
8 Behov av Code of conduct?<br />
8.1 Bakgrund<br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>s <strong>anställda</strong> reser allt oftare utomlands i tjänsten eller<br />
tjänstgör som sekonderad personal i olika organisationer, t.ex. EU. <strong>Åklagarmyndigheten</strong><br />
<strong>för</strong>väntas ta ett större ansvar i det utvecklingssamarbete och den<br />
civila krigshantering som Sverige är del av. Fler åklagar<strong>anställda</strong> kommer i<br />
framtiden att, under längre eller kortare tid, arbeta utan<strong>för</strong> Sverige. Där<strong>för</strong><br />
aktualiseras frågan om det finns ett behov av särskilda <strong>etiska</strong> regler <strong>för</strong> den<br />
typen av tjänstgöring och om dessa reglers räck<strong>vid</strong>d. Som riktmärke kan tjäna<br />
ett citat ur Utrikesdepartementets protokoll <strong>för</strong> in<strong>för</strong>andet av nya <strong>etiska</strong><br />
<strong>riktlinjer</strong> <strong>vid</strong> utlandstjänstgöring (2012): ”Som representant <strong>för</strong> Sverige bidrar<br />
man med sitt uppträdande <strong>till</strong> den bild som <strong>för</strong>medlas av Sverige. Det gäller<br />
såväl under stationering som under tjänsteresa och både i och utan<strong>för</strong><br />
tjänsten. Uppgiften som <strong>för</strong>eträdare kräver gott omdöme och ett etiskt <strong>för</strong>hållningssätt.”<br />
8.2 Utvecklingen av <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> inom den statliga sfären<br />
Frågan om <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> kring sexköp, porrsurfing etc. har kommit på agendan<br />
<strong>för</strong>st under de senaste åren. Under början av 2000-talet bedrevs ett arbete<br />
inom ramen <strong>för</strong> Kompetensrådets <strong>för</strong> utveckling i Staten (Krus) regi <strong>för</strong> att<br />
uppställa sådana <strong>riktlinjer</strong>. Arbetet bedrevs inom Nätverket <strong>för</strong> <strong>etiska</strong> regler<br />
och upp<strong>för</strong>andekoder (nedan nätverket). I nätverket ingick representanter <strong>för</strong><br />
Utrikesdepartementet, Räddningsverket, Domstolsverket, Rikskriminalpolisen,<br />
Sida, Försvarsmakten, Kvinna <strong>till</strong> Kvinna, Forum Syd, Rädda Barnen<br />
och Svenska Röda Korset. Nätverket kom att presentera en rekommenderad<br />
upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> svensk personal i internationella uppdrag under slutet av<br />
2004. Riktlinjerna vände sig <strong>till</strong> personal inom såväl departement, myndigheter,<br />
statliga verk och styrelser som inom enskilda organisationer. De skulle<br />
utgöra ett stöd <strong>vid</strong> utarbetandet av organisationsanpassade <strong>riktlinjer</strong> <strong>vid</strong> internationellt<br />
uppdrag. Även inom FN har frågan om sådana <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> varit<br />
en prioriterad fråga under 2000-talet.<br />
Nätverkets dokument omfattade områden som o<strong>till</strong>börligt utnyttjande av<br />
maktställning, diskriminering, korruption, organiserad brottslighet, sexköp,<br />
sexuella övergrepp, sexuella trakasserier, pornografi, alkohol och narkotikaklassade<br />
preparat. Detta grunddokument och dess innehåll har sedan använts<br />
av olika myndigheter <strong>för</strong> att skapa en myndighetsegen version av<br />
rekommendationerna. Bland andra kan nämnas upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong> Polisens<br />
utlandsstyrka i internationella uppdrag, rekommenderad upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong><br />
Kriminalvårdens utlandsstyrka i internationella uppdrag, upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong><br />
Kronofogdemyndighetens personal i internationella uppdrag och <strong>etiska</strong><br />
<strong>för</strong>hållningsregler inom Arbets<strong>för</strong>medlingen <strong>vid</strong> resor i tjänsten. Många av<br />
dokumenten följer nätverkets originaldokument ganska väl medan t.ex.<br />
Sveriges Domstolars <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>vid</strong> utlandstjänstgöring och utrikes resa är<br />
friare i sin behandling av ämnet. Det har <strong>vid</strong> kontakter med olika<br />
myndigheter framkommit att det bedrivs ett fortlöpande arbete på detta<br />
område. Inte minst har frågan om utnyttjande av sociala medier aktualiserats<br />
på senare tid.<br />
28
8.3 Kartläggning av <strong>riktlinjer</strong> och frågor kring dessa<br />
Under 2010 presenterades en rapport <strong>till</strong> Statsrådet <strong>för</strong> integration och jämställdhet<br />
(FI2009/6623/SÄRSK) avseende <strong>för</strong>ekomsten av <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong><br />
inom stats<strong>för</strong>valtningen. I utredningens uppdrag ingick att kartlägga om och i<br />
så fall i vilken utsträckning <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> som berör sexköp m.m. har tagits<br />
fram av myndigheter inom stats<strong>för</strong>valtningen och hur dessa <strong>riktlinjer</strong> <strong>till</strong>ämpas<br />
i praktiken. I rapporten konstateras att <strong>vid</strong> utarbetandet av flertalet av de<br />
<strong>riktlinjer</strong> och liknande dokument som <strong>till</strong>kommit har nätverkets upp<strong>för</strong>andekod<br />
använts som en viktig utgångspunkt, vilket är helt i enlighet med dess<br />
syfte. Enligt rapporten hade omkring 20 av ca 100 kartlagda myndigheter<br />
någon form av <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> eller upp<strong>för</strong>andekoder <strong>vid</strong> utlandstjänstgöring.<br />
Myndigheter med utpräglade utlandsuppdrag hade sådana i högre grad än<br />
andra myndigheter. Hos de <strong>för</strong>stnämnda myndigheterna ansågs det som en<br />
naturlig del i verksamheten att ha <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> sina <strong>anställda</strong>.<br />
Riktlinjerna ansågs där utgöra ett viktigt stöd <strong>för</strong> personal som utsätts <strong>för</strong><br />
<strong>för</strong>hållanden som är väldigt svåra att <strong>för</strong>eställa sig innan man kommer ut i<br />
missionen. Det kan röra en annan syn på kvinnor, sex, droger eller korruption.<br />
Dessutom lyftes säkerheten, både <strong>för</strong> myndigheten och <strong>för</strong> den enskilde,<br />
fram. Många av de myndigheter som intervjuades i utredningen angav att de<br />
inte hade några specifika regler <strong>för</strong> <strong>till</strong>fälliga tjänsteresor utomlands, men<br />
såsom det uppfattades i utredningen, tyckte myndigheterna att samma <strong>riktlinjer</strong><br />
också skulle kunna tänkas omfatta personer som befann sig på <strong>till</strong>fällig<br />
tjänsteresa.<br />
Utredaren tryckte i sin samlade bedömning bl.a. på att det var viktigt att <strong>riktlinjer</strong><br />
och upp<strong>för</strong>andekoder var så tydliga och konkreta som möjligt och att<br />
det framgår dels vad som inte är <strong>till</strong>åtet, dels vilka åtgärder som myndigheterna<br />
avser att <strong>vid</strong>ta om den anställde inte följer <strong>riktlinjer</strong>na. Det ansågs också<br />
önskvärt att regler och <strong>riktlinjer</strong> som gäller <strong>vid</strong> längre utlandstjänstgöring även<br />
gäller utrikes tjänsteresor.<br />
En central fråga var styrningen av den anställdes agerande utan<strong>för</strong> arbetstid.<br />
Det fanns bland de olika <strong>till</strong>frågade myndigheterna olika uppfattningar i<br />
denna fråga. Det framgick dock att de myndigheter som har uppdrag utomlands<br />
med <strong>anställda</strong> stationerade utan<strong>för</strong> Sverige, t.ex. <strong>vid</strong> biståndsarbete,<br />
menade att de <strong>anställda</strong> <strong>vid</strong> utlandsuppdrag alltid representerade myndigheten<br />
och Sverige, var<strong>för</strong> man kunde reglera agerande och beteende även<br />
utan<strong>för</strong> arbetstiden.<br />
8.4 Vilket behov finns det av <strong>riktlinjer</strong>?<br />
I utredningsrapporten konstaterades att majoriteten av myndigheterna ansåg<br />
att det fanns ett behov av <strong>riktlinjer</strong> och att sådana <strong>riktlinjer</strong> visar vad som <strong>för</strong>väntas<br />
av den anställde, <strong>för</strong>enklar informationen och ger möjlighet att <strong>vid</strong>ta<br />
åtgärder om någon inte följer reglerna. Styrelementet i <strong>riktlinjer</strong>na ansågs<br />
kräva tydliga <strong>riktlinjer</strong>. Utredningsrapporten konstaterade <strong>vid</strong>are att det varierade<br />
stort hur tydliga och specifika de <strong>för</strong>ekommande <strong>riktlinjer</strong>na var. I<br />
rapporten togs även frågan om ett eventuellt krav på aktivt godkännande upp.<br />
En väg är att <strong>för</strong>eskriva ett aktivt godkännande från de <strong>anställda</strong>, t.ex. genom<br />
kontrakt. Den utformningen användes dock endast av ett fåtal myndigheter.<br />
Myndigheter med personal som arbetar i samverkan med FN såg det som en<br />
självklarhet att uppställa regler <strong>för</strong> ett respektfullt bemötande av andra<br />
29
människor i form av en upp<strong>för</strong>andekod och i det arbetet utgå från vad som<br />
anges i FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna. Viktigt var också att<br />
personalen upp<strong>för</strong> sig etiskt korrekt i uppdraget, eftersom uppdraget ofta just<br />
syftar <strong>till</strong> att bygga upp ett <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> lag och rätt. Upprättandet av särskilda<br />
<strong>riktlinjer</strong> <strong>för</strong> personal på uppdrag i utvecklingsländer eller extrema krissituationer<br />
sågs som mycket viktigt av de myndigheterna eftersom tydliga<br />
