Berättelser om skador och sjukdom vi upplevt Anmälan.
Berättelser om skador och sjukdom vi upplevt Anmälan.
Berättelser om skador och sjukdom vi upplevt Anmälan.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Berättelser</strong> <strong>om</strong> <strong>skador</strong> <strong>och</strong> sjukd<strong>om</strong> <strong>vi</strong><br />
<strong>upplevt</strong><br />
Denna lilla bok har skapats av Marketta Rokka.<br />
E-post adress: marketta.5142@mac.c<strong>om</strong><br />
Mobiltelefon: 076 16 52 550<br />
Syftet med denna bok är att ge<br />
möjlighet till en <strong>vi</strong>ss målgrupp skriva<br />
en subjektiv berättelse <strong>om</strong> sin<br />
sjukd<strong>om</strong> eller skada.<br />
Om skadans/sjukd<strong>om</strong>ens följder,<br />
utveckling, hur du hanterar det <strong>och</strong><br />
har den förändrat ditt liv.<br />
Detta kan vara skrivet med egna ord<br />
efter var <strong>och</strong> ens egen förmåga, eller<br />
<strong>Anmälan</strong>.<br />
Vi skall publicera berättelser här på<br />
RTP Norra Älvsborgs hemsida. Du<br />
kan skriva med signaturen, men<br />
webbansvarig <strong>vi</strong>ll ha ditt riktiga<br />
namn. Vi har tystnadsblick<br />
Skicka din berättelse med e-post eller<br />
per brev.<br />
Skrivet ur själ <strong>och</strong> hjärta<br />
specialiserad information. Att läsa<br />
andras upplevelser, erfarenheter eller<br />
goda råd, kan vara ett bra sätt att<br />
identifiera sin egen skada eller<br />
sjukd<strong>om</strong>. Att skriva ur själ <strong>och</strong> hjärta<br />
kan vara bra för rehabiliteringssyfte<br />
för våra medlemmar <strong>och</strong> de andra<br />
s<strong>om</strong> också <strong>vi</strong>ll skriva sin berättelse.<br />
E-post till webbansvarig:<br />
marketta.5142@mac.c<strong>om</strong><br />
Adress per brev:<br />
Webbansvarig<br />
Marketta Rokka<br />
K<strong>om</strong>etvägen 8<br />
46159 Trollhättan
INNEHÅLL<br />
Inledning<br />
Denna lilla samlingsboken har skapats av Marketta Rokka.<br />
.................................................................. Sidan 1<br />
Story<br />
Skildring av Ulf .............................. Sidan 4 - 8<br />
Skildring av Whiplashskadad ...... Sidan 9 - 23<br />
2
I <strong>vi</strong>ssa situationer kan man inte<br />
skriva ur själ <strong>och</strong> hjärta, men man<br />
kan göra annat istället, s<strong>om</strong> måla<br />
eller rita.<br />
Det gör jag <strong>och</strong> mår bra av det!<br />
Marketta
Skildring av Ulf<br />
1955: När jag föddes fick jag en lindrig cerebral pares, cp-skada. När jag inte kunde sitta <strong>vi</strong>d 6-7<br />
mån så tog min mamma mig till en läkare, men läkaren sa att jag bara var lite stel i ryggen. Jag<br />
hade ju inga spastiska ryckningar, så det var ju lite svårt att misstänka CP.<br />
Jag fick även syn <strong>och</strong> hörselnedsättning s<strong>om</strong> var vanligt för CP förr i tiden.<br />
När jag inte kunde sitta <strong>vi</strong>d ett års ålder, så var det iväg till läkaren igen. Då förstod man att det<br />
var något fel. Vid den tiden rullade jag fram på golvet istället för att krypa. Jag försökte formulera<br />
fram ord, men ingen förstod, vad jag sa. Jag skrattade mycket <strong>och</strong> mina 3 äldre systrar <strong>och</strong><br />
mamma uppmuntrade mig till att göra saker. T ex: att ta mig upp på en stol, ta mig upp i sängen<br />
osv. jag <strong>vi</strong>stades mycket med pappa s<strong>om</strong> var snäll mot mig.<br />
1957: Vid 2,5 år lärde jag mig gå, men <strong>vi</strong>lle helst då gå utefter väggar, bord osv. jag fick en<br />
lillebror då. Troligen förstod jag språket bättre än de flesta jämnåriga barn, men bara familjen<br />
förstod vad jag sa. Vid den tiden började jag gå ut <strong>och</strong> leka, med andra barn. Jag blev ett <strong>om</strong>tyckt<br />
barn, med en stark <strong>vi</strong>lja <strong>och</strong> lätt att få det jag <strong>vi</strong>lle. Men jag överdrev aldrig <strong>och</strong> utnyttjade inte,<br />
de andra.<br />
1960: S<strong>om</strong>maren när jag var 5 år flyttade <strong>vi</strong> 5 barn <strong>och</strong> mamma från Halmstad, där <strong>vi</strong> bott, till<br />
Trollhättan <strong>och</strong> mormor. Trollhättan är mammas födelsestad. Vid den tiden började man leta,<br />
efter sjukgymnast <strong>och</strong> talpedagog åt mig. cp-skadan förde också med sig balanssvårigheter.<br />
Gen<strong>om</strong> lek <strong>och</strong> en stark <strong>vi</strong>lja lärdes nya saker varje dag, men jag behövde professionell hjälp.<br />
( Under årens lopp har jag ramlat mycket <strong>och</strong> slagit mig, mest s<strong>om</strong> barn. T ex snubblade jag<br />
mycket på trottoarkanter. ) Jag tyckte det var bra för mamma att k<strong>om</strong>ma ifrån pappa. I Trollhättan<br />
bodde <strong>vi</strong> första året i en tvåa. Mamma, barnen <strong>och</strong> mormor. Jag upplevde inte det s<strong>om</strong> jobbigt. Vi<br />
barn var med på Söndagsskola <strong>och</strong> hade många kamrater.<br />
1961: Hösten när jag var 6 ½ år åkte jag <strong>och</strong> mamma till Stockholm där jag gick varje dag hos<br />
både talpedagog <strong>och</strong> sjukgymnast. Jag bodde där hos en gammal tant <strong>och</strong> 4 andra barn med<br />
liknande problem. Jag var yngst. Mamma har berättat att hon grät hela vägen, när hon lämnat<br />
mig, till Centralstationen. Jag trivdes inget <strong>vi</strong>dare <strong>och</strong> längtade mycket hem, men <strong>vi</strong>sste att detta<br />
var nyttigt för mig. Balans <strong>och</strong> koordination förbättrades avsevärt <strong>och</strong> talet blev mycket, mycket<br />
bättre. Jag såg Sveriges lucia åka öppen spårvagn <strong>och</strong> köpte julklappar till mina syskon <strong>och</strong> jag<br />
såg fram emot att åka hem, <strong>vi</strong>lket jag gjorde till jul.<br />
När jag k<strong>om</strong> till Vargön k<strong>om</strong> en ny pappa <strong>och</strong> hämtade oss, mamma <strong>och</strong> mig. Gösta s<strong>om</strong> han<br />
hette lärde jag känna s<strong>om</strong> den mest kärleksfulle, stabilaste <strong>och</strong> rätt<strong>vi</strong>saste människa jag känt.<br />
Mamma hade nu flyttat med syskonen till egen lägenhet för oss. Gösta k<strong>om</strong> på lördagarna <strong>och</strong> då<br />
hade han med sig Cocosbollar till oss barn. Han gav trygghet i tillvaron.<br />
1962: Våren då jag fyllde 7 år gick jag i lekskola. Jag fick många kamrater där. I första klass fick<br />
jag speciallärare <strong>och</strong> lärde känna Ove, <strong>vi</strong>lken blev min bästa vän. Hösten när jag var 11 år var jag<br />
på Ungd<strong>om</strong>spsyk <strong>och</strong> de undersökte <strong>om</strong> jag skulle klara vanlig skolgång. Det var nog där<br />
misstaget begicks <strong>vi</strong>lket gjorde att jag i 25 årsåldern började hallucinera. De k<strong>om</strong> nämligen fram<br />
till att jag skulle klara av vanlig skolgång.<br />
1967: Jag gick <strong>om</strong> 5:te klass i en sk Räkneklass, där <strong>vi</strong> hade lite matematik, orienteringsämnen
<strong>och</strong> ägnade den mesta tiden åt att läsa <strong>och</strong> skriva.<br />
26<br />
1969: Jag hade begåvats med talets gåva, trots mina talproblem. Jag kämpade mest med teckning,<br />
slöjd <strong>och</strong> gymnastik, <strong>vi</strong>lket jag tyckte var roligt. Bland flickorna var jag mycket populär, men var<br />
