Parallellprocesser i grupphandledning
Parallellprocesser i grupphandledning
Parallellprocesser i grupphandledning
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
lättare att se på distans eller att det först blir möjligt att tala om den i ett skede då “det är<br />
för sent”. Handledare C uttrycker att “jaget kommer alltid för sent”, han menar att han<br />
upplevt att han sett parallella processer först då det varit för sent att ta upp den. Det<br />
framstår som väsentligt att ha möjlighet att ställa sig vid sidan av gruppen för att<br />
möjliggöra ett reflekterande kring vad som utspelat sig i handledningssituationen. Om<br />
handledaren har svårt att “se klart”, ges olika känslor, roller i gruppen tycks det vara<br />
viktigt att få distans och ta sig tid att fundera på vad som utspelar sig i handledningen.<br />
Handledarna A och C uttrycker att egen handledning, superhandledning skulle vara bra<br />
för att lättare uppfatta de processer som utspelar sig i skilda handledningsgrupper.<br />
Handledare A har haft superhandledning under en period och uppskattat det medan<br />
Handledare C beskriver att han inte anser det vara rimligt tids och -kostnadsmässigt. Jag<br />
anser det vara värdefullt att som handledare använda sig av superhandledning,<br />
åtminstone i perioder detta för att synliggöra omedvetet material och för att få hjälp med<br />
svåra processer, känslor vilka utspelar sig i handledningssituationen. Caligor (1981)<br />
påvisar i sin studie att, i parallellprocesser kan patient, handledare och superhandledare<br />
byta roller i den gemensamma interaktionen. Det kan tex betyda att handledaren tar på sig<br />
patientrollen i en superhandledningssituation.<br />
Vidare beskriver Handledare A och C att de är måna om att skapa ett gott klimat i<br />
gruppen för att åstadkomma ett fritt associerande. De framhåller att de drar nytta av de<br />
tankar, känslor som väcks i gruppen. I handledarnas framställning blir det tydligt att de<br />
använder sig av gruppen för att utveckla en skapande process i förhållande till det<br />
patientmaterial terapeuten presenterar. Det framkommer också i intervjuerna att det kan<br />
vara känsligare för terapeuten att berätta om en patient i en <strong>grupphandledning</strong>ssituation<br />
jämfört med i individuell handledning. Det är något jag instämmer i, upplevde vad gäller<br />
min egen berättelse av en parallellprocess. Några av de intervjuade handledarna beskriver<br />
också att det kan vara svårt att uttrycka sig på ett bra, icke-kränkande sätt i en<br />
<strong>grupphandledning</strong>ssituation i förhållande till den terapeut som handleds, jämfört med i en<br />
individuell handledningssituation.<br />
Slutligen kan konstateras att de intervjuade handledarna i huvudsak ser parallella<br />
processer som något användbart i <strong>grupphandledning</strong>. De framhåller att omedvetet<br />
material kan synliggöras, att ny kunskap kring patienten kan växa fram. Jag anser, utifrån<br />
egen erfarenhet, gjorda intervjuer och läst litteratur att det är väsentligt att<br />
uppmärksamma parallella processer, att kunna tala om dem i grupp för att öka kunskapen<br />
om den psykoterapeutiska processen. Det är av vikt att uppmärksamma parallella<br />
processer för att ge terapeuten stöd, insikt så att terapeuten i sin tur kan gå vidare och<br />
hjälpa sin patient. Jag avslutar med Caligors ord; “It is my contention that good<br />
supervision cannot take place without awareness of the parallel process, without which<br />
pathological processes may win out.” (Caligor, 1981, s 23)<br />
26