<strong>riktlinjer</strong> ansågs utgöra ett kraftfullt stöd <strong>för</strong> personal som sätts i miljöer och<br />
under <strong>för</strong>hållanden som är ytterst svåra att <strong>för</strong>eställa sig i <strong>för</strong>väg. Flera myndigheter<br />
lyfte fram att detta var en viktig säkerhetsfråga både <strong>för</strong> myndigheten<br />
och <strong>för</strong> den enskilde.<br />
Slutligen noterades i utredningsrapporten att det inte hörde <strong>till</strong> vanligheterna<br />
att <strong>riktlinjer</strong>na innehöll sanktionsmöjligheter. Tydlighet var dock en viktig<br />
aspekt i styrningen. Medarbetarna bör få en tydlig indikation på vad man får<br />
eller inte får göra och vad ett handlande utan<strong>för</strong> det önskade kan få <strong>för</strong> konsekvenser.<br />
8.5 <strong>Åklagarmyndigheten</strong>s behov<br />
Att en anställd <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> agerar så att både dennes och myndighetens<br />
legitimitet och allmänhetens <strong>för</strong>troende upprätthålls är självklart.<br />
Att agerandet under ”fritiden” kan påverka de faktorerna är kanske inte lika<br />
uppenbart, men är nog, speciellt <strong>vid</strong> utlandstjänst, att räkna med. Som Lars<br />
Nilsson, chefen <strong>för</strong> rättssekretariatet inom UD, konstaterade: ”Vi är synliga<br />
representanter i utlandet och våra <strong>anställda</strong> måste <strong>för</strong>hålla sig <strong>till</strong> varumärket<br />
Sverige. Din synlighet som officiell representant <strong>för</strong> det offentliga Sverige är markant<br />
större i Kinshasa än i Borås.”(Krus, ”Utvecklade <strong>etiska</strong> <strong>riktlinjer</strong> på Regeringskansliet”).<br />
I samma publikation konstateras att det, utöver de <strong>riktlinjer</strong><br />
som Regeringskansliet tagit fram, finns behov av särskilda regler <strong>för</strong> tjänstgöring<br />
utomlands. Det poängterades att varje utsänd tjänsteman bör vara väl<br />
in<strong>för</strong>stådd med rollen som officiell representant <strong>för</strong> Sverige. Som representant<br />
<strong>för</strong> Sverige är det, även i umgänge med vänner, lätt att personligt åsikter kan<br />
uppfattas som ett uttryck <strong>för</strong> en officiell svensk ståndpunkt.<br />
Anställda <strong>vid</strong> <strong>Åklagarmyndigheten</strong> kan <strong>för</strong>väntas ha vissa regler i ”ryggmärgen”,<br />
t.ex. att inte köpa stulet gods i en hälerisituation. En utlandstjänstgöring<br />
innebär dock en ny situation där kulturen kring en sådan gärning kraftigt kan<br />
skilja sig från ett svenskt perspektiv. Det behöver inte bara vara mottagarlandets<br />
kultur kring detta som kan sätta käppar i hjulet <strong>för</strong> den ”moraliska<br />
kompassen”. Även kollegorna på tjänstgöringsorten kan ha helt andra värdegrunder.<br />
Riktlinjerna kan även borga <strong>för</strong> ett handlande som upprätthåller säkerheten<br />
<strong>för</strong> den enskilde och myndigheten, t.ex. genom att undvika miljöer där grovt<br />
kriminella befinner sig.<br />
Mot bakgrund av dels att <strong>Åklagarmyndigheten</strong> i framtiden sannolikt kommer<br />
att sända ut fler åklagare och andra <strong>anställda</strong> i utlandstjänst, des att det ökade<br />
samarbetet med främmande länder gör att korta och längre tjänsteresor blir<br />
allt vanligare, bedöms ett konkret behov av en upp<strong>för</strong>andekod <strong>för</strong>eligga.<br />
30
8.6 Utformning av upp<strong>för</strong>andekod<br />
En fråga som aktualiseras är hur en sådan upp<strong>för</strong>andekod ska utformas. Tittar<br />
man på de koder som utnyttjas bland olika myndigheter går spannet ifrån mer<br />
formalistiska regler av ”<strong>för</strong>eskriftstyp” <strong>till</strong> en mer allmän och stödjande skrivning.<br />
Regler <strong>för</strong> åklagar<strong>anställda</strong> bör utformas mer enligt det senare konceptet.<br />
Här kan stöd sökas i de regler som Domstolsverket har utformat. Det kan<br />
vara på sin plats att reflektera över att reglerna även bör ha en hård kärna,<br />
eftersom en arbetstagare som missköter sig i sista hand måste kunna tas hem<br />
<strong>till</strong> Sverige.<br />
Strävan ska således vara att få <strong>till</strong> stånd så klara och specifika regler som möjligt,<br />
utan att <strong>för</strong> den skull vara allt<strong>för</strong> normativa. Reglernas syfte ska ju också<br />
vara att väcka tanke kring problemen och vara ett stöd <strong>för</strong> den anställde.<br />
Riktlinjer idag på området omfattar många gånger snarast vad som är ett<br />
önskat beteende än vad som redan regleras i svensk lagstiftning. Slutligen<br />
bedöms att implementeringen av ett sådant dokument underlättas av den<br />
valda utformningen.<br />
För att visa vilket värde <strong>Åklagarmyndigheten</strong> sätter på <strong>riktlinjer</strong>na bör kontraktsformen<br />
övervägas. Möjligen passar den formen bäst i samband med en<br />
längre utlandstjänstgöring. Tydligheten av risken <strong>för</strong> ett eventuellt återkallande<br />
<strong>till</strong> Sverige i samband med att reglerna inte följs bör då också bli<br />
större.<br />
31
9 Praxissammanställning<br />
9.1 Förundersökning<br />
1. JO 2009/2010 s. 115<br />
Åklagares skyldighet att <strong>till</strong>vara ta en målsägandes intressen om dennes<br />
anspråk på skadestånd inte har utretts <strong>till</strong>räckligt under en <strong>för</strong>undersökning.<br />
2. JO 2009/2010 s. 119<br />
En åklagare har att i en <strong>för</strong>undersökning rörande tjänstefel i <strong>för</strong>ekommande<br />
fall beakta den tidsfrist som gäller <strong>för</strong> att en fråga om disciplinansvar ska<br />
kunna prövas.<br />
3. JO 2007/08 s. 87<br />
Fallet Ulf – en granskning av bl.a. objektivitetsprincipens <strong>till</strong>ämpning under<br />
<strong>för</strong>undersökning och rättegång. Kritik mot åklagaren bl.a. <strong>för</strong> att de misstänkta<br />
och deras <strong>för</strong>svarare inte fick kännedom om omständigheter av betydelse<br />
<strong>för</strong> de misstänktas <strong>för</strong>svar. Även Riksåklagaren ansågs ha åsidosatt sin<br />
objektivitetsplikt i vissa avseenden.<br />
4. JO 2007/08 s. 157<br />
Kritik mot en polismyndighet med anledning av myndighetens samarbete<br />
med ett fack<strong>för</strong>bund <strong>vid</strong> en trafikkontroll.<br />
5. JO 1999/2000 s. 91<br />
Uttalanden om lagligheten av att under en <strong>för</strong>undersökning i hemlighet<br />
<strong>vid</strong>eofilma en person som var intagen i häkte. Åklagaren hade bedömt att<br />
åtgärden var <strong>till</strong>åten. JO fann dock att det inte fanns erforderligt <strong>för</strong>fattningsstöd<br />
<strong>för</strong> <strong>vid</strong>eofilmningen. JO uttalade <strong>vid</strong>are att uppgiften att leda <strong>för</strong>undersökningen<br />
inte endast får anses innefatta det yttersta ansvaret <strong>för</strong> vilka utredningsåtgärder<br />
som bör eller inte bör <strong>vid</strong>tas, utan principiellt också ett ansvar<br />
<strong>för</strong> på vilket sätt det genom<strong>för</strong>s. JO var också av uppfattningen att även om<br />
åklagaren trodde att åtgärden var <strong>till</strong>åten, borde åklagaren ha lämnat den<br />
verkställande polismyndigheten närmare anvisningar om hur beslutet praktiskt<br />
skulle verkställas. Skälet <strong>till</strong> det var att rättsläget var komplicerat och att<br />
åtgärden var synnerligen ovanlig.<br />
6. JO 1999/2000 s. 122<br />
Kritik mot en åklagare <strong>för</strong> att denne inte omgående tog ställning <strong>till</strong> om <strong>för</strong>undersökning<br />
skulle inledas avseende två polismän i ett ärende om påstådd<br />
misshandel och tjänstefel. Åklagaren hade valt att avvakta med att ta ställning<br />
i <strong>för</strong>undersökningsfrågan i syfte att ge en målsägande tid att komma in med<br />
en kompletterande utredning som denne hade ställt i utsikt <strong>vid</strong> anmälnings<strong>till</strong>fället.<br />
JO framhöll vikten av att utredande myndigheter iakttar sin objektivitetsplikt<br />
och påpekade att en <strong>för</strong>undersökningsledare inte är berättigad att<br />
betrakta en underlåtenhet från målsägandes sida att <strong>till</strong>handahålla utlovad<br />
utredning som ett bevis <strong>för</strong> att anmälan saknar grund. JO konstaterade också<br />
att målsäganden i detta fall inte disponerar över frågan om brott ska utredas<br />
32
eller inte, och framhöll att det inte ankommer på en målsägande att skaffa<br />
fram utredning om det påstådda brottet.<br />
7. JO 1998/99 s. 62<br />
Kritik mot utredande polismän och åklagare som haft ansvar <strong>för</strong> en utredning<br />
där oskyldiga sanningslöst utpekats som delaktiga i ett mord på en polisman. I<br />
brottsutredningen rörande viss brottslighet lämnade en misstänkt person<br />
osanna uppgifter som kom att ligga <strong>till</strong> grund <strong>för</strong> en omfattande tvångsmedelsanvändning<br />
avseende andra personers inblandning i annan brottslighet. JO<br />
riktade kritik mot polisens <strong>för</strong>hörsledare bl.a. <strong>för</strong> att de utan <strong>vid</strong>are tog den<br />
misstänktes uppgifter <strong>för</strong> goda, utan att kontrollera uppgifternas riktighet,<br />
och <strong>för</strong> att de inte bedrivit utredningsarbetet med <strong>till</strong>räcklig objektivitet och<br />
noggrannhet. Kritik riktades även mot utformningen av en promemoria som<br />
låg <strong>till</strong> grund <strong>för</strong> en ansökan om hemliga tvångsmedel eftersom den i vissa<br />
delar enligt JO framstod som klart vilseledande. JO riktade också kritik mot<br />