bara kamrat med dem.<br />
Från 5:an – 9:an tränade jag simning, var med på träningsläger <strong>och</strong> i lagkapper. Jag var så bra att<br />
hade jag simmat i min handikappklass, så hade jag nog varit bäst i världen. Under några år<br />
tränade jag 6 dagar i veckan. Felet med mig var att jag inte <strong>vi</strong>lle jämföras med andra,<br />
handikappade. Jag skulle klara mig, till <strong>vi</strong>lket pris s<strong>om</strong> helst.<br />
I 9:an hann jag med att skriva av tavlan <strong>och</strong> var med 4-5 tjejer det året. Min grovmotorik hade<br />
bli<strong>vi</strong>t normal, men finmotoriken k<strong>om</strong>mer aldrig bli normal. jag har en perceptionsskada på synen,<br />
inte de andra sinnena, <strong>vi</strong>lket gör att jag läser saktare efter den begåvning <strong>och</strong> läsvana jag har. Jag<br />
slutade 9:an med 3.a i slöjd ,gymnastik <strong>och</strong> teckning. Jag hade även bli<strong>vi</strong>t en mästare i att<br />
<strong>om</strong>vandla teori till praktik, <strong>vi</strong>lket nog beror på min cp-skada <strong>och</strong> god problemlösningsförmåga.<br />
1972: Gymnasiet gick jag i en inbyggd linje på Vargöns Pappersbruk, där <strong>vi</strong> varvade teori med<br />
praktik på olika avdelningar. Det jag intresserade mig mest för var lab. På fritiden var det<br />
pluggande, vattenpolo <strong>och</strong> flickor s<strong>om</strong> gällde. Jag gick ur gymnasiet med mycket bra betyg.<br />
Mitt sämsta ämne var verkstadsteknik, men jag kämpade mig till en 4:a.<br />
1974: Jag fick jobb på ett driftlab på pappersbruket <strong>och</strong> det var 5-skift. Jag trivdes bra, men<br />
började tänka på karriär. Jag intresserade mig också fackligt. På fritiden var det mycket fest <strong>och</strong><br />
idrott, läsning av r<strong>om</strong>aner <strong>och</strong> facklitteratur.<br />
1975: När jag jobbat ett år började jag på lablinje på Rikspappersskolan i Markaryd. Där blev jag<br />
kär i en tjej s<strong>om</strong> redan hade en kille, svårt, men jag tyckte efteråt när jag slutat lablinjen att det<br />
var, mitt lyckligaste år hittills. Det berodde nog på att det var 16 tjejer <strong>och</strong> så jag i klassen.<br />
Rikspappersskolan är en internatskola <strong>och</strong> nästan alla, bodde på skolan. Jag tog körkort det året,<br />
men fick kämpa <strong>och</strong> körskolläraren sa efter första lektionen, du får aldrig körkort, men jag gav<br />
mig inte <strong>och</strong> efter ca 40 lektioner fick jag körkort. Det var nog körlektionerna, s<strong>om</strong> gjorde att jag<br />
hade huvudvärk ibland.<br />
De närmaste 3 åren efter Markaryd bedrevs med att lära mig nya jobb, kurser, fester, resor <strong>och</strong><br />
r<strong>om</strong>aner, i ett hektiskt tempo. En arbetsledare frågade mig <strong>om</strong> jag <strong>vi</strong>lle bli arbetsledare, men jag<br />
siktade högre än så. Min dröm var, att bli personalchef eller produktionschef. Pga. min CP-skada<br />
hade jag oddsen emot mig, men såg inte Detta, s<strong>om</strong> ett hinder .<br />
1979: Samma år s<strong>om</strong> jag började på YTH, så tog min lillebror livet av sig. Jag tänkte inte så<br />
mycket på mig själv då utan på min mamma. Det var nog på YTH s<strong>om</strong> jag började höra röster<br />
eller så var det på pappersbruket, när jag var hemma <strong>och</strong> jobbade, mellan varven.<br />
1980: Jag gick in i en reaktiv psykos s<strong>om</strong> varade ca 5 timmar våren när jag fyllt 25 år. Det<br />
började på YTH när jag <strong>och</strong> några skolkamrater var i simhallen <strong>och</strong> jag förlagt, mina glasögon.<br />
Jag fattade inte att jag glömt var jag lagt glasögonen. Var det något jag litade på så var det<br />
minnet. Jag letade i mitt bildminne men mindes inte ändå. Jag anklagade min bäste kamrat, att<br />
han hade gömt glasögonen för att skoja. Till slut så hittade jag glasögonen. Jag blev mycket<br />
upprörd för att inte minnet fungerat. När <strong>vi</strong> k<strong>om</strong> tillbaka till där <strong>vi</strong> bodde, så började jag mässa<br />
<strong>om</strong> att jag var en superintelligens s<strong>om</strong> man borde ta livet av. När jag senare k<strong>om</strong> in på mitt rum<br />
hörde jag ett tåg s<strong>om</strong> gick oavbrutet. Jag trodde då att folk flydde för att k<strong>om</strong>ma bort från byn <strong>och</strong><br />
att de skulle spränga en Väteb<strong>om</strong>b på mig. Jag gick ner mot centrum iklädd en tunn tröja <strong>och</strong><br />
byxor. S<strong>om</strong> tur var det värme bölja, men så varmt var det inte. När jag k<strong>om</strong> ner i centrum tände<br />
<strong>och</strong> släckte gata –<strong>och</strong> trafikljus alltefters<strong>om</strong> jag gick. Mot natthimlen såg jag en sattelit, s<strong>om</strong> var
27<br />
efter mig. Jag försökte bryta mig in i en <strong>vi</strong>lla s<strong>om</strong> var under uppbyggnad, jag försökte k<strong>om</strong>ma<br />
undan satteliten, men var inte rationell nog för att k<strong>om</strong>ma in, då kände jag en väldig värme på<br />
vänstra delen av kroppen <strong>och</strong> trodde, det var en laserstråle, från satteliten. Jag tog mig in i en<br />
parkerad bil <strong>och</strong> la mig under en filt. Efter en stund lugnade jag ner mig <strong>och</strong> började, gå hemåt.<br />
Då hörde jag tågen k<strong>om</strong>ma tillbaka <strong>och</strong> tänkte, faran är över. Dagen efter fattade jag inte<br />
varför skolkamraterna inte, pratade <strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> hänt. Troligen hörde jag röster ständigt efter den<br />
händelsen. Jag var hemma <strong>och</strong> jobbade under s<strong>om</strong>maren <strong>och</strong> nu efteråt vet jag att det var ”rösten”<br />
s<strong>om</strong> pratade <strong>om</strong> mig, på jobbet.<br />
Jag hade liknande upplevelser s<strong>om</strong> den på våren strax innan skolan började <strong>och</strong> då hörde jag<br />
även, min brors röst <strong>och</strong> trodde, att han hade k<strong>om</strong>mit tillbaka till livet igen. Min morbrors fru tog<br />
mig till en läkarstation <strong>och</strong> då läkaren pratat med mig en stund så sa han att jag k<strong>om</strong>mer bli bra<br />
<strong>och</strong> att det vore nog bra <strong>om</strong> jag k<strong>om</strong> till en psykiater <strong>och</strong> läkaren sjukskrev mig i 3 veckor. Jag<br />
<strong>vi</strong>lle inte till psykiater, så länge jag hade skolan. För jag trodde att <strong>om</strong> jag fick medicin, så skulle<br />
jag inte orka med skolan <strong>och</strong> jag hade ju hört talas, <strong>om</strong> lobot<strong>om</strong>i <strong>och</strong> andra skräckexempel.<br />
Jag började skolan igen <strong>och</strong> hörde ständigt röster. De sa god morgon <strong>och</strong> god kväll <strong>och</strong><br />
k<strong>om</strong>menterade, allt jag gjorde.<br />
1981: Jag blev godkänd <strong>vi</strong>d avslutningen på YTH <strong>och</strong> började jobba, fortfarande med karriär i<br />
sikte. Den s<strong>om</strong>maren k<strong>om</strong> jag till en psykiater s<strong>om</strong> sa att jag k<strong>om</strong>mer bli bra <strong>och</strong> han gav mig<br />
Trilafon. Trilafonen gjorde att jag inte orkade jobba. Jag smet undan på jobbet för att sova.<br />
Senare fick jag Fluanxol s<strong>om</strong> gav mig andra biverkningar, t ex ryckningar <strong>och</strong> spänningar.<br />
