Parallellprocesser i grupphandledning
Parallellprocesser i grupphandledning
Parallellprocesser i grupphandledning
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Handledare C menar att mycket av de parallella processer som finns är man inte alltid så<br />
medveten om. När jag sitter i en handledningssituation har jag inte alltid full koll på<br />
processen patient/terapeut och handledningsprocessen eftersom jag är involverad.” Han<br />
beskriver att “...det är ju samma fråga som terapeut, det är svårt att dels vara i en dialog<br />
i rummet samtidigt skall man kunna sitta i taket och se sig själv göra det här och det är<br />
det som är så svårt tycker jag och det är ännu svårare i en grupp. Att ha koll på olika<br />
nivåer samtidigt.” Vidare säger han att “...jag måste vara närvarnade i gruppen, sedan<br />
när jag åker hem i bilen då kan jag titta lite ovan - upp i från och se, vad i helvete var det<br />
som hände egentligen och vem som gjorde vad och hur blev det här och varför blev det<br />
så och ägna mig mer åt det.” Han förklarar att han, i bilen hem efter en<br />
handledningssession, många gånger kan komma på saker han tycker han borde ha<br />
kommit på under timmens gång.<br />
Handledare B och C uttrycker att det kan vara lättare att se parallella processer i<br />
efterhand och på distans. Det tycks som om det i stunden kan vara svårt att<br />
uppmärksamma parallellprocesser i <strong>grupphandledning</strong> för handledaren. Jag tänker, om<br />
det handlar om ett omedvetet material som terapeuten förmedlar, kan det också för<br />
handledaren vara svårt att medvetandegöra vad som utspelar sig. Om handledaren blir<br />
bärare av skilda känslor i stunden är det förståligt att det kan vara svårt att verbalisera,<br />
medvetandegöra det som sker. Att som handledare i efterhand fundera kring egna känslor<br />
som väcks under handledningen och gruppens reaktioner är troligtvis värdefullt.<br />
6. Handledarens inställning till egen handledning<br />
De intervjuade psykoterapihandledarna har ingen egen handledning. Den enda som har<br />
haft egen handledning under en period är Handledare A. Handledarna uttrycker att det är<br />
få handledare som har egen handledning.<br />
Handledare A anser att man absolut har användning för egen handledning. Hon har<br />
periodvis haft det och upplevt att det varit väldigt spännande. Hon anser det vara<br />
värdefullt för de terapeuter hon handleder att hon får egen handledning. Handledare A<br />
beskriver “...det är en väldigt spännande, positiv erfarenhet att vara flera handledare<br />
tillsammans och lyssna till varandra och få lov att släppa det lite grann, på motsvarande<br />
sätt som terapeuter behöver handledning.”<br />
Handledare C är något kluven till frågan om egen handledning, Han säger “...har jag<br />
som handledare en egen handledningssituation är det en hjälp för mig att kunna arbeta<br />
med de här processerna.” Han beskriver att han själv funderar kring den handledning han<br />
ger, att han inte har någon egen handledning. Vidare menar han att “...hade jag varit<br />
noggrann så hade jag haft fem timmar handledning varje vecka och ägnat trettiofem åt<br />
att ta mig an det, då hade jag varit en bra handledare. Nu funkar det inte av många skäl,<br />
framför allt inte ekonomiskt.” Han hävdar att vi får fler än en chans att förstå något<br />
gällande patienten. Om det finns något centralt i det patienten vill förmedla till sin<br />
terapeut kommer det att upprepas gång på gång. Handledare C förmedlar att “...jag<br />
inbillar mig alltså att i de stora linjerna förr eller senare blir jag varse det som jag måste<br />
bli varse.”<br />
22