åklagare som handlagt ärendet <strong>för</strong> att i allt<strong>för</strong> stor utsträckning <strong>för</strong>litat sig på<br />
polisens subjektiva uppfattningar. JO uppmärksammade särskilt att åklagare<br />
är skyldiga att självständigt bilda sig en uppfattning i saken och att åklagaren<br />
har ett eget ansvar <strong>för</strong> att beslutsunderlagen är <strong>till</strong>fredsställande. Om det inte<br />
<strong>för</strong>höll sig på detta sätt framhöll JO att regler om att vissa tvångsmedelsbeslut<br />
endast får fattas av åklagaren respektive av rätten skulle sakna varje reell<br />
innebörd som garanti <strong>för</strong> den misstänktes säkerhet.<br />
8. JO 2006/07 s. 62<br />
Fråga om vissa uppgifter borde ha redovisats i <strong>för</strong>undersökningsprotokoll<br />
m.m. JO riktade kritik mot en polisman <strong>för</strong> att denne inte dokumenterat<br />
hållna <strong>för</strong>hör på lämpligt sätt samt att en promemoria upprättades i två<br />
versioner med delvis olika innehåll, varav endast en av versionerna återfanns i<br />
<strong>för</strong>undersökningsprotokollet.<br />
9. JO beslut 2007-01-25, dnr 4442-2005<br />
Kritik mot åklagare <strong>för</strong> underlåtenhet att ta ställning <strong>till</strong> om en anmälan om<br />
brott skulle upprättas. JO konstaterade att det <strong>för</strong>eligger en principiell skyldighet<br />
<strong>för</strong> en åklagare att ta upp en anmälan om brott, och att en anmälan<br />
kan göras såväl muntligen som skriftligen. Åklagaren borde där<strong>för</strong> enligt JO<br />
ha tagit ställning <strong>till</strong> om de uppgifter han mottog var sådana att en anmälan<br />
om brott skulle upprättas och, <strong>för</strong> det fall att så skulle ske, därefter ha<br />
underrättat polismyndigheten.<br />
10. JO beslut 2008-05-09, dnr 2116-2008<br />
En åklagare hade åter<strong>för</strong>t <strong>för</strong>undersökningsledningen <strong>till</strong> polisen, eftersom<br />
ingen aktiv utredning bedrevs trots direktiv och påminnelser. JO konstaterade<br />
att <strong>för</strong>farandet inte står i överensstämmelse med gällande rätt och där<strong>för</strong> inte<br />
ska <strong>till</strong>ämpas.<br />
33
11. JK beslut 1985-06-04, dnr 3618-84-41<br />
Fråga om bl.a. åklagaren bort uppdra åt polismyndighet på den ort där en<br />
anhållen gripits att <strong>för</strong>anstaltat om s.k. anhållnings<strong>för</strong>hör. Åklagaren hade<br />
hänvisat <strong>till</strong> stadgad praxis när det gäller att ta ställning <strong>till</strong> var ett<br />
anhållnings<strong>för</strong>hör ska hållas. JK delade inte denna bedömning. JK ansåg att<br />
det måste vara åklagarens skyldighet att i varje särskilt fall ta ställning <strong>till</strong> och<br />
ge sådana direktiv att utredningen kan bedrivas så snabbt och effektivt som<br />
möjligt med beaktande av de krav på rättssäkerhet som måste uppställas med<br />
hänsyn <strong>till</strong> den misstänkte.<br />
12. RÅ beslut 2006-12-21, dnr ÅM-A 2006/1152<br />
Fråga om hanteringen av meddelanden i en beslagtagen dator mellan en misstänkt<br />
och en advokat. I beslutet konstaterades att något brott mot reglerna<br />
om s.k. beslags<strong>för</strong>bud inte har <strong>för</strong>ekommit. Riksåklagaren underströk dock att<br />
det är en självklar utgångspunkt att de åtgärder en åklagare <strong>vid</strong>tar i tjänsten<br />
ska stå i överensstämmelse med såväl gällande lagstiftning som god åklagarsed.<br />
Efter att ha påmint om att beslags<strong>för</strong>budsregeln <strong>till</strong>kom i en tid då andra<br />
informationsbärare än vanliga papper knappast <strong>för</strong>ekom alls, framhöll riksåklagaren<br />
att hänsynen <strong>till</strong> den tekniska utvecklingen gör att ändamålet med<br />
beslags<strong>för</strong>budsregeln måste beaktas då innehållet i en beslagtagen dator eller<br />
en kopierad hårddisk närmare analyseras. Annars finns det en avsevärd risk att<br />
åtgärder <strong>vid</strong>tas i strid med vad som kan anses vara åklagaretiskt riktigt.<br />
9.2 Åtalsbeslut<br />
13. JO 2000/01 s. 190<br />
Handläggningen av en <strong>för</strong>undersökning med anledning av en polisrapport i<br />
vilken det uppgavs att ett statsråd hade gjort sig skyldig <strong>till</strong> olovlig körning.<br />
Åklagare beslutade att lägga ned <strong>för</strong>undersökningen med hänvisning <strong>till</strong> bestämmelserna<br />
i 23 kap. 4 a § 1 st. 2 p. RB. JO påpekade att det är av grundläggande<br />
betydelse <strong>för</strong> allmänhetens <strong>till</strong>tro <strong>till</strong> rättsväsendet att frågor som<br />
gäller brottsutredningar handläggs på ett sådant sätt att man i möjligaste mån<br />
<strong>för</strong>ebygger misstankar att det har tagits o<strong>till</strong>börliga hänsyn <strong>vid</strong> fattandet av ett<br />
visst beslut.<br />
9.3 Domstolsmiljö<br />
14. JO 2002/03 s. 67<br />
Handläggningen av en <strong>för</strong>undersökning under vilken bevisupptagning skett<br />
<strong>vid</strong> domstol med ett ”anonymt” vittne. JO framhöll bl.a. vikten av att åklagare<br />
in<strong>för</strong> en häktnings<strong>för</strong>handling sätter sig in i utredningsmaterialet på sådant<br />
sätt att åklagaren har möjlighet att redovisa alla de omständigheter som kan<br />
ha betydelse <strong>för</strong> rättens ställningstagande i häktningsfrågan. JO fann att det<br />
inte var godtagbart att åklagaren underlåter att åberopa eller nämna uppgifter<br />
av betydelse <strong>för</strong> häktningsfrågan endast av det skälet att åklagaren inte har<br />
hunnit sammanställa uppgifterna och med <strong>till</strong>räcklig noggrannhet sätta sig in i<br />
materialet.<br />
34
15. Svea hovrätts beslut 2011-03-09 i mål B 895-11<br />
En <strong>till</strong>talad yrkade i hovrätten att en tingsrättsdom skulle undanröjas på grund<br />
av grovt rättegångsfel. Hovrätten konstaterade bl.a. att tingsrättens<br />
ord<strong>för</strong>ande i samband med den offentliga <strong>för</strong>svararens mot<strong>för</strong>hör med målsäganden,<br />
upprepade gånger hade avbrutit <strong>för</strong>svararen, kritiserat frågorna, <strong>till</strong>rättavisat<br />
honom och ifrågasatt hans sätt att sköta <strong>för</strong>svaret trots att frågorna<br />
inte bort avvisas. Försvararen har därefter känt sig <strong>för</strong>hindrad att ställa ytterligare<br />
frågor <strong>till</strong> målsäganden. Hovrätten fann bl.a. med beaktande av de krav<br />
som kan anses följa av Europakonventionen, att tingsrätten <strong>för</strong>svårat <strong>för</strong> <strong>för</strong>svaret<br />
på ett sådant sätt att den <strong>till</strong>talade inte kunde anses ha fått en rättvis<br />
rättegång. Domen undanröjdes.<br />
16. JO 2007/08 s. 29<br />
Kritik mot en rådman <strong>för</strong> att denne beslutade om uppehåll i en huvud<strong>för</strong>handling<br />
<strong>för</strong> att låta ett vittne <strong>till</strong>sammans med åklagaren, läsa igenom sina<br />
under <strong>för</strong>undersökningen lämnade uppgifter i syfte att vittnet därefter skulle<br />
kunna lämna ett vittnesmål angående samma sak.<br />
17. JO 2000/01 s. 55<br />
JO kritiserade en rådman som vägrat hålla häktnings<strong>för</strong>handling med hänvisning<br />
<strong>till</strong> att åklagaren inte hade <strong>till</strong>handahållit rätten något skriftligt utredningsmaterial.<br />
18. JO 2007/08 s. 77<br />
Vid en huvud<strong>för</strong>handling angående ofredande höll åklagaren målsägande<strong>för</strong>hör<br />
med en person som tidigare inte hörts under <strong>för</strong>undersökningen. JO<br />
an<strong>för</strong>de att åklagare som avser att som bevisning åberopa <strong>för</strong>hör med en viss<br />
person som huvudregel ska <strong>för</strong>anstalta om <strong>för</strong>hör med denne under <strong>för</strong>undersökningen.<br />
Ett avsteg från den principen kan inte <strong>för</strong>svaras annat än undantagsvis,<br />
t.ex. om en <strong>för</strong>hörsperson är helt omöjlig att nå under <strong>för</strong>undersökningen.<br />
JO ansåg att åklagaren borde ha kompletterat <strong>för</strong>undersökningen med<br />
målsägande<strong>för</strong>höret innan beslut i åtalsfrågan fattades <strong>för</strong> att den <strong>till</strong>talade<br />
skulle kunna <strong>till</strong>varata sina intressen och <strong>för</strong>bereda sitt <strong>för</strong>svar på <strong>till</strong>räckligt<br />
vis.<br />
19. JK beslut 1991-12-09, dnr 1951-90-40<br />
JK fann att osann uppgift av polisman under vittnes<strong>för</strong>hör i ett mål om en<br />
trafik<strong>för</strong>seelse skulle med<strong>för</strong>a skadeståndsskyldighet <strong>för</strong> staten avseende samtliga<br />
kostnader <strong>för</strong> den <strong>till</strong>talade att uppnå en frikännande dom i hovrätten.<br />
20. JO 1996/97 s. 57<br />
En tingsrätts häktningsbeslut var inte lagligen grundat och JO konstaterade i<br />
beslutet att en åklagare som upptäcker ett sådant fel är skyldig att agera.<br />
21. JO beslut 2010-09-08, dnr 7245-2009<br />
35
En åklagare överklagade en tingsrättsdom enligt vilken en person dömts <strong>för</strong><br />
grovt narkotikabrott. Åklagaren hämtade sedan in ett analysbesked från SKL<br />
avseende narkotikans renhetsgrad. När det, sedan överklagandetiden gått ut,<br />
visade sig att narkotikan hade en ovanligt låg renhetsgrad, återkallade åklagaren<br />
sitt överklagande trots att den <strong>till</strong>talades offentliga <strong>för</strong>svarare begärde<br />
att hon inte skulle göra det, och hovrätten avskrev målet. JO var kritisk <strong>till</strong> att<br />
åklagaren återkallade överklagandet, med följd att hovrätten inte kunde pröva<br />