rösterna försvann inte helt, men det var mycket bättre. Inte berättade läkaren <strong>om</strong> hur Fluanxolen<br />
påverkade mig <strong>och</strong> inte heller något, <strong>om</strong> biverkningar. Först när jag<br />
hade biverkningar under ett läkarbesök fick jag Dicipal mot detta. Under de följande 1,5 åren från<br />
det att jag k<strong>om</strong> till psykiatrer, så arbetade jag bara ca 2-3 dagar i månaden.<br />
1982: Jag blev kallad till produktionschefen på pappersbruket <strong>och</strong> han sa att jag inte skulle tro, att<br />
jag kunde stiga i graderna så s<strong>om</strong> jag misskötte mig. Jag hade då tappat lusten helt att jobba in<strong>om</strong><br />
industrin.<br />
1983: Efter 1,5 år började jag på Lärarhögskolan i Härnösand <strong>och</strong> slutade då med medicinerna.<br />
Jag mådde bra ca 2 mån <strong>och</strong> blev då godkänd på tentorna, sedan började samma <strong>vi</strong>sa s<strong>om</strong> de<br />
senaste åren <strong>och</strong> jag gjorde upp <strong>om</strong>, att börja terminen efter. Trots medicin fungerade inte det.<br />
Under den här tiden var jag trött <strong>och</strong> <strong>om</strong>otiverad <strong>och</strong> jag hörde röster under små korta sekvenser,<br />
s<strong>om</strong> varade någon eller några sekunder. Det lät s<strong>om</strong> <strong>vi</strong>skningar utifrån s<strong>om</strong> hade, en <strong>vi</strong>ss riktning.<br />
Till julen k<strong>om</strong> jag hem <strong>och</strong> under våren, började jag i kyrkan. Jag sökte mening <strong>och</strong> frid.<br />
1984: Där träffade jag några personer s<strong>om</strong> fortfarande är mina vänner. Jag träffade även min f.d.<br />
fru det året. För att hitta tillbaka i livet började jag på AMI-S. S-et står för särskild <strong>och</strong> var,<br />
psykgruppen. Jag lärde mig att passa tider.<br />
1985: När jag slutat på AMI-S, s<strong>om</strong> inte ledde någon vart blev jag uppsagd från pappersbruket på<br />
oklara grunder <strong>och</strong> på hösten började jag på pressverkstaden på SAAB i Trollhättan. Jag var där i<br />
en vecka. Då var min fru med barn.<br />
1986: Jag blev pappa till en underbar pojke året därpå. I juni ett år senare började jag<br />
s<strong>om</strong>marjobba på hjälpmedelscentralen, jag fick vara kvar i 2 dagar, fick sluta med motiveringen,<br />
att chefen hade en släkting s<strong>om</strong> var mer lämpad för jobbet. Hösten det året började jag<br />
gå på psykologsamtal. Detta fann jag mening i. Vi pratade <strong>om</strong> mina, tankar <strong>och</strong> inte <strong>om</strong> min<br />
barnd<strong>om</strong>. Hösten det året började jag på Billingsfors Pappersbruk uppe i Dalsland. Jag bodde där<br />
utan familjen. Det gick mycket bra, men så hände något med familjen <strong>och</strong> jag måste flytta hem.
Samma år började jag jobba på Sällskapet Länkarna <strong>och</strong> blev hotad av ordföranden <strong>och</strong><br />
slutade.<br />
28<br />
1988: Våren därpå fick jag arbete på Volvo Flygmotor. Var där i 2 veckor, <strong>om</strong>otivation. Samma<br />
år började jag på Vårdskolan, men blev trött <strong>och</strong> hängig, fick ångest för första gången, även<br />
<strong>om</strong>otivation. Fick en vacker flicka den hösten.<br />
1989: S<strong>om</strong>maren året därpå började det uppstå problem in<strong>om</strong> äktenskapet. Flyttade från familjen i<br />
december, men träffade barnen, regelbundet. Blev deprimerad <strong>och</strong> började använda, kontokort. Vi<br />
fick heller inte sålt huset <strong>vi</strong>lket gjorde, att <strong>vi</strong> fick en stor skuld på det.<br />
1990: Var tillbaka en sejour på AMI, <strong>vi</strong>lket ledde till att jag fick ett <strong>vi</strong>kariat på Verdandi på<br />
hösten. Lönebidrag från Länsarbetsnämnden på grund av arbetshandikapp. Jag jobbade 8 h/dag<br />
<strong>och</strong> överansträngde mig, psykotiskt syndr<strong>om</strong>.<br />
1991: Jag återinsjuknade samtidigt s<strong>om</strong> Kuwaitkriget. Jag var sjukskriven ca 3 mån, men den<br />
våren hände något s<strong>om</strong> förändrat, mitt liv. En positivt inställd arbetsledning <strong>vi</strong>lka sökte upp mig,<br />
var vänliga <strong>och</strong> tillmötesgående. Jag var tillbaka på Verdandi på halvtid <strong>och</strong> arbetsvägledaren<br />
var mycket förvånad när <strong>vi</strong> k<strong>om</strong> upp till henne <strong>och</strong> Verdandi <strong>vi</strong>lle förlänga mitt lönebidrag. Hon<br />
<strong>vi</strong>sste ju vad s<strong>om</strong> hade hänt, på våren . hon har senare sagt till mig, att hon beundrar mig, för<br />
detta. Nu skötte jag arbetstider <strong>och</strong> min hälsa. Hade barnen varannan helg.<br />
1993: Maj nästan två år senare började jag på FUB, var då aldrig borta från jobbet.<br />
1994: Ett år senare började jag på RSMH, där jag arbetade fram t o m år 2000.<br />
1997: Började jag på deltid på k<strong>om</strong>vux, samtidigt s<strong>om</strong> jag fick en nyutexaminerad läkare s<strong>om</strong><br />
förändrade mitt liv till ett helvete. Hon gav mig Risperdal i mycket hög dos <strong>och</strong> när jag sade att<br />
jag mådde dåligt, då frågade hon är rösterna borta <strong>och</strong> det var de ju, men att jag hade yrsel,<br />
s<strong>vi</strong>mningar, nästäppa, minnesluckor, panikångest, sömnsvårigheter <strong>och</strong> erektionsproblem sade<br />
hon att Du har ju förändrats, <strong>vi</strong> höjer dosen, s<strong>om</strong> förvärrade situationen ännu mer, <strong>vi</strong>lket<br />
ledde till relationsproblem <strong>och</strong> att jag inte klarade, av att arbeta.<br />
2000: Fick ny läkare s<strong>om</strong> lyssnade <strong>och</strong> <strong>vi</strong> gick över till gamla beprövade Fluanxol, de mesta utav<br />
besvären upphörde ut<strong>om</strong> ångesten, s<strong>om</strong> hade skapats utav att jag inte kunde lösa <strong>och</strong> hantera<br />
problem under tiden jag hade Risperdal <strong>och</strong> jag hade ju inget arbete. Arbetsförmedlingen krävde<br />
då att jag skulle börja på en arbetsrehabilitering <strong>vi</strong>lket jag gjorde under stor tvekan för jag hade ju<br />
fortfarande ångesten s<strong>om</strong> även gjorde att jag gick med nackvärk p g a att jag var spänd, <strong>vi</strong>lket<br />
ledde till att utredningen gav en snedvriden bild av mig, jag var även borta mycket.<br />
2002: Började på NHR men klarade inte av detta, ångestproblemen hade ju inte lösts, men<br />
började hålla föredrag <strong>och</strong> blev estradpoet, <strong>vi</strong>lket gick mycket bra. Hade ju även k<strong>om</strong>mit på en<br />
lösning vad gäller ångesten, kognitiv terapi där jag t<strong>vi</strong>ngar in tankarna till att ge en positiv<br />
självbild <strong>och</strong> långa pr<strong>om</strong>enader, nu hade jag även en ny flickvän s<strong>om</strong> gav mig mycket glädje i<br />
tillvaron.<br />
2003: Hade 180 resdagar det året då jag hade mycket uppdrag år RSMH VG, s<strong>om</strong> öredragshållare<br />
<strong>och</strong> estradpoet, k<strong>om</strong> även ut med min andra diktsamling, ångesten hade minskat till en hanterbar<br />
nivå, hade även börjat ha utställningar, med dikter <strong>och</strong> fotografier. Min son flyttade till mig.<br />
Fick skadestånd för felbehandling 1997-2000 av Socialstyrelsen. En Seger.
29<br />
2004: Jag blev anlitad av NU-sjukvården <strong>och</strong> svenska kyrkan. K<strong>om</strong> med i VSA s<strong>om</strong> hjälpte mig<br />
konstnärligt, t ex hade jag en dikt med under Special Olympic i Aten. Träffade en ny flickvän,<br />
s<strong>om</strong> har förändrat mitt liv till<br />
att jag nu säger ifrån på ett annat sätt, hon har gett mig råg i ryggen.<br />
2005: Jag har nu ett fantastiskt liv, barnen mår bra <strong>och</strong> min flickvän är underbar mot mig, men<br />
jobbar fortfarande med ångesten, s<strong>om</strong> minskat i styrka <strong>och</strong> det är allt längre tid, mellan<br />
attackerna. Uppdragen har nu börjat droppa in igen, har även en ny vandringsutställning <strong>och</strong> har<br />
spelat in några radioprogram, även varit med i Radions P 1. Pr<strong>om</strong>enerar mycket, upp till 2,5 mil<br />
ibland när jag har tid över. Mina vänner betyder mycket.<br />
2006: Startar Kulturföretaget Epilog22 med tillhörande Websajterna artnart.se <strong>och</strong> epilog22.se.<br />
Min flickvän s<strong>om</strong> jag hälsar på i Uppsala betyder mycket. Barnen är nu unga, mogna <strong>och</strong> vuxna.<br />
Börjar arbeta med en radioserie åt ABF.<br />
2007: S<strong>om</strong>maren går min kära mamma bort på grund av trolig felbehandling. Startar gruppen Art<br />
N´Art & N´TG ihop med kulturvetaren T<strong>om</strong>as Grönquist. Uppdragen i handikapprörelsen ligger<br />
på en rimlig nivå, företaget samarbetar nu med både ABF <strong>och</strong> Bilda, men in<strong>om</strong> olika <strong>om</strong>råden,<br />
har de senaste åren förek<strong>om</strong>mit en hel del i lokal-<strong>och</strong> rikspress, min vandringsutställning<br />
vandrar <strong>vi</strong>dare på tredje året. Har nu ett uppdrag s<strong>om</strong> Ordförande utanför handikapprörelsen <strong>och</strong><br />
håller även på med Radio åt svenska Kyrkan, uppdragen i företaget ökar, min flickvän är<br />
fantastisk å barnen harmoniska, är inblandad i både egna projekt med ABF <strong>och</strong> andras.<br />
2008: Våren leker, har inte haft ångest sedan s<strong>om</strong>maren<br />
CP- Cerebral pares, <strong>vi</strong>lket betyder neurologisk skada på hjärnan. Celler är döda, cerebral pares<br />
betyder hjärnförlamning. Min skada uppstod pga syrebrist <strong>vi</strong>d födseln <strong>och</strong> ger upphov till att<br />
signalerna mellan nervcellerna i hjärnan, ryggraden <strong>och</strong> musklerna inte är riktigt rena. Detta ger<br />
upphov till att inlärning av koordination tar mycket längre tid <strong>och</strong> ger upphov till rubbningar i<br />
såväl grov- s<strong>om</strong> fin motorik. Gen<strong>om</strong> träning kan <strong>om</strong>kringliggande nervceller i hjärnan s<strong>om</strong> inte är<br />
döda ta på sig uppgifter s<strong>om</strong> inte är specifikt för den. Men inte helt bra , då varje cell har sin egen<br />
uppgift. Man säger att hjärnan är plastisk. Troligen är mitt rörelsecentrum i hjärnan mycket större<br />
än på en person utan cp-skada. Spasticitet Ofri<strong>vi</strong>lliga rörelser s<strong>om</strong> ger ryckningar. En del med cpskada<br />
har även förlamningar men inte jag. Balansrubbningar är vanliga hos CP <strong>och</strong> förr även<br />
syn-<strong>och</strong> hörselnedsättning Perception Varseblivning, s<strong>om</strong> ger upphov till bristande förmåga att<br />
uppfatta <strong>och</strong> sammanställa sinnesintryck. Vanligast hos utvecklingsstörda.<br />
Det finns olika sorters CP<strong>skador</strong>.<br />
Talrubbningar Bristande artikulation s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mer sig av bristande förmåga, att styra talorganen<br />
<strong>och</strong> andning. Ger sluddrigt tal s<strong>om</strong> i <strong>vi</strong>ssa fall låter s<strong>om</strong> <strong>om</strong> personen är berusad.<br />
Jag har många gånger bli<strong>vi</strong>t tagen s<strong>om</strong> berusad <strong>och</strong> inte kunnat handla ut på Systembolaget, inte<br />
bli<strong>vi</strong>t serverad på restaurang, bli<strong>vi</strong>t stoppad <strong>vi</strong>d ingången till restaurang <strong>och</strong> dans <strong>och</strong> bli<strong>vi</strong>t tagen<br />
av polisen <strong>och</strong> hamnat i fyllecellen. Jag blir ofta tagen s<strong>om</strong> utvecklingsstörd <strong>och</strong> invandrar <strong>och</strong><br />
flyktingars barn gör ofta narr av mig.<br />
10 % av de CP-skadade är utvecklingsstörda 1 % av hela befolkningen är utvecklingsstörd.<br />
Psykotiskt Syndr<strong>om</strong>, psykos s<strong>om</strong> uppstår ofta när indi<strong>vi</strong>den utsatts för långvarig press <strong>och</strong> det är<br />
oftast en livskris s<strong>om</strong> utlöser psykosen. Uppstår oftast när indi<strong>vi</strong>den har bli<strong>vi</strong>t vuxen.<br />
Militärtjänstgöring, arbete, havandeskap eller påfrestande studier i samband med en livskris kan<br />
frambringa psykosen. De s<strong>om</strong> har psykotiskt Syndr<strong>om</strong> har ofta en god sjukd<strong>om</strong>sinsikt. En tidig<br />
behandling efter insjuknade ger s<strong>om</strong> oftast goda framtidsutsikter, kan ge bristande förmåga ett<br />
tåla stress <strong>och</strong> kan ge andra psykiska symt<strong>om</strong> s<strong>om</strong> förföljelsemani, ångest, depression,<br />
tvångstankar, personlighetsförändring osv.