de nya uppgifternas betydelse <strong>för</strong> brottets rubricering och/eller straffvärde.<br />
22. JO beslut 2009-12-14, dnr 2575-2009<br />
Sedan rätten upplyst att den efter enskild överläggning skulle meddela beslut i<br />
frågan om huru<strong>vid</strong>a hinder <strong>för</strong> huvud<strong>för</strong>handling <strong>för</strong>elåg lämnade en åklagare<br />
domstolen. Huvud<strong>för</strong>handlingen ställdes sedan in på grund av åklagarens utevaro.<br />
JO uttalade kritik mot åklagaren, och även mot dennes chef som gett<br />
åklagaren rådet att lämna domstolen. JO konstaterade <strong>vid</strong>are att åklagaren har<br />
att rätta sig efter domstolens beslut och inte får obstruera mot ett beslut som<br />
går henne eller honom emot.<br />
23. JO beslut 2012-08-15, dnr 3671-2011<br />
En åklagare inledde i väntsalen i domstolens lokaler ett samtal med ett vittne.<br />
Åklagaren uppgav under samtalet att vittnet (på grund av närståenderegeln)<br />
inte var tvungen att vittna, och informerade vittnet om vilka slutsatser åklagaren<br />
dragit av dit<strong>till</strong>s avlagda målsägande- och vittnesutsagor. Riksåklagaren<br />
framhöll i sitt remissvar att det är angeläget att åklagare är <strong>till</strong>gängliga <strong>för</strong> att<br />
kunna ge information och svara på frågor. I sitt beslut instämde JO i detta,<br />
men underströk att informationen ska <strong>för</strong>medlas på ett korrekt och neutralt<br />
sätt. JO konstaterade <strong>vid</strong>are att en självpåtagen informationsplikt naturligtvis<br />
inte får utnyttjas som <strong>för</strong>evändning <strong>för</strong> att utöva mer eller mindre subtila<br />
påtryckningar mot den som står i begrepp att vittna in<strong>för</strong> domstol. Om en<br />
åklagare anser sig ha skäl att fram<strong>för</strong>a budskap av det slag som var aktuellt i<br />
ärendet bör det enligt JO ske i eller i anslutning <strong>till</strong> <strong>för</strong>höret i rättssalen eller i<br />
vart fall i motpartsombudets närvaro.<br />
9.4 Övrigt<br />
9.4.1 Opartiskhet, bisysslor, uppträdande m.m.<br />
24. Statens ansvarsnämnds beslut 2011-05-03, dnr Ä 7/2010<br />
JO anmälde en rådman <strong>vid</strong> tingsrätt <strong>till</strong> Statens ansvarsnämnd <strong>för</strong> disciplinpåföljd.<br />
Nämnden konstaterade bl.a. att domen inte uppfyllde ens formella<br />
minimikrav och att tonen i domen var olämplig samt att rådmannen <strong>för</strong>anlett<br />
att rättens opartiskhet på goda grunder kunnat ifrågasättas. Härigenom fann<br />
nämnden, att domaren åsidosatt sina skyldigheter i anställningen. Rådmannen<br />
ålades en varning <strong>för</strong> tjänste<strong>för</strong>seelse.<br />
25. JK beslut 1984-11-22, dnr 3092-84-22<br />
Fråga om jäv <strong>för</strong> en nämndeman som under paus i rättegången varit i kontakt<br />
med en <strong>till</strong>talad och diskuterat vissa påföljdsfrågor. JK var kritisk och framhöll<br />
att även om ingenting o<strong>till</strong>börligt <strong>för</strong>ekommit <strong>vid</strong> samtalet, var det i hög grad<br />
olämpligt att en enskild ledamot av rätten i ett pågående mål på sätt som<br />
36
<strong>för</strong>ekommit inlåtit sig i samtal eller diskussion med parterna om frågor som<br />
skulle bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> rättens beslut. JK pekade på att ett sådant handlande<br />
lätt kan framkalla misstankar om att allt inte går rätt <strong>till</strong>.<br />
26. JO 2004/05 s. 54<br />
Kritik mot ett hovrättsråd som använt sig bl.a. av sin tjänstetitel och hovrättens<br />
fax jämte faxmissiv i en privat rättslig angelägenhet. JO framhöll rent<br />
allmänt att det är av grundläggande betydelse <strong>för</strong> <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong> domarkåren<br />
och domstolarna att en domares skrivelser och andra åtgärder i privata angelägenheter<br />
ges sådan form att det står helt klart att domaren inte agerar på<br />
yrkets vägnar. JO uttalade också att en domare bör vara restriktiv med att<br />
använda sin tjänstetitel när domaren agerar i ett rättsligt sammanhang som<br />
privatperson. JO ansåg att det självfallet inte får <strong>för</strong>ekomma att en domare i<br />
situationer av detta slag använder sin titel på ett sådant sätt att den kan<br />
uppfattas som ett påtryckningsmedel.<br />
27. JO:s beslut 2008-04-15, dnr 2687-2007<br />
Kritik mot en domstolssekreterares åtgärd att i en privat rättslig angelägenhet<br />
använda sig av sin e-postadress <strong>vid</strong> domstolen och kuvert med domstolens<br />
poststämpel. Även kritik mot domstolen <strong>för</strong> att den inte utan dröjsmål, sedan<br />
mål där domstolssekreteraren var part anhängiggjorts, <strong>vid</strong>tog åtgärder <strong>för</strong> att<br />
överlämna handläggningen av målet <strong>till</strong> domare som inte var jävig.<br />
28. Statens ansvarsnämnds beslut 1994-10-28, dnr Ä 19/1994<br />
En hovrätt anmälde en assessor <strong>till</strong> ansvarsnämnden eftersom assessorn bedrivit<br />
advokatverksamhet under tid då han inte var tjänstledig. Vad gällde frågan<br />
om åtgärderna stod i strid mot <strong>för</strong>budet mot bisysslor uttalade nämnden att<br />
åtgärderna rörde advokatverksamhet, vilken en domare normalt är <strong>för</strong>hindrad<br />
att medverka i. Åtgärderna var emellertid av begränsad omfattning och av så<br />
enkel och osjälvständig beskaffenhet att det inte kunde sägas ha uppstått<br />
någon risk <strong>för</strong> <strong>för</strong>troendeskada. Ärendet avskrevs.<br />
29. JO 1984/85 s. 82<br />
Rådmans bisyssla i form av boupptecknings<strong>för</strong>rättare.<br />
30. JK 1989 s. 98<br />
Fråga om av hyresråd bedriven kursverksamhet i hyresrätt var att anse som<br />
<strong>för</strong>troendeskadlig bisyssla.<br />
31. Domarnämndens beslut 2008-09-24, dnr 22-2008<br />
Domarnämnden beviljade inte länsrättsfiskals ansökan om att uppträda som<br />
ombud <strong>för</strong> sin sambos fars <strong>för</strong>etag i en tvist. Tvisten skulle handläggas <strong>vid</strong> en<br />
tingsrätt som var samlokaliserad och hade gemensamt kansli med den domstol<br />
där fiskalen tjänstgjorde.<br />
37
32. Domarnämndens beslut 2008-10-22, dnr 22-2008<br />
Tillstånd <strong>för</strong> <strong>för</strong>edragande i kammarrätt att uppträda som ombud <strong>för</strong> sin<br />
väninna i sjukersättningsärende. Ärendet kunde komma att handläggas som<br />
mål <strong>vid</strong> länsrätt under annan kammarrätt än den i vilken <strong>för</strong>edraganden var<br />
anställd.<br />
33. Domarnämndens beslut 2010-06-16, dnr 74-2010<br />
Tillstånd gavs inte <strong>för</strong> hovrättsråd att uppträda som ombud <strong>för</strong> en kamrat i en<br />
tvist rörande servitut som kunde komma att handläggas som mål i tingsrätt.<br />
Enligt nämnden utgjorde den omständigheten att huvudmannen var kamrat<br />
inte <strong>till</strong>räckliga skäl att bevilja <strong>till</strong>stånd.<br />
34. JO 1999/2000 s. 111<br />
Kritik mot polischef <strong>för</strong> dennes agerande i samband med en brottmålsutredning<br />
där han själv var målsägande. JO påminde om jävsreglerna <strong>för</strong> domare<br />
och åklagare som genom särskild reglering görs <strong>till</strong>ämpliga på polismyndigheter<br />
och polismän. JO underströk <strong>vid</strong>are vikten av att en befattningshavare<br />
<strong>vid</strong> en myndighet inte uppträder på ett sätt som ger ett intryck av att han<br />
utnyttjar sin ställning <strong>vid</strong> myndigheten <strong>till</strong> att få en särskilt <strong>för</strong>månlig behandling<br />
av denna.<br />
35. JO 1999/2000 s. 48<br />
Kritik mot Domstolsverket <strong>för</strong> verkets distribution av en <strong>vid</strong> en annan myndighet<br />
upprättad promemoria med begäran om <strong>för</strong>tursbehandling av vissa mål<br />
där staten är part. JO framhöll vikten av att Domstolsverket uppträder på ett<br />
sådant sätt att dess agerande inte orsakar tvivel i frågan om domstolarnas<br />
självständighet, och fann att detta är särskilt känsligt i mål där staten är part.<br />
36. JK 1996 A. 1<br />
Anmälan mot en kammarrättspresident <strong>för</strong> brev <strong>till</strong> en tingsrättslagman i en<br />
privat angelägenhet. JK fann att korrespondensen föll utan<strong>för</strong> JK:s <strong>till</strong>synsområde.<br />
Till beslutet fogades en promemoria som innehåller ett ut<strong>för</strong>ligt resonemang<br />
kring vad som är offentlig respektive privat sfär i <strong>för</strong>hållande <strong>till</strong> JK:s<br />
<strong>till</strong>synsområde.<br />
37. Svea hovrätts beslut 2009-06-25 i mål B 4041-09<br />
Fråga om jäv avseende tingsrättens ord<strong>för</strong>ande i det s.k. Pirate-Bay-målet.<br />
Rådmannen var medlem i vissa <strong>för</strong>eningar <strong>till</strong> skydd <strong>för</strong> upphovsrätten. I en<br />
av <strong>för</strong>eningarna var ord<strong>för</strong>anden även styrelseledamot. Rådmannen hade<br />
också deltagit i seminarier på immaterialrättsområdet. Hovrätten fann att<br />
dessa omständigheter inte var ägnade att rubba <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> opartiskheten<br />
hos rådmannen.<br />
38. NJA 2010 s. 274<br />
Fråga om jäv mot hovrättslagman i Pirate-Bay-målet ovan. Hovrättslagmannen<br />
var medlem i <strong>för</strong>eningar <strong>till</strong> skydd <strong>för</strong> upphovsrätten och haft andra<br />
38
immaterialrättsliga engagemang samt deltagit i ett lagstiftningsarbete på<br />
immaterialrättsområdet som rättssakkunnig i Regeringskansliet. Högsta domstolen<br />
ogillade jävsinvändningarna.<br />
39. JO 1961 s. 15<br />