30<br />
Psykos – flykt från verkligheten Ger upphov till bristande verklighetsuppfattning. Lever inne<br />
i sitt inre, där en överakti<strong>vi</strong>tet sker i hjärnan. Hör, ser <strong>och</strong> känner intryck s<strong>om</strong> inte finns i<br />
verkligheten därigen<strong>om</strong> tolkar annorlunda. De med psykotiskt syndr<strong>om</strong> håller ofta isär verklighet<br />
<strong>och</strong> det inre. Jag har haft hörsel, syn <strong>och</strong> känsel hallucinationer. Ej smak <strong>och</strong> lukt, Ångest,<br />
panikångest, Depression, en lindrig personlighetsförändring, förföljelsemani <strong>och</strong> tvångstankar.<br />
Jag har rehabiliterat mig gen<strong>om</strong> att förändra mitt liv. Tex. byta vänner, få barn, byta arbete, <strong>vi</strong>lket<br />
jag blev tvungen till då arbetet på pappersbruket upphörde, gen<strong>om</strong><br />
att få varierande arbetsuppgifter, en varierande <strong>och</strong> trygg fritid där jag stannar upp <strong>och</strong> bara<br />
lyssnar på musik, ser på film <strong>och</strong> sport, begränsar mig till att läsa poesi, en mycket mindre del av<br />
r<strong>om</strong>aner <strong>och</strong> facklitteratur. jag dricker ingen alkohol längre, jag röker inte <strong>och</strong> har även slutat<br />
snusa, ta pr<strong>om</strong>enader, inte tävla med mig själv <strong>och</strong> andra, i varje fall mindre, ta vara på mina<br />
anhöriga <strong>och</strong> vänner. Något s<strong>om</strong> jag inte lyckats förändra är <strong>vi</strong>ljan att vara <strong>om</strong>tyckt <strong>och</strong> bli<br />
uppskattad <strong>och</strong> plikttrogenheten till arbetsgivare <strong>och</strong> till de uppdrag i föreningar jag haft alltsedan<br />
1985. Jag har bli<strong>vi</strong>t troende <strong>och</strong> finner frid i Jesus, hans kärleksbudskap är för mig något enormt.<br />
De röster jag hört har varit i varierande styrka <strong>och</strong> innehåll, från <strong>vi</strong>skningar till hög musik.<br />
Rösterna har till 99 % varit positiva <strong>och</strong> har för det mesta<br />
k<strong>om</strong>menterat tillvaron, s<strong>om</strong> en extra tankevärld, s<strong>om</strong> inte går att styra. Jag har bara haft negativa<br />
röster när jag varit s<strong>om</strong> djupast nere i psykosen <strong>och</strong> var även, då vad jag önskade mig eller s<strong>om</strong><br />
jag kan tänka mig att andra, uppfattar mig. Rösterna har hela tiden låtit s<strong>om</strong> <strong>om</strong> de k<strong>om</strong>mit från<br />
olika håll utanför mitt huvud.<br />
Av Ulf Jansson
Skildring av Whiplashskadad<br />
31<br />
WAD<br />
är det s<strong>om</strong> hänt!<br />
En högst personlig relation till WAD – Whiplash Associated Disorders – vrickad/stukad<br />
nacke med åtföljande <strong>skador</strong>.<br />
September 1998<br />
En smärtsam upplevelse!<br />
Ett liv kan på ett mycket snabbt sätt förändras. I juni 1996 blev jag inblandad i en olycka på min<br />
resa till arbetet. Jag skulle för några dagar <strong>vi</strong>stas i Stockholm där huvudkontoret ligger, då jag på<br />
väg i morgontrafiken blev stillastående i kö på motorvägen in till stan. Tyvärr kunde inte den<br />
bak<strong>om</strong>varande bilen se vår kö <strong>vi</strong>lket gjorde att han med motorvägsfart närmade sig min bil. Jag<br />
försökte på bästa sätt förbereda mig på en kraftig smäll bakifrån, då kön stod stilla var det inte<br />
mycket att välja på än att vänta på smällen. Bilen jag satt i en Volvo 850 blev skrot men jag hade<br />
turen att ”inte skadas” trodde jag.<br />
Jag kunde inte ta mig ut själv så jag fick hjälp av tillrusande medtrafikanter att ta mig ur bilen. Då<br />
först såg jag <strong>vi</strong>dden av olyckan. Vi var sex bilar inblandade varav jag var första bil s<strong>om</strong> blev<br />
påkörd. Föraren i bilen s<strong>om</strong> kört på oss var mycket medtagen men <strong>vi</strong>d medvetande. De andra<br />
drabbade var mindre skadade ju längre från olyckan de stod. Jag hade s<strong>om</strong> tur var inte fått några<br />
skärsår eller brutit något s<strong>om</strong> jag märkte. Det jag fått var en mycket kraftig huvudvärk <strong>och</strong> att jag<br />
var <strong>om</strong>töcknad. Det s<strong>om</strong> ockuperade min hjärna mest var att skaffa en hyrbil för att kunna<br />
fortsätta arbeta. På inrådan av en arbetskamrat <strong>om</strong>bads jag uppsöka läkare <strong>vi</strong>lket jag tyckte var<br />
onödigt då jag inte ansåg mig skadad. Han övertalade mig <strong>och</strong> <strong>vi</strong> hamnade på akuten SÖS i<br />
Stockholm.<br />
Mottagandet blev s<strong>om</strong> alltid när man inte k<strong>om</strong>mer in nerblodad eller att benen inte sticker ut ur<br />
kroppen, var vänlig sitt ner <strong>och</strong> vänta tills läkare har tid. Läkaren k<strong>om</strong> till sist tittade på mig <strong>och</strong><br />
frågade vad s<strong>om</strong> hänt. Jag berättade <strong>och</strong> han sade utan att ytterligare undersöka mig att <strong>om</strong> något<br />
tillstöter får jag höra av mig <strong>och</strong> därmed var jag på väg till arbetet igen.
32<br />
Mot bättre vetande fortsatte jag att arbeta.<br />
Huvudvärken var mer eller mindre påfrestande de följande veckorna men fanns där hela tiden<br />
närvarande. Då jag efter några veckor irriterade mig över att mina tår på vänster sida d<strong>om</strong>nat bort<br />
<strong>och</strong> att ömheten i svanskotan inte gav med sig beslöt jag mig för att uppsöka läkare för ytterligare<br />
undersökning. Vår husläkare fick min berättelse <strong>och</strong> gav mig därefter remiss till en idrottsläkare<br />
s<strong>om</strong> är ortoped.<br />
Här togs jag emot med mycket stor skepsis <strong>och</strong> fick frågor <strong>om</strong> mitt psykiska tillstånd typ <strong>om</strong> jag<br />
är rädd när jag kör bil eller <strong>om</strong> jag har olust inför bilkörningen. Att jag hade ont <strong>och</strong> inte kunde<br />
sitta längre stunder utan att ben <strong>och</strong> armar d<strong>om</strong>nade hade enligt hon<strong>om</strong> en psykisk förklaring.<br />
Mycket upprörd <strong>och</strong> väldigt bes<strong>vi</strong>ken uppsökte jag vår husläkare igen <strong>och</strong> krävde att få en remiss<br />
till neurolog på vårt länssjukhus NÄL. Efter månaders väntan k<strong>om</strong> jag till slut till dagen då jag<br />
skulle besöka överläkaren på neurologen. Jag hade då stora förväntningar på att få svar på mina<br />
frågor <strong>och</strong> en förklaring på mina problem.<br />
Tyvärr möttes jag återigen av skepsis <strong>och</strong> en känsla av att läkaren trodde jag drev eller ljög för<br />
hon<strong>om</strong>. Då jag bad att få bli magnetröntgad hade han över huvud taget ingen förståelse för detta,<br />
men efter s<strong>om</strong> jag insisterade på detta fick jag en remiss, men s<strong>om</strong> han uttryckte det k<strong>om</strong>mer det<br />
inte att framk<strong>om</strong>ma något ytterligare efter att MR-röntgas.<br />
Ledsen <strong>och</strong> nedstämd uppsökte jag min husläkare ytterligare en gång, men han hade bara att<br />
meddela mig att <strong>vi</strong> får avvakta <strong>och</strong> se vad MR-röntgen ger. Jag frågade då <strong>om</strong> jag kunde göra<br />
något under tiden för att <strong>om</strong> möjligt lindra mina symt<strong>om</strong>. Han föreslog då att jag skulle uppsöka<br />
en sjukgymnast <strong>och</strong> att jag eventuellt också skulle prova gymnastik i varmbassäng . Sagt <strong>och</strong><br />
gjort uppsökte jag Rehabcenter. Jag fick en mycket förstående sjukgymnast s<strong>om</strong> gav mig många<br />
insikter <strong>om</strong> vad jag hade drabbas av. Han var mycket försiktig <strong>och</strong> noggrann med hur jag skulle<br />
börja träna. Dessut<strong>om</strong> gjorde han en mycket grundlig undersökning innan jag överhuvudtaget<br />
började att träna. Detta skulle sedan <strong>vi</strong>sa sig ha betydelse för de förändringar s<strong>om</strong> sedan<br />
inträffade.<br />
Tiden gick <strong>och</strong> det blev dags för MR-röntgen. Svaret från neurologen k<strong>om</strong> <strong>och</strong> där stod s<strong>om</strong><br />
väntat att det inte var något fel. Då jag däremot talade med min husläkare igen fick jag reda på att<br />
jag hade flera förändringar på ryggraden s<strong>om</strong> framgick av svaret på remissen från neurologen.<br />
Dubbla budskap alltså.<br />
Samtidigt hade jag nu fått konstant värk i mina ben, <strong>vi</strong>lket gjorde att min sjukgymnast avrådde<br />
mig från träning. Jag fortsatte dock att träna i varmbassäng ytterligare ett par månader fram till<br />
s<strong>om</strong>maren 1997. Nu ställde jag mig tveksam till att min husläkare gjorde allt vad s<strong>om</strong> stod i hans<br />
makt för att hjälpa mig. Det slutade med att jag efter mycket <strong>om</strong> <strong>och</strong> men fick kopia på mina<br />
journaler för att kunna uppsöka en ny husläkare. Resultatet blev att jag för första gången sedan<br />
olyckan blev sjukskriven då jag mer eller mindre kollapsade under en mässa företaget hade slutet<br />
av maj 97. På egen begäran <strong>vi</strong>lle jag inte bli helt sjukskriven utan bara till hälften. Detta för att<br />
kunna sköta mitt arbete <strong>och</strong> inte förlora det, då jag satt s<strong>om</strong> ansvarig för marknadsföring <strong>och</strong><br />
försäljning i västra <strong>och</strong> södra Sverige.<br />
S<strong>om</strong> tur var k<strong>om</strong> semestern s<strong>om</strong> en räddande ängel. Åter tillbaka efter semestern kände jag mig<br />
stark <strong>och</strong> full av kraft. Jag körde heltid igen <strong>och</strong> denna gång tog det 1,5 månader att åter köra in i<br />
väggen. Nu var jag <strong>om</strong> möjligt ännu sämre. Fortfarande en<strong>vi</strong>sades jag med att bara vara<br />
sjukskriven till 50%. Efter två månader tyckte jag det var dags för heltid igen <strong>vi</strong>lket slutade med<br />
total kollaps i mitten på december 97.<br />
Nu först lyckades min läkare att sjukskriva mig till 100%. Med hjälp <strong>och</strong> stort stöd av min läkare<br />
lyckades jag efter tre månader k<strong>om</strong>ma igen<strong>om</strong> krisen. Det var mycket smärtsamt att k<strong>om</strong>ma<br />
underfund med att man inte var samma person s<strong>om</strong> innan olyckan.<br />
Samtidigt hade jag ensam försökt att få respons från försäkringsbolaget utan något egentligt<br />
resultat. Där ifrågasatte man <strong>om</strong> jag över huvud taget bli<strong>vi</strong>t skadad i samband med olyckan.<br />
Måttet på <strong>om</strong> jag hade skadats eller inte satt i hur länge jag hade varit sjukskriven. Jag frågade<br />
tjänstemannen då <strong>om</strong> man blir frisk <strong>om</strong> man är sjukskriven. Han tyckte frågan var märklig då
33<br />
måttet för hans del att förstå att man varit sjuk låg i hur mycket man varit sjukskriven. Detta<br />
innebär att <strong>om</strong> man kämpar <strong>och</strong> försöker så straffas man av <strong>om</strong>givning <strong>och</strong> berörda instanser s<strong>om</strong><br />
kverulant eller motsvarande.<br />
Efter kontakt med RTP fick jag insikt <strong>och</strong> förståelse att jag inte var ensam <strong>om</strong> att drabbas på<br />
samma sätt. Med hjälp av en sakkunnig läkare i ämnet så fanns det chans att få upprättelse <strong>och</strong><br />
förståelse hos både försäkringsbolag <strong>och</strong> <strong>om</strong>givning. Med hjälp av min husläkare fick jag remiss<br />
till en sakkunnig läkare s<strong>om</strong> skulle kunna klarlägga fakta i målet. Efter kontroverser med<br />
läkarsekreterare s<strong>om</strong> skickar ett budskap med post <strong>och</strong> s<strong>om</strong> hade ett helt annat budskap när man<br />
ringer upp gällande väntetider, blev jag till slut efter mycket hård påtryckning uppsatt för en<br />
telefontid med sakkunnig läkare. Detta resulterade i att jag fick träffa hon<strong>om</strong> <strong>om</strong>gående två år<br />
innan den normala väntetiden.<br />
Samtidigt hade en annan sakkunnig läkare från försäkringsbolaget k<strong>om</strong>mit fram till att jag inte<br />
var skadad till mer än 2-3%.<br />
Jag hade i samband med kontakten hos RTP också anlitat en advokat i ärendet för att orka ta var<br />
på mina intressen på bästa sätt. Nu började också arbetsgivaren att undra hur det k<strong>om</strong>mer att gå i<br />
framtiden. När jag ställde denna fråga <strong>vi</strong>dare till läkare, försäkringskassa <strong>och</strong> advokat, beslöts att<br />
sammankalla ett möte med berörda parter. Försäkringskassan sammankallade till sådant <strong>och</strong> där<br />
konstaterades att jag hade en så långt det var möjligt att bedöma solklar whiplashskada.<br />
Uttalandet fastslogs med hjälp av sakkunnig läkares utlåtande. S<strong>om</strong> ett led i min behandling<br />
föreslogs en rehabilitering <strong>vi</strong>d Alfta Rehab Center s<strong>om</strong> arbetsgivare <strong>och</strong> försäkringskassa delade<br />
kostnaden av.<br />
Rehabilitering inleddes med en fyra veckors period med början augusti 98. Först efter två veckors<br />
rehabilitering började pusselbitarna falla på plats <strong>om</strong> <strong>vi</strong>dden av <strong>och</strong> hur man hade drabbats. Först<br />
nu insåg man <strong>vi</strong>dden av att sätta sig själv i centrum <strong>och</strong> inte påverkas av <strong>om</strong>givningens tyckande<br />
<strong>och</strong> påstående. Nu först fick man förklaringen på sitt beteende <strong>och</strong> ibland märkliga agerande.<br />
Med en fantastig support <strong>och</strong> engagemang fick man under dessa veckor chansen att k<strong>om</strong>ma<br />
underfund med sig själv <strong>och</strong> dessut<strong>om</strong> få en förklaring till alla de frågor man tidigare ställts inför<br />
<strong>och</strong> s<strong>om</strong> ingen tidigare gett någon förklaring till.<br />
Med denna vetskap <strong>och</strong> förståelse har jag fått en ny framtidstro, s<strong>om</strong> jag hoppas kan leda till att<br />
jag kan hjälpa andra människor i liknande situationer att få vetskap <strong>om</strong> sin nya situation i en ny<br />
framtid.<br />
I skrivande stund har jag inte mer än avslutat min <strong>vi</strong>stelse på Alfta Rehab Center, så jag hoppas<br />
kunna återk<strong>om</strong>ma med vad den nya framtiden k<strong>om</strong>mer att innebära.<br />
En helt avgörande <strong>vi</strong>ktig del i sin rehabilitering är att man får lugn <strong>och</strong> ro med ekon<strong>om</strong>i, först då<br />
har man tid att helhjärtat engagera sig i sig själv. Då först kan man på ett konstruktivt sätt även<br />
bemöta sin <strong>om</strong>givning på ett strukturerat sätt <strong>och</strong> börja leva ett liv med utgångspunkt från de nya<br />
förutsättningar man själv skapar. Tyvärr tror jag att många hamnar tillbaka i ett av samhället<br />
konstruerat motstånd där oförstånd <strong>och</strong> okunskap är det övergripande temat i frågan.<br />
Vad gör då Alfta Rehab Center så unikt?<br />
Det första man ser <strong>och</strong> lägger märke till är hur vackert anläggningen är belägen. När man sedan<br />
k<strong>om</strong>mer in i fastigheten möts man av en atmosfär s<strong>om</strong> utstrålar värme, <strong>om</strong>tanke, kunskap <strong>och</strong><br />
förståelse.<br />
Direkt från första dagen får man ett veckoschema s<strong>om</strong> redan från början är inprickat möten <strong>och</strong><br />
undersökningar på. Man startar med att möta sitt team av läkare, sjuksköterska samt sjukgymnast<br />
för att intervjuas <strong>och</strong> undersökas. Med utgångspunkt härav skapas ett ytterst indi<strong>vi</strong>duellt schema<br />
dag för dag.<br />
För min personliga del innebar det att börja dagen med frukost kl. 07:30, för att 08:00 vara i<br />
varmbassäng.<br />
09:00 hade man smärtskola alternativt whiplas-skola för att få insikt <strong>om</strong> sig själv <strong>och</strong> framförallt<br />
kunskap <strong>om</strong> sin egen situation.