Domare hade i betydande omfattning och delvis mot ersättning lämnat<br />
biträde i rättsliga angelägenheter. Domaren dömdes <strong>för</strong> tjänstefel.<br />
40. JO:s beslut 2009-10-29, dnr 3017-2009<br />
Kritik mot tingsrättens handläggning av ett brottmål i vilket en anställd <strong>vid</strong><br />
domstolen var part. JO påpekade att det är viktigt att tingsrätten i mål av<br />
aktuellt slag inte frångår sina rutiner på ett sådant sätt att misstanke om särbehandling<br />
uppstår.<br />
41. JO 1969 s. 39<br />
JO diskuterade i beslutet bl.a. frågan om lagliga hinder mot nämndemans<br />
tjänsteåliggande att verka som pressreferent av domstols<strong>för</strong>handlingar i vilka<br />
han själv deltagit som domare.<br />
42. JK:s beslut 1999-11-04, dnr 254-99<br />
Viss kritik av en lagman <strong>för</strong> att denne genom att <strong>till</strong>skriva överåklagaren<br />
angående underordnad åklagares uttalanden i media kommit i konflikt med<br />
grunderna <strong>för</strong> repressalie<strong>för</strong>budet i TF.<br />
43. Statens ansvarsnämnds beslut 2013-03-26, Ä 15/2012<br />
En åklagare ålades varning efter att ha haft en omfattande och långvarig mejlkorrespondens<br />
med en anmälare/målsägande. Ansvarsnämnden konstaterade<br />
att det <strong>för</strong> allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> rättsväsendet är av stor vikt att tjänstemannen<br />
i sina kontakter med allmänheten visar självbehärskning och<br />
uppträder på ett sätt som inger <strong>för</strong>troende och respekt. I detta ligger givetvis<br />
att bemöta allmänheten på ett korrekt och professionellt sätt oavsett tonen i<br />
t.ex. de skrifter eller telefonsamtal som tjänstemannen får. Ansvarsnämnden<br />
påpekade <strong>vid</strong>are att en tjänsteman inte heller får agera på ett sådant sätt som<br />
kan uppfattas som att han eller hon o<strong>till</strong>börligen <strong>för</strong>söker påverka den<br />
enskilde att handla på ett visst sätt.<br />
9.4.2 Yttrandefrihet m.m.<br />
44. JO 2004/05 s. 73<br />
Fråga om en polismyndighets agerande har inneburit att en polisinspektörs<br />
yttrandefrihet har begränsats. I ett utkast <strong>till</strong> avtal mellan arbetsgivaren och<br />
polisinspektören återfanns en klausul som kunde uppfattas som ett o<strong>till</strong>börligt<br />
<strong>för</strong>sök att begränsa polisinspektörens yttrandefrihet. Den delen av avtalet<br />
borde enligt JO ha utgått. I ett e-postmeddelande mellan två av myndighetens<br />
chefer gjordes uttalanden angående polisinspektören. JO underströk att<br />
också interna meddelanden av sådant slag avfattas med omsorg och eftertanke;<br />
detta särskilt med hänsyn <strong>till</strong> att erfarenheten visar att ett skriftligt<br />
meddelande inte sällan får större spridning än vad som varit avsett.<br />
39
45. JK:s beslut den 2012-08-30, dnr 1212-11-21<br />
JK kritiserade rikspolischefen <strong>för</strong> att en stabsanställd på dennes vägnar skickat<br />
ett brevsvar med ett innehåll som måste uppfattas som att mottagaren (en<br />
polis) fick kritik <strong>för</strong> sina kontakter med massmedia.<br />
46. AD 2011 nr 74<br />
RPS:s personalansvarsnämnd hade beslutat att avskeda en polisinspektör som<br />
i en öppen blogg under pseudonym publicerat inlägg med, enligt nämnden,<br />
stötande innehåll om polisarbete. I AD gjorde staten gällande att polismannen<br />
genom bloggandet hade skadat <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong> polisen och att chefer och<br />
kollegor kände sig kränkta av innehållet i bloggen och <strong>för</strong>lorat <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong><br />
polismannen. AD konstaterade att polismannen hade använt sig av sin grundlagsskyddade<br />
yttrandefrihet, och inte skrivit inläggen i tjänsten eller låtit det<br />
framstå som det. Polismannen bedömdes inte ha någon utpräglad <strong>för</strong>troendeställning<br />
och hade, genom användandet av en fiktiv karaktär, ”Farbror Blå”,<br />
inte uttryckt några åsikter <strong>för</strong> egen räkning i eget namn. Domstolen konstaterade<br />
<strong>vid</strong>are att det inte heller i övrigt <strong>för</strong>elåg en sådan ytterlighetssituation<br />
som eventuellt skulle kunna motivera att en myndighet ingrep om en anställd,<br />
genom att utnyttja sina grundlagsfästa fri- och rättigheter, <strong>för</strong>orsakar störningar<br />
i verksamheten eller skadade myndighetens anseende och allmänhetens<br />
<strong>för</strong>troende <strong>för</strong> myndigheten (jfr AD 2003 nr 51). AD ansåg också att eventuell<br />
<strong>för</strong>troende<strong>för</strong>lust, <strong>för</strong>lorat anseende samt känslor av kränkning bland allmänheten<br />
och stats<strong>anställda</strong> fick staten tåla. Staten ansågs inte ens haft saklig<br />
grund <strong>för</strong> uppsägning. Avskedandet ogiltig<strong>för</strong>klarades.<br />
47. Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnds beslut 2011-05-05, PAN-793-<br />
106/10<br />
En polismyndighet hade <strong>till</strong> RPS:s personalansvarsnämnd an<strong>för</strong>t att en av<br />
myndighetens <strong>anställda</strong> på sin Facebooksida skrivit inlägg vars innehåll av<br />
myndigheten bedömdes stå i strid med lojalitetsplikten och som inneburit att<br />
allmänhetens <strong>för</strong>troende <strong>för</strong> polisen hade skadats. Ansvarsnämnden bedömde<br />
att inläggen, oavsett om de skrivits under arbetstid eller fritid hade sådan<br />
anknytning <strong>till</strong> anställningen att de kunde prövas i disciplinär ordning, och<br />
ålade polismannen disciplinpåföljd (den avsåg även andra <strong>för</strong>seelser).<br />
48. JO 1999/2000 s. 130<br />
Fråga om polischef kränkt en underställd polismans grundlagsskyddade yttrandefrihet.<br />
Polismannen hade fram<strong>för</strong>t synpunkter på vissa organisationsfrågor<br />
<strong>till</strong> polisnämnden. JO lyfte fram att den som är anställd <strong>vid</strong> en myndighet<br />
har rätt att utan att behöva frukta att bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> repressalier från<br />
myndighetens sida offentligt fram<strong>för</strong>a från arbetsgivarens uppfattning avvikande<br />
synpunkter på myndighetens organisation och arbetsformer. Reglerna<br />
<strong>till</strong> skydd <strong>för</strong> yttrandefriheten fritar dock enligt JO inte den anställde från<br />
skyldigheten att i sin verksamhet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och<br />
direktiv oavsett vilken uppfattning den anställde kan ha om dessa. JO fann att<br />
polismannens agerande låg inom ramen <strong>för</strong> den grundlagsskyddade yttrandefriheten.<br />
40
49. JK:s beslut 2011-09-20, dnr 5394-10-31<br />
En tjänsteman <strong>vid</strong> Regeringskansliet hade <strong>för</strong>e sin anställning där på sin privata<br />
blogg skrivit inlägg där islam jäm<strong>för</strong>ts med nazismen. Tjänstemannen<br />
hade fråntagits sina arbetsuppgifter och fått motta kritiska synpunkter från<br />
chefshåll. JK fann att tjänstemannens åsikter fram<strong>för</strong>ts på en privat blogg som<br />
i och <strong>för</strong> sig inte omfattades av regleringen i YGL. JK anslöt sig dock <strong>till</strong> ett<br />
uttalande av JO (beslut 2009-09-25, dnr 149-2009) om att bestämmelserna i<br />
RF innebär att det också inom RF:s ram finns ett motsvarande skydd mot repressalieåtgärder<br />
även när TF eller YGL inte är <strong>till</strong>ämpliga. Enligt JK var<br />
utgångspunkten där<strong>för</strong> att tjänstemannen inte hade fått utsättas <strong>för</strong> några repressalier<br />
<strong>för</strong> att han fram<strong>för</strong>t privata åsikter på sin blogg.<br />
50. JK beslut 2008-07-17, dnr 4023-07-21<br />
En åklagare uttalade sig i ett antal dagstidningar om att en person var misstänkt<br />
<strong>för</strong> skattebrott. JK konstaterade att åklagaren inte åtnjöt någon<br />
meddelarfrihet när han lämnade uppgifterna <strong>till</strong> media eftersom uppgifterna<br />
måste anses ha haft ett sådant samband med hans uppdrag som <strong>för</strong>undersökningsledare.<br />
JK gjorde dock bedömningen att åklagarens slutsats att uppgifterna<br />
var offentliga inte kan anses ha varit klart felaktig och riktade där<strong>för</strong><br />
ingen kritik mot åklagaren.<br />
51. JK beslut 2008-10-14, dnr 5188-08-21<br />
En åklagare anmäldes av en mamma <strong>till</strong> en målsägande <strong>för</strong> att han lämnat<br />
vissa uppgifter <strong>till</strong> media. JK gjorde bedömningen att åklagaren inte åtnjöt<br />
någon meddelarfrihet när han lämnade uppgifterna <strong>till</strong> media eftersom uppgifterna<br />
måste anses ha haft ett sådant samband med hans uppdrag som <strong>för</strong>undersökningsledare.<br />
JK konstaterade <strong>vid</strong>are att den bedömning som åklagaren<br />
gjort i sekretessfrågan inte kunde anses ha varit oriktig, men påtalade vikten<br />
av att åklagare och polis ska <strong>för</strong>söka <strong>till</strong>varata målsägandens intressen av<br />
att få del av uppgifter ur <strong>för</strong>undersökningen innan dessa lämnas <strong>till</strong> medierna.<br />
I sammanhanget framhöll dock JK den skyldighet som åklagare och polis har<br />
att omedelbart lämna ut icke sekretessbelagda uppgifter ur allmänna handlingar<br />
när någon begär det.<br />
52. JK beslut 2009-11-13, dnr 5240-09-30<br />
JK ansåg att ledningen <strong>för</strong> en åklagarkammare i praktiken fick anses ha fråntagit<br />
en åklagare vissa arbetsuppgifter <strong>till</strong> följd av dennes uttalanden i<br />
medierna. Enligt JK:s uppfattning agerade kammarledningen där<strong>vid</strong> mindre<br />