34<br />
Här borde man ha smärtskola före wiplash-skola då insikten <strong>om</strong> sin livskvalitet underlättar<br />
förståelsen av vad whiplash-skadan innebär. Ett måste för att man s<strong>om</strong> skadad över huvud taget<br />
skall kunna k<strong>om</strong>ma <strong>vi</strong>dare, är också att ens närmaste k<strong>om</strong>mer <strong>och</strong> får insikt <strong>om</strong> dessa helt<br />
avgörande faktorer <strong>och</strong> faser i ens liv. Här tycker jag att ett absolut måste är att gruppen s<strong>om</strong> man<br />
själv gått tillsammans med s<strong>om</strong> ett led i rehabiliteringen ger sin respektive närmast anhörig<br />
vederbörlig information samt kunskap <strong>om</strong> vad en whiplashskada är <strong>och</strong> innebär mot slutet av ens<br />
<strong>vi</strong>stelse. Detta är minst lika <strong>vi</strong>ktigt s<strong>om</strong> att man själv k<strong>om</strong>mer till insikt med sina symt<strong>om</strong>.<br />
I övrigt täcks dagen in med indi<strong>vi</strong>duell träning antingen i träningslokalen eller bassängen. För att<br />
få rätt nivå på träningen samt eventuell behandling träffar man sjukgymnasten dagligen <strong>och</strong> man<br />
har alltid också tillgång till läkaren <strong>och</strong> sjuksköterskan <strong>om</strong> så önskas.<br />
Dagen avslutas <strong>vi</strong>d 16-tiden för att krönas med en härlig måltid 17:15.<br />
Här är en annan fantastisk upplevelse, nämligen den underbart goda maten. S<strong>om</strong> jag tidigare<br />
nämnt börjar dagen med frukost men inte <strong>vi</strong>lken frukost s<strong>om</strong> helst utan ett dignande bord av<br />
sunda läckerheter. Detta följs av en måltid <strong>vi</strong> 12:00 <strong>och</strong> s<strong>om</strong> nämnts tidigare avslutas med<br />
ytterligare en <strong>vi</strong>d 17-tiden s<strong>om</strong> dag efter dag överträffar varandra.<br />
Personligen fick jag dessut<strong>om</strong> möjligheten att få lite insikt i hur maten tillagades då jag fri<strong>vi</strong>lligt<br />
anmälde mitt intresse för att kunna laga härligt underbar mat på ett sundare sätt. För min egen del<br />
innebar <strong>vi</strong>stelsen en minskning av <strong>vi</strong>kten <strong>vi</strong>lket var ganska otroligt med all denna underbart goda<br />
mat.<br />
Efter fyra veckors behandling <strong>och</strong> insikt görs en resumé s<strong>om</strong> borgar för en fortsatt rehabilitering<br />
<strong>och</strong> förhoppnings<strong>vi</strong>s högre livskvalitet. Min förhoppning <strong>och</strong> jag tror förutsättning för att man<br />
skall hitta en ny livskvalitet är att man med jämna mellanrum gör ett återbesök för att utvärdera<br />
<strong>och</strong> eventuellt justera behandlingen.<br />
Om alla whiplash-skadan får denna eller motsvarande hjälp så k<strong>om</strong>mer samhället att tjäna både<br />
pengar <strong>och</strong> tid. För att man skall kunna gå <strong>vi</strong>dare när allt känns mörkt <strong>och</strong> <strong>om</strong>öjligt <strong>och</strong> när man<br />
dessut<strong>om</strong> på grund av okunskap blir illa behandlad är denna behandlingsform ett absolut måste.<br />
Det finns emellertid en hake. Man måste vara rätt i fas i sitt trauma för att kunna tillgodoräkna sig<br />
behandlingen därför är det <strong>vi</strong>ktigt att behandlande <strong>och</strong> remitterande läkare har kunskap <strong>om</strong> WAD<br />
– Whiplash Associated Disorders – vrickad/stukad nacke med åtföljande <strong>skador</strong> för att <strong>vi</strong>d rätt<br />
tillfälle skicka patienten för behandling.<br />
Oktober 1998<br />
Symt<strong>om</strong>:<br />
Vad var det s<strong>om</strong> hände? Jo en trafikolycka.<br />
Hur kunde en händelse s<strong>om</strong> inte lämnade några synliga <strong>skador</strong> förändra ens liv <strong>och</strong> beteende?<br />
Jo <strong>skador</strong>na syns inte utanpå.<br />
Varför började <strong>om</strong>givning att ifrågasätta? Jo man såg lika dan ut s<strong>om</strong> förut men man bar <strong>och</strong> bär sig i <strong>vi</strong>ssa<br />
<strong>och</strong> kanske många situationer väldigt märkligt åt.<br />
Varför blev relationen med min fru så fel? Jo jag orkade <strong>och</strong> orkar inte vara den livspartner jag en gång var.<br />
Varför förändrades min relation till arbetskamrater <strong>och</strong> arbete? Jo jag orkar <strong>och</strong> kan inte vara den person<br />
jag en gång var mm. mm. mm.<br />
Dessa <strong>och</strong> många fler påståenden stämmer in på den person jag är idag jämfört med innan olyckan. De<br />
första jag märkte efter olyckan var en våldsam huvudvärk <strong>och</strong> ett chocktillstånd. Efter några veckor<br />
irriterade jag mig på att tår d<strong>om</strong>nat bort. Jag fick besvär av att sitta <strong>och</strong> köra bil längre sträckor, <strong>och</strong> då skall<br />
Ni veta att det förväntas av mig att köra ungefär 5.000 mil/år i bara tjänsten. Kör jag en timma i ett sträck<br />
så d<strong>om</strong>nar både armar <strong>och</strong> ben bort. Står, går, sitter eller ligger jag mycket, kort sagt allt jag gör mycket av<br />
då får jag d<strong>om</strong>ningar, mer värk eller så tar jag helt enkelt bara slut <strong>och</strong> orkar inte mer.
35<br />
I mitt arbete ingår s<strong>om</strong> för så många andra att hålla många bollar i luften samtidigt. Jag har idag mycket<br />
svårt att koordinera mer än en sak i taget. När jag talar i telefon <strong>och</strong> lovar utföra saker händer det ofta att<br />
jag inte ens k<strong>om</strong>mer ihåg vad jag lovat göra efter samtalet.<br />
Att hålla presentationer <strong>och</strong> föredrag tillhör mitt dagliga arbete. Att presentera våra produkter <strong>och</strong> tjänster<br />
<strong>och</strong> inte k<strong>om</strong>mer ihåg de fackuttryck s<strong>om</strong> man normalt har i ryggraden s<strong>om</strong> frisk då blir situationen märklig<br />
när man t<strong>vi</strong>ngas gå <strong>om</strong>vägar <strong>vi</strong>a förklaringar. Det hade oftast räckt mer än väl med ett fackuttryck s<strong>om</strong> alla<br />
av åhörarna enkelt förstått.<br />
Det blir heller inte enklare av att man glömmer vad man ställt bilen, eller portkoden <strong>och</strong> telefonnumret hem<br />
m.m.<br />
Att då stå alert <strong>och</strong> vaken när försäkringsbolag, försäkringskassor, läkare <strong>och</strong> andra instanser kräver full<br />
uppmärksamhet är inte helt lätt. Jag har då lärt mig <strong>och</strong> t<strong>vi</strong>ngat mig till att föra anteckningar för att över<br />
huvud taget kunna svara upp till <strong>om</strong>givningens förväntningar <strong>och</strong> krav. Tyvärr förek<strong>om</strong>mer det ofta att jag i<br />
efterhand inte förstår vad jag skri<strong>vi</strong>t, detta tär på ens tålamod <strong>och</strong> framförallt andras när man s<strong>om</strong> jag<br />
lämnar underlag för offerter till sekreteraren <strong>och</strong> hon inte ens kan läsa eller förstå vad man menar. Eller när<br />
man k<strong>om</strong>mer till affären <strong>och</strong> skall handla dagligvaror <strong>och</strong> tar upp notan <strong>och</strong> den inte alls eller bara i delar är<br />
läsbar.<br />
Det tog ett bra tag innan jag insåg att jag glömmer eller rent av glömt händelser. Min fru kan påpeka saker<br />
s<strong>om</strong> jag bara dagen innan fått reda på men inte har en aning <strong>om</strong>. I mitt fall trodde jag att det berodde på att<br />
jag inte lyssnade eller att tankarna var någon annan stans. Men så var inte alltid fallet då jag <strong>vi</strong>d andra<br />
tillfällen konstaterade att <strong>vi</strong> hade diskuterat en händelse <strong>och</strong> varit helt överens <strong>om</strong> att jag skulle göra eller<br />
gjort något.<br />
Att vara ledsen är var människas rättighet, men att vara nedstämd <strong>och</strong> ledsen utan att man vet varför är<br />
frustrerande.<br />