lämpligt. Det var också mindre lämpligt att kritisera åklagaren <strong>för</strong> hans uttalanden.<br />
I beslutet <strong>för</strong>de JK ett resonemang fram<strong>för</strong>allt kring repressalie<strong>för</strong>budet<br />
och dess gränser.<br />
53. JK beslut 2012-06-05, dnr 4235-11-21<br />
JK uttalade kritik mot en åklagare med anledning av hans uttalanden i vissa<br />
medier. Åklagaren hade i media gjort olika uttalanden med innebörd att en<br />
person skulle höras och delges misstanke om brott. Förundersökningen kom<br />
sedermera att läggas ned utan att misstanke delgivits. JK tog i sin bedömning<br />
avstamp i 1 kap. 9 § RF och 23 kap. 4 § RB. JK konstaterade där<strong>vid</strong> att det<br />
41
<strong>vid</strong> mediekontakter inom ramen <strong>för</strong> en <strong>för</strong>undersökning självfallet är mycket<br />
viktigt att bl.a. den enskildes integritet beaktas och att den som uttalar sig<br />
noga överväger vilka effekter ett uttalande kan få, inte bara <strong>för</strong> den fortsatta<br />
utredningen utan också <strong>för</strong> enskilda personer. Om det är oklart hur det<br />
<strong>för</strong>håller sig med en viss fråga eller om uppgiftslämnaren saknar kännedom<br />
om ett faktiskt <strong>för</strong>hållande är det således viktigt att en uppgiftslämnare<br />
upplyser om detta och inte spekulerar i saken.<br />
9.4.3 Allmänna lämplighetsfrågor<br />
54. JO 2009/2010 s. 86<br />
Disciplinansvar <strong>för</strong> en polisman på grund av att hon utnyttjat sin tjänsteställning<br />
som polis i en privat angelägenhet. JO överlämnade frågan om disciplinpåföljd<br />
<strong>till</strong> RPS ansvarsnämnd som ålade polismannen disciplinpåföljd.<br />
55. JO 2007/08 s. 136<br />
Kritik mot en åklagare <strong>för</strong> att åklagaren, under det felaktiga påståendet att<br />
han handlade på tjänstens vägnar, använt sig av sin tjänstetitel när åklagaren<br />
efterfrågade vissa uppgifter på Internet samt uttalanden angående åklagares<br />
möjligheter att bistå en kollega med råd.<br />
56. JO 1980/81 s. 133<br />
Polismän erhöll viss rabatt <strong>vid</strong> inköp av mat i ett gatukök. JO konstaterade att<br />
en tjänsteman bör undvika att komma i närheten av det straffbara området<br />
<strong>för</strong> mutbrott. JO uppgav <strong>vid</strong>are att även om en <strong>för</strong>mån eller belöning objektivt<br />
sett inte är o<strong>till</strong>börlig kan mottagandet av en sådan lätt leda <strong>till</strong> ryktesspridning<br />
och med<strong>för</strong>a att tjänstemannen eller hela myndighetens anseende<br />
blir nedsatt i allmänhetens ögon.<br />
57. JO 2008/09 s. 42<br />
Fråga om en lagmans ansvar <strong>för</strong> brister i en tingsrätts verksamhet. Enligt JO<br />
utgjorde det inte ett ingrepp i en enskilds domares självständighet i den<br />
dömande verksamheten att domstolschefen erbjöd <strong>till</strong>fällig lättnad i <strong>till</strong>delningen<br />
av nya mål och ärenden. JO uttalade också att om ett mål eller ärende<br />
inte drivs fram emot ett avgörande inom skälig tid måste en lagman kunna<br />
bestämma att målet eller ärendet fortsättningsvis ska handläggas av en annan<br />
domare. Ett sådant ingripande kan inte, om det sker på sakliga grunder, anses<br />
stå i strid med vare sig principen om domares oberoende eller behovet av att<br />
säkerställa domstolens opartiskhet. JO fann att ett ingripande av detta slag<br />
bör kunna ske även mot en enskilds domares vilja.<br />
58. JO:s beslut 2010-02-26, dnr 3393-2009<br />
Kritik mot rådman <strong>för</strong> en <strong>till</strong>talads sekretessbelagda adressuppgifter angivits i<br />
en dom samt <strong>för</strong> att rådmannen, när han upptäckt sitt misstag, med tuschpenna<br />
strök över adressuppgiften i originaldomen och i ansökan om stämning<br />
som låg i domstolens akt.<br />
42
59. JO:s beslut 2010-12-14, dnr 2700-2010<br />
Uttalanden beträffande vissa frågor rörande domstols beredningsorganisation,<br />
däribland <strong>för</strong>delning av arbetsuppgifter inom domstolen. JO framhöll att<br />
endast objektivt godtagbara skäl får ligga <strong>till</strong> grund <strong>för</strong> ett beslut att om<strong>för</strong>dela<br />
ett mål eller ärende, och att det är av yttersta vikt att inte ens en misstanke<br />
kan uppstå om att om<strong>för</strong>delningen skett efter annat än sakliga kriterier.<br />
60. JO 1995/96 s. 144<br />
Fråga om bl.a. domstolschefs skyldighet att yttra sig <strong>till</strong> JO.<br />
61. JO 2007/08 s. 36<br />
Fråga om lagmans skyldighet att göra anmälan <strong>till</strong> Statens ansvarsnämnd när<br />
en fråga om disciplinansvar uppkommit beträffande en domare. I det bakomliggande<br />
ärendet hade en anhållen person, som borde <strong>för</strong>satts på fri fot på<br />
grund av den s.k. fyradygnsregeln, kommit att bli fortsatt frihetsberövad utan<br />
stöd i lag. JK fann att utrymme <strong>för</strong> att underlåta att göra en anmälan <strong>till</strong><br />
ansvarsnämnden anses vara ytterst begränsat. JK framhöll också att bedömningen<br />
av om ett fel är att anse som ringa eller inte principiellt bör an<strong>för</strong>tros<br />
ansvarsnämnden och att en myndighetschef där<strong>för</strong> <strong>vid</strong> minsta osäkerhet i<br />
frågan bör överlämna saken <strong>till</strong> nämndens prövning. Riksåklagaren hade tidigare<br />
överlämnat frågan om disciplinansvar <strong>för</strong> åklagarens del <strong>till</strong> ansvarsnämnden.<br />
Nämnden ålade åklagaren en varning.<br />
62. Domarnämndens beslut 2010-03-17<br />
Domarnämnden fann i ett utnämningsärende att en sökande <strong>för</strong> närvarande<br />
inte kunde komma i fråga <strong>för</strong> anställning mot bakgrund av vad som framkommit<br />
om sökandens agerande vad gäller bl.a. underlåtenhet att i rätt tid<br />
betala skatter och avgifter samt <strong>för</strong>bjudna lån, i tidigare bedriven näringsverksamhet.<br />
63. JO 1966 s. 15<br />
Åtal mot vattenrättsdomare <strong>för</strong> i skrift <strong>till</strong> styrelsen <strong>för</strong> Sveriges advokatsamfund<br />
gjorda kränkande och insinuanta uttalanden om en advokat. Domaren<br />
dömdes <strong>för</strong> tjänstefel och <strong>för</strong> ärekränkning i <strong>för</strong>ening med åsidosättande av<br />
tjänst.<br />
64. JO 1971 s. 461<br />
Åtal mot tingsrättsdomare <strong>för</strong> att denne skulle ha brustit i hänsynsfullt uppträdande<br />
<strong>vid</strong> <strong>till</strong>rättavisning av underordnad. Åtalet ogillades.<br />
65. JO 1984/85 s. 410<br />
Olämpligt skrivsätt i en länsrättsdom.<br />
43
66. JO 2007/08 s. 30<br />
En polis meddelade i ett brev <strong>till</strong> lagmannen <strong>vid</strong> en tingsrätt att två nämndemän<br />
tidvis hade sovit under en rättegång. Lagmannen skrev <strong>till</strong>baka <strong>till</strong> polismannen<br />
och var då kritisk <strong>till</strong> polismannens handlingssätt. JO uttalade bl.a.<br />
att lagmannen borde ha avhållit sig från att uttrycka sig nedsättande om<br />
polismannen och kritisera polismannen <strong>för</strong> att ha fram<strong>för</strong>t sina iakttagelser <strong>till</strong><br />
lagmannen. JO framhöll också vikten av att en domare <strong>vid</strong> korrespondens<br />
med allmänheten uttrycker sig på ett sakligt och korrekt sätt.<br />
67. JO 1990/91 s. 29<br />
Kritik av domare som bl.a. anmält partsombud <strong>till</strong> åklagare <strong>för</strong> utredning om<br />
misstanke om brott.<br />
68. JK:s beslut 2010-04-26, dnr 1022-10-21<br />
En rådman hade i samband med att han av en annan anställd ombads att ta<br />
över ett samtal uttryckt sig nedsättande om uppringaren. JK riktade kritik<br />
mot rådmannen och framhöll att det är av yttersta vikt att alla <strong>anställda</strong> uppträder<br />
korrekt och respektfullt i kontakten med enskilda personer som vänder<br />
sig <strong>till</strong> domstolen samt att det också är viktigt att man inom den egna domstolen<br />
har ett respektfullt <strong>för</strong>hållningssätt när man internt talar om parter och<br />
andra som man kommer i kontakt med.<br />
69. JO:s beslut 2009-12-18, dnr 1984-2009<br />
Kritik mot en rådman <strong>för</strong> uttalanden <strong>vid</strong> ett sammanträde i ett skuldsaneringsärende.<br />
JO uttalade bl.a. att det självfallet är av stor vikt <strong>för</strong> allmänhetens<br />
<strong>för</strong>troende <strong>för</strong> domstolarna att en domare <strong>vid</strong> ett sammanträde inte<br />
uttalar sig på ett sätt som kan ge upphov <strong>till</strong> misstanke om att han eller hon<br />
tar o<strong>vid</strong>kommande hänsyn eller har en <strong>för</strong>utbestämd uppfattning i saken.<br />
70. JO 2002/03 s. 40<br />
En domare hade under pågående handläggning av vårdnadsmål ingivit en skrivelse<br />
<strong>till</strong> JK med hemställan om att JK skulle överväga huru<strong>vid</strong>a en annan<br />
myndighets åtgärder kunde anses lagliga och <strong>för</strong>enliga med barnets bästa. JO<br />
konstaterade att det i och <strong>för</strong> sig inte finns något lagligt hinder mot att domstolar<br />
underställer ordinära eller extraordinära granskningsorgan andra myndigheters<br />
åtgärder, men att omsorgen om domstolsväsendets integritet kräver<br />
att sådana åtgärder <strong>vid</strong>tas endast i sällsynta undantagsfall och efter noggrann<br />
eftertanke. Till saken hör att domarens åtgärd delvis <strong>vid</strong>tagits i den ena<br />
partens intresse. JO ansåg att domarens åtgärd redan av detta skäl skulle<br />
betraktas som klart olämplig.<br />
71. JO 2003/04 s. 33<br />
Ett vittne <strong>för</strong>störde i tingsrättens lokaler en såsom bevisning åberopad handling.<br />
Tingsrätten anmälde vittnet <strong>till</strong> åklagare <strong>för</strong> utredning av misstanke om<br />
brott. Rättens ord<strong>för</strong>ande skrev även <strong>till</strong> vittnets arbetsgivare. JO uttalade att<br />
omsorgen om domstolsväsendets integritet kräver att en domstol gör anmälan<br />
med anledning av brottsmisstanke som uppkommer under handläggningen av<br />
44
ett mål bara i sällsynta undantagsfall och efter noggrann eftertanke. Åtgärden<br />
bör under alla <strong>för</strong>hållanden <strong>vid</strong>tas av någon annan befattningshavare än den<br />
domare som medverkat <strong>vid</strong> rättegången. JO ansåg slutligen att åtgärden att<br />
underrätta vittnets arbetsgivare stod klart i strid med det krav på saklighet och<br />
opartiskhet som måste ställas på en domstol.<br />
72. Statens ansvarsnämnds beslut 2003-09-21, Ä 8/2003<br />
En domare hade glömt kvar sekretessbelagda handlingar i ett mål i fickan på<br />
ett flygplanssäte. Handlingarna hittades senare av en annan person. Nämnden<br />
beslutade om varning.<br />
73. NJA 1975 B 10<br />
Rådman i tingsrätt hade <strong>vid</strong> två <strong>till</strong>fällen underlåtit att inställa sig <strong>till</strong> tjänstgöring<br />
utan att anmäla laga <strong>för</strong>fall samt <strong>vid</strong> nio <strong>till</strong>fällen, varav två <strong>vid</strong> offentlig<br />
<strong>för</strong>handling, uppträtt så påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel<br />
att hans tjänsteduglighet varit avsevärt nedsatt. Domaren dömdes <strong>för</strong> tjänstefel<br />
och grovt tjänstefel samt avsättning från tjänsten som rådman.<br />
74. Malmö tingsrätts dom 2007-07-06, mål T 3172-06<br />
Statens ansvarsnämnd beslutade (Ä 30/2005) om varning avseende en<br />
domare <strong>för</strong> att han av oaktsamhet hade åsidosatt sina skyldigheter i anställningen<br />
och detta fel ansågs inte ringa. Domaren hade under tre dagar inte<br />
varit <strong>till</strong>gänglig på arbetsplatsen i den utsträckning som arbetet krävt. Malmö<br />
tingsrätt fann att domaren gjort sig skyldig <strong>till</strong> tjänste<strong>för</strong>seelse men att denna<br />
skulle bedöma som ringa och upphävde där<strong>för</strong> beslutet om varning.<br />
75. JO 1986/87 s. 19<br />
Kritik av tingsrättslagman <strong>för</strong> olämpligt uppträdande mot journalist. Också<br />
fråga om information angående ordnings<strong>för</strong>eskrifter <strong>för</strong> besökande <strong>vid</strong> domstolen.<br />
76. JO 2006/07 s. 517<br />
Kritik mot rådman <strong>vid</strong> länsrätt <strong>för</strong> handläggningen av ett ärende om handlingsutlämning.<br />
En journalist begärde att få en dom översänd per telefax så<br />
snart den var offentlig. Rådmannen lämnade beskedet att domen i stället<br />
skulle skickas per post. Journalisten begärde då på plats <strong>vid</strong> domstolens expedition<br />
att få en kopia av domen. Rådmannen motsatte sig att lämna ut domen<br />
och <strong>vid</strong>höll att domen skulle postas. JO framhöll att om sökanden begär att få<br />
handlingar per telefax innebär det en presumtion <strong>för</strong> att denna expeditionsform<br />
bör användas. Emellertid måste <strong>vid</strong> lämplighetsprövningen också vägas<br />
in arbetssituationen, beställningens omfattning och handlingens innehåll. Rådmannen<br />
hävdade att han betraktade det som ett problem att tidningar fick del<br />
av länsrättens domar <strong>för</strong>e parterna i målet, eftersom parterna därmed riskerade<br />
att få läsa om domen i tidningen innan de själva fått del av domen. JO<br />
underströk att hänsyn av denna art aldrig fick innebära en inskränkning av de<br />
rättigheter att få del av allmänna handlingar som följer av offentlighetsprincipen<br />
och myndigheters serviceskyldigheter. Rådmannens agerande ansågs<br />
av JO vara olämpligt.<br />
45
77. JK 1994 s. 71<br />
Anmälan mot hovrättsdomare med anledning av uttalanden <strong>till</strong> parter samt<br />
uttalanden och artiklar i massmedia om en advokat. Viss kritik riktades av JK<br />
vad gäller uttalanden <strong>till</strong> parter. I beslutet lade JK några principiella synpunkter<br />
på frågorna, bl.a. den omständigheten att situationen kan aktualisera<br />
särskilda överväganden <strong>för</strong> domstolens chef (se även JO 1988/89 s. 213).<br />
78. JK:s beslut 2005-11-24 dnr 6088-05-21<br />
En riksdagsledamot fram<strong>för</strong>de klagomål mot att en hovrätt som i ett brottmål<br />
satt ned skadeståndet <strong>för</strong> målsäganden. JK konstaterade att den kritik som<br />
riksdagsledamoten fram<strong>för</strong>t var illa underbyggd och orättmätig samt grundade<br />
sig av allt att döma på en oriktig medierapportering. JK uttalade också att när<br />
ogrundad kritik fram<strong>för</strong>s från ansvarigt politiskt håll, riskerar <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong><br />
domstolarna att utan fog urholkas. JK uttryckte sin <strong>för</strong>hoppning om att kritiken<br />
mot domstolarna framledes skulle bli mer ansvarsfullt.<br />
79. AD 1989 nr 52<br />
En rådman hade genom straf<strong>för</strong>eläggande ådömts dagsböter <strong>för</strong> snatteri i tre<br />
fall. Ansvarsnämnden ansåg inte att domaren skulle avskedas. Rådmannen<br />
dömdes senare <strong>för</strong> ytterligare ett fall av snatteri. Ansvarsnämnden beslutade<br />
om avsked. AD var av samma uppfattning. Domstolen uttalade bl.a. att<br />
bedömningen av om rådmannen hade visat sig uppenbarligen olämplig att<br />
inneha sin anställning skulle göras mot bakgrund av allt som ålåg honom i<br />
tjänsten.<br />
80. AD 1992 nr 51<br />
En kammarrättsassessor dömdes <strong>för</strong> grov vårdslöshet i trafik och rattfylleri <strong>till</strong><br />
skydds<strong>till</strong>syn med <strong>för</strong>eskrifter om behandling i alkoholavvänjande syfte jämte<br />
dagsböter. Ansvarsnämnden fann då inte anledning <strong>till</strong> åtgärd. Assessorn dömdes<br />
ett par år senare på nytt <strong>för</strong> rattfylleri <strong>till</strong> villkorlig dom jämte dagsböter.<br />
Åtgärd <strong>för</strong> bl.a. rehabilitering aktualiserades. Ansvarsnämnden beslutade att<br />
avskeda assessorn. AD ansåg att avskedandet var lagligen grundat.<br />
81. AD 2007 nr 63<br />
Statens ansvarsnämnd beslutade att avskeda en hovrättsassessor som godkänt<br />
ett straf<strong>för</strong>eläggande avseende dels ett fall av köp av sexuella tjänster, dels ett<br />
fall av <strong>för</strong>sök <strong>till</strong> samma brott. AD fann att domaren genom sitt handlande –<br />
sammanlagt tre besök och ett telefonsamtal <strong>till</strong> en lokal där det erbjöds<br />
sexuella tjänster mot betalning – grovt hade åsidosatt sina åligganden mot<br />
arbetsgivaren, även om de i straf<strong>för</strong>eläggandet angivna handlingarna inte var<br />
straffbara. Domaren avskedades.<br />
82. Statens ansvarsnämnds beslut 1980-10-08<br />
En rådman dömdes <strong>för</strong> rattfylleribrott <strong>till</strong> villkorlig dom och dagsböter.<br />
Domaren hade alkoholproblem och led av hjärtsjukdom. Ingen åtgärd av<br />
nämnden.<br />
46
83. Statens ansvarsnämnds beslut 1984-03-23, Ä 7/1983<br />
Ett kammarrättsråd dömdes <strong>för</strong> rattfylleribrott <strong>till</strong> fängelse en månad. Ingen<br />
åtgärd av nämnden.<br />
84. Statens ansvarsnämnd beslut 1984-04-10, Ä12/83<br />
Ett hovrättsråd, även vice ord<strong>för</strong>ande på avdelning, dömdes <strong>för</strong> olovligt <strong>för</strong>fogande<br />
<strong>till</strong> dagsböter. Ingen åtgärd från nämnden.<br />
85. Statens ansvarsnämnds beslut 1985-11-26, Ä 5/85<br />
En hovrättsassessor dömdes <strong>för</strong> ringa misshandel, <strong>för</strong>argelseväckande<br />
beteende och våld mot tjänsteman <strong>till</strong> dagsböter. Ingen åtgärd från nämnden.<br />
86. Statens ansvarsnämnds beslut 2011-03-22, Ä 2/2011<br />
Rådman godkände ett straf<strong>för</strong>eläggande på dagsböter <strong>för</strong> rattfylleri. Ingen<br />
åtgärd från nämnden.<br />
87. JK:s beslut 2005-05-25, dnr 2495-05-22<br />
Fråga om åtgärd <strong>för</strong> justitieråd som gjort sig skyldig <strong>till</strong> ett fall av brott mot<br />
sexköpslagen. JK ansåg att domaren inte visat sig uppenbarligen olämplig att<br />
inneha sin tjänst. JK uttalade <strong>vid</strong> bedömningen bl.a. att brottslighetens straffvärde<br />
och omfattning bör betraktas i <strong>för</strong>sta hand. Vidare bör hänsyn tas <strong>till</strong><br />
brottets art. En avgörande fråga bör enligt JK vara vilken inverkan brottsligheten<br />
får <strong>för</strong> <strong>för</strong>troendet <strong>för</strong> domarens fortsatta dömande verksamhet.<br />
88. JO 1997/98 s. 81<br />
Åtal mot en biträdande länspolismästare <strong>för</strong> tjänstefel. Enligt åtalet hade<br />
polischefen avskrivit en anmälan om brott avseende en polisman i stället <strong>för</strong><br />
att överlämna den <strong>till</strong> åklagare. Tingsrätten bedömde gärningen som ringa och<br />
ogillade åtalet.<br />
89. JO 1997/98 s. 115<br />
Inspelning i hemlighet av telefonsamtal <strong>till</strong> en myndighet. En person hade<br />
ringt ett stort antal telefonsamtal <strong>till</strong> en tjänsteman hos Riksåklagaren. Samtalen<br />
uppfattades av tjänstemannen som hotfulla, och två av samtalen spelades<br />
in av tjänstemannen. JO hänvisade <strong>till</strong> ett tidigare avgörande där JO ställt<br />
sig kritisk <strong>till</strong> att en myndighet spelar in ett telefonsamtal mellan en befattningshavare<br />
där och en enskild person utan att den senare underrätta som<br />
inspelningen. JO ansåg att JO:s tidigare kritiska synpunkter då hade än större<br />
tyngd i dag, men uttryckte <strong>för</strong>ståelse <strong>för</strong> åtgärden att spela in samtalen med<br />
hänsyn <strong>till</strong> vad som upplysts om de tidigare telefonsamtalen och innehållet i<br />
de inspelade samtalen. JO framhöll dock att den uppringde tjänstemannen,<br />
innan han påbörjar en inspelning i en situation av det aktuella slaget, bör upplysa<br />
sin samtalspartner om detta.<br />
47
90. JO 2008/09 s. 104<br />
Kritik mot en åklagares utfärdande av ett straf<strong>för</strong>eläggande trots att det fanns<br />
betydande osäkerhetsmoment beträffande utgången av en alternativ domstolsprocess.<br />
Synpunkter också på åklagarens beslut att inte väcka åtal när den<br />
misstänkte bestritt <strong>för</strong>eläggandet.<br />
91. JO 2008/09 s. 137<br />
Kritik mot en åklagare <strong>för</strong> bristfällig information <strong>till</strong> målsäganden om möjligheterna<br />
att yrka skadestånd i ett brottmål.<br />
92. JO 2008/09 s. 140<br />
Uttalanden om polisens användning av provokativa åtgärder, infiltratörer och<br />
informatörer samt den misstänktes rätt <strong>till</strong> information om att sådana arbetsmetoder<br />
använts. JO fann det bl.a. helt oacceptabelt att polisen genomgående<br />
synes ha hemlighållit information i brottsutredningar <strong>för</strong> <strong>för</strong>svar, åklagare som<br />
domstolar.<br />
93. JO 2010/11 s. 119<br />
Kritik <strong>för</strong> att ett uttalande från åklagaren under sakframställningen inte<br />
kompletterades. Uttalandet avsåg den <strong>till</strong>talades anknytning <strong>till</strong> en misstänkt<br />
huvudman. JO ansåg att uttalandet borde ha kompletterats med upplysningar<br />
om bl.a. att spaningarna mot den misstänkte huvudmannen varit resultatlösa.<br />
JO lyfte <strong>vid</strong>are rent allmänt också fram att en åklagare bör avstå från att<br />
lämna uppgifter som är ägnade att framställa den <strong>till</strong>talade från dålig dager<br />
om uppgifterna inte också är av betydelse <strong>för</strong> rättens prövning. JO framhöll<br />
också allmänt att en åklagare inte bör redovisa uppgifter som kan vara<br />
sekretesskänsliga eller som kan leda <strong>till</strong> att sekretesskänsliga uppgifter behöver<br />
lämnas ut, givet att uppgifterna inte fordras <strong>för</strong> rättens prövning.<br />
94. JO 2010/11 s. 126<br />
JO kritiserade en polisman bl.a. <strong>för</strong> att i samband med anmälningsupptagning<br />
ha använt sig av ett påhittat namn. JO beslutade att överlämna frågan om<br />
eventuell disciplinpåföljd <strong>till</strong> RPS:s personalansvarsnämnd. Nämnden ålade i<br />
beslut polismannen disciplinpåföljd i form av varning.<br />
95. JO 2010/11 s. 134<br />
JO kritiserade två polismän <strong>för</strong> sina uttalanden i samband med en trafikkontroll.<br />
JO beslutade att överlämna frågan om eventuell disciplinpåföljd <strong>till</strong><br />
RPS:s personalansvarsnämnd. Nämnden ålade i beslut polismännen disciplinpåföljd<br />
i form av varning.<br />
96. JO beslut 2006-09-29, 2074-2005<br />
Kritik mot åklagare <strong>för</strong> att inte ha <strong>vid</strong>arebefordrat en skrivelse från en häktad<br />
<strong>till</strong> överåklagaren <strong>för</strong> överprövning. Åklagaren gjorde bl.a. gällande att han<br />
inte hade <strong>vid</strong>tagit någon åtgärd med anledning av skrivelsen eftersom han inte<br />
uppfattade överklagandet som allvarligt menat. JO framhöll att det inte<br />
48
ankommer på den beslutande åklagaren att göra en värdering av en häktads<br />
skäl <strong>för</strong> ett överklagande samt att en åklagare, som är det minsta osäker på om<br />
en skrivelse ska uppfattas som ett överklagande eller inte, måste ta reda på<br />
hur det <strong>för</strong>håller sig. JO konstaterade också att den häktade betagits sin rätt<br />
att få besluten prövade av annan än handläggande åklagare, vilket JO fann<br />
vara oacceptabelt.<br />
97. JO beslut 2007-06-20, dnr 4128-2005<br />
Kritik mot en åklagare <strong>för</strong> dels hanteringen av en <strong>för</strong>svararfråga, dels hanteringen<br />
av en begäran om att få del av en polisanmälan. I den <strong>för</strong>sta frågan<br />
konstaterade JO att en åklagare inte har någon beslutanderätt i frågan om<br />
vem som får vara den misstänktes privata <strong>för</strong>svarare. Om åklagaren anser<br />
<strong>för</strong>svararen vara jävig eller av annan anledning olämplig som ombud eller<br />
<strong>för</strong>svarare ska åklagaren istället anmäla detta <strong>till</strong> rätten. Vad gäller polisanmälan,<br />
hade den misstänkte begärt att få en kopia av polisanmälan och fick då<br />
muntligt besked från åklagaren att anmälan inte kunde lämnas ut. Skälet <strong>till</strong><br />
den bedömningen var att ett utlämnande av anmälan <strong>till</strong> den misstänkte eller<br />
hans ombud skulle vara <strong>till</strong> men <strong>för</strong> utredningen. JO konstaterade att den<br />
misstänktes framställning handlagts som en begäran grundad på partsinsynsrätt,<br />
vilket JO i sig inte hade något att invända emot. Däremot borde beslutet<br />
om att inte lämna ut handlingen ha dokumenterats. JO fann här<strong>till</strong> att även<br />
beslut av detta slag kan bli <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> överprövning i materiellt hänseende.<br />
Eftersom den misstänkte återkom <strong>vid</strong> flera <strong>till</strong>fällen med sin begäran om att få<br />
ta del av anmälan och begärde ett beslut med s.k. besvärshänvisning, borde<br />
åklagaren upplyst den misstänkte om möjligheterna att begära överprövning,<br />
eller ha behandlat hans framställningar som en sådan begäran.<br />
98. JO beslut 2008-05-14, dnr 3912-2007<br />
JO har i ett beslut uttalat att det är viktigt att befattningshavare <strong>vid</strong> åklagarväsendet<br />
bemöter allmänheten på ett korrekt och professionellt sätt, och att<br />
åklagare ska avstå från att uttala sig på ett sätt som innebär att denne bagatelliserar<br />
saken. JO uttalade <strong>vid</strong>are att en befattningshavare kan avsluta ett<br />
samtal med en person som är o<strong>för</strong>skämd eller arg eller som <strong>för</strong> en diskussion<br />
som inte leder <strong>vid</strong>are. Avslutningsvis påminde JO om att en åklagare, vars<br />
beslut blir ifrågasatt, kan upplysa om möjligheten att få beslutet överprövat,<br />
utan att personen i fråga uttryckligen efterfrågat vilka möjligheter <strong>till</strong> ändring<br />
av beslut som finns.<br />
99. JK beslut 1986-02-27, dnr 3441-85-21<br />
Frågor om domares kontakter med massmedia i mål och ärenden som<br />
handläggs av domaren prövades. JK fann att en del av tidningsuttalandena<br />
framstod som klart olämpliga. JK påminde om att det självfallet är av yttersta<br />
vikt att en domare vinnlägger sig om ett uppträdande som inte med<strong>för</strong> att<br />
domarens opartiskhet såväl <strong>till</strong> parterna som <strong>till</strong> själva saken sätts i fråga. JK<br />
underströk att det är uppenbart att en domare måste vara <strong>för</strong>siktig <strong>vid</strong> sina<br />
kontakter med <strong>för</strong>eträdare <strong>för</strong> massmedia när det gäller mål och ärenden som<br />
han själv handlägger så att yttrandena inte kan uppfattas som ställningstaganden<br />
på <strong>för</strong>hand i frågor som är <strong>för</strong>emål <strong>för</strong> domstolens prövning.<br />
49
100. JK beslut 1982-01-28 dnr 687-81-21<br />
Revisionskontoret <strong>vid</strong> Domstolsverket anmälde yngre hovrättsjurister <strong>för</strong> att<br />
de under tjänstetid deltagit i möte med <strong>för</strong>eningarna <strong>för</strong> yngre jurister <strong>vid</strong><br />
landets hovrätter. Till mötet hade även kallats representanter <strong>för</strong> Sveriges<br />
domare<strong>för</strong>bund och Jusek. JK såg det som önskvärt att hovrätternas yngre<br />
jurister även i fortsättningen möttes <strong>för</strong> utbyte av erfarenheter och diskussioner.<br />
JK konstaterade <strong>vid</strong>are att de hovrättsjurister som deltagit i yngre<strong>för</strong>eningarnas<br />
möten, enligt vad JK erfarit, alltid hade haft hovrätternas medgivande<br />
att göra detta om deltagandet <strong>för</strong>anlett frånvaro från hovrätten under<br />
tid då hovrätternas arbete i tjänstelokalerna pågår. JK konstaterade att sådant<br />
medgivande <strong>för</strong>elåg också i fråga om det aktuella mötet. JK fann att den kritik<br />
som fram<strong>för</strong>ts var obefogad.<br />
50
10 Litteratur<strong>för</strong>teckning<br />
Domstolsverket, God domarsed – grundsatser och frågor, God domarsed –<br />
om etik och ansvarstagande och God domarsed – om tjänsteansvar och <strong>till</strong>syn,<br />
2012<br />
Krus, Den gemensamma värdegrunden <strong>för</strong> de stats<strong>anställda</strong>, 2012<br />
<strong>Åklagarmyndigheten</strong>, Åklagaretik – En rapport från arbetsgruppen <strong>för</strong><br />
etikfrågor – Ett diskussionsunderlag (dnr 2000/1417)<br />
Tomas Brytting m.fl., Etik i medborgarnas tjänst, 2005<br />
Tomas Brytting (red.), Chefarbetets etik, 2012<br />
Thorsten Cars, Mutbrott och korruptiv marknads<strong>för</strong>ing, 2012<br />
Lena Ebervall, Advokatetik i brottmål, 2008<br />
Max Fredriksson m.fl., Brottsoffrens rättigheter i brottmålsprocessen, 1995<br />
Maths Heuman, Brottets Beivrande, 1952<br />
Lars Heuman, Domarens och åklagarens skyldighet att vara objektiva, Juridisk<br />
Tidskrift 2004–2005 s. 42 ff.<br />
Madeleine Leijonhufvud, Etiken i juridiken, 2010<br />
Klas Lithner, Åklagararbete och åklagarroll, 1983<br />
Holger Wiklund, God advokatsed, 1973<br />
51
Bilaga: Uppdraget<br />
52