Att vara ständigt trött men ändå inte kunna s<strong>om</strong>na eller sova en hel natt är också frustrerande. Att<br />
förändrad syn <strong>och</strong> hörselupplevelser är knutna till skadan är heller ingen självklarhet när man drabbas.<br />
Listan kan göras mycket lång <strong>om</strong> man lägger till alla symt<strong>om</strong> s<strong>om</strong> kan uppstå <strong>vi</strong>d en WAD relaterad skada.<br />
Jag <strong>vi</strong>ll med detta enkla inlägg påpeka <strong>vi</strong>dden utav att ge oss drabbade rätt information <strong>och</strong> utbildning <strong>om</strong><br />
vår situation så snart s<strong>om</strong> möjligt efter olyckan. Man k<strong>om</strong>mer aldrig igen<strong>om</strong> sitt trauma <strong>om</strong> man inte får<br />
hjälp <strong>och</strong> kunskap att sätta sig själv i centrum för en ny framtid. För mig blev rehabiliteringen <strong>vi</strong>d Alfta<br />
Rehab Center vändningen till ett nytt liv <strong>och</strong> framtidstro.<br />
Februari 1999<br />
WAD!<br />
Kan de va så här?<br />
Påstående:<br />
Jag känner mig extra utsatt för misstroende på grund av att jag själv nonchalerat mina symt<strong>om</strong><br />
efter trafikolyckan 1996-06-04 <strong>och</strong> dessut<strong>om</strong> från början av<strong>vi</strong>sat dessa för mig själv <strong>och</strong> min<br />
<strong>om</strong>givning inkl. läkare jag uppsökt.<br />
Ex:<br />
Då jag <strong>vi</strong>d undersökning <strong>om</strong>bads att röra exempel<strong>vi</strong>s nacken gjorde jag detta så långt jag<br />
förmådde <strong>och</strong> kunde. Ont gjorde det, men skam den s<strong>om</strong> ger sig. På samma sätt resonerade jag
36<br />
<strong>om</strong> avd<strong>om</strong>nade fingra, tår armar <strong>och</strong> ben. Listan kan göras längre <strong>och</strong> mer ingående men.<br />
Bakgrund:<br />
Har man s<strong>om</strong> jag haft återk<strong>om</strong>mande njurstensanfall s<strong>om</strong> till sist resulterade i operation 1987, då<br />
vet man vad smärta är. Att jämföra detta med huvudvärk, stickningar, ömhet, avd<strong>om</strong>ningar samt<br />
stelhet vad då?<br />
Första gången jag <strong>om</strong>bads sätta gradering på min smärta på en skala 0-10, <strong>och</strong> då jag dessut<strong>om</strong><br />
inte förstod vad man menade, blev jag mycket frustrerad över hur man bara kan fråga något<br />
sådant indi<strong>vi</strong>duellt <strong>och</strong> ha någon vetenskaplig nytta av detta. När jag fått förklaring att det var<br />
högst indi<strong>vi</strong>duellt <strong>och</strong> att det gällde att förklara vad man menade med 10, var det enklare att sätta<br />
in nivåerna så s<strong>om</strong> jag kände dem efter olyckan. De hamnade då på 1-2 med andra ord enligt mitt<br />
sätt att se försumbart. När jag sedan efter rek<strong>om</strong>menderad sjukgymnastik började få värk i benen,<br />
hamnade nivån på 2-4 på samma skala.<br />
Numera varierar värken mellan 2-6, då det ytterligare tillk<strong>om</strong>mit <strong>om</strong>råden av kroppen s<strong>om</strong><br />
ömmar <strong>och</strong> värker till <strong>och</strong> från.<br />
Frågor:<br />
• Kan man förneka <strong>och</strong> nonchalera värk så att man inte låtsas <strong>om</strong> den när man får frågan av<br />
exempel<strong>vi</strong>s en läkare?<br />
• Kan detta vara anledningen till att jag gick in i väggen gång på gång de första två åren efter<br />
olyckan?<br />
• Kan detta ha påverkat läkarnas bedömning av mig?<br />
• Om detta är fallet har jag då <strong>om</strong>edvetet undanhållit symt<strong>om</strong> <strong>och</strong> problem för läkare,<br />
försäkringsbolag, arbetskamrater, familj samt övrig <strong>om</strong>givning?<br />
Kan det vara så är jag definitivt helt felbedömds från början. Undra på att försäkringsbolag m.m.<br />
har en av<strong>vi</strong>kande uppfattning i frågan än jag idag.<br />
Det s<strong>om</strong> är motsägande föregående påstående är ju att sakkunniga läkare <strong>och</strong> så kallade experter i<br />
WAD frågan redan från början gen<strong>om</strong>skådade min situation. De avslöjade ju direkt att jag<br />
undanhöll information <strong>om</strong> både sveda <strong>och</strong> värk, då de på ett vederhäftigt sätt undersökte mig.<br />
Detta gjorde att jag till slut insåg att jag både haft <strong>och</strong> har symt<strong>om</strong> s<strong>om</strong> bara jag själv med<br />
medvetenhet <strong>och</strong> kunskap kunnat lära mig att förstå. Detta har till exempel lärt mig att und<strong>vi</strong>ka gå<br />
in i väggen fler gånger utan att förstå varför.<br />
På detta sätt har mitt tidigare påstående att allt jag gör mycket av skapar problem, fått en mer<br />
solklar innebörd. Detta innebär att så fort jag sitter mycket, går mycket, ligger mycket, står<br />
mycket o.s.v. har fått en helt ny dimension, då får jag mycket ökad smärtnivå, d<strong>om</strong>ningar m.m.<br />
efteråt.<br />
Juni, 1999<br />
Ett första steg mot en mognad?<br />
Tiden går <strong>och</strong> <strong>vi</strong> med den. Detta vet alla men samtidigt är det en ny upplevelse för mig när tiden<br />
bara finns <strong>och</strong> jag har alla möjligheter att ta var på den. Hur många i min <strong>om</strong>givning tycker inte<br />
så tro? Samtidigt <strong>vi</strong>sar det sig att jag inte orkar eller s<strong>om</strong> <strong>om</strong>givningen ser det inte gör det jag har<br />
tid med nu när jag har all tid i världen till förfogande. De är klart att man skall ta vara på<br />
möjligheterna <strong>och</strong> inte skapa mer problem än nödvändigt, samtidigt s<strong>om</strong> man har en helt ny<br />
livssituation att ta tag i. Kraven kvarstår sedan tidigare <strong>om</strong> att klara sig själv på bästa sätt,<br />
samtidigt s<strong>om</strong> förutsättningarna helt eller del<strong>vi</strong>s har förändrats. Detta gjorde att jag åter igen tog<br />
mig en stilla funderare <strong>om</strong> <strong>och</strong> för framtiden.<br />
Ekon<strong>om</strong>in är helt avgörande faktor s<strong>om</strong> återspeglar sig i allt vad man <strong>vi</strong>ll eller orkar ta sig till.
37<br />
• Kan jag bo kvar i lägenheten?<br />
• Kan jag hitta ett boende s<strong>om</strong> ekon<strong>om</strong>iskt fungerar bättre?<br />
• Då jag mår mycket sämre av vårt kalla klimat, skall jag leta efter ett boende på varmare<br />
breddgrad?<br />
• Finns det hjälp att få <strong>och</strong> i så fall var hittar jag den?<br />
• Vad skall man acceptera för levnads<strong>vi</strong>llkor <strong>och</strong> vad skall man inte acceptera?<br />
• K<strong>om</strong>mer jag att bli sämre eller bättre i framtiden?<br />
• Om jag skulle bli bättre, vad finns det då för förutsättning att i bästa fall hitta ett arbete med<br />
ålders rätt?<br />
Raden av frågor kan göras mycket lång. Det <strong>vi</strong>ktigaste är att jag deltager i besluten <strong>och</strong> inte<br />
överlåter dessa. Jag mår dessut<strong>om</strong> mycket bättre av att ha vetskap <strong>och</strong> samtidigt får jag kunskap<br />
<strong>om</strong> hur saker <strong>och</strong> ting fungerar <strong>och</strong> ligger till. Har man s<strong>om</strong> jag trott att man har varit med <strong>om</strong> att<br />
bygga upp <strong>och</strong> betalat mycket till vårt samhälle är det <strong>vi</strong>ktigt att man är delaktig i det lilla s<strong>om</strong><br />
finns kvar att fordra. Då jag själv inte på något sätt är vållande till situationen är det frapperande<br />
att det är så <strong>vi</strong>ktigt att själv behöva engagera sig så hårt för att ta var på sina rättigheter. Tyvärr<br />
finns det alltid eremiter i samhället s<strong>om</strong> av någon anledning styr väldigt mycket av vad <strong>och</strong> hur<br />
man blir behandlad. Försäkringar är, har jag förstått, endast till för dem s<strong>om</strong> betalar dem <strong>och</strong> inte<br />
för dem s<strong>om</strong> behöver nyttja dem. Av någon anledning gäller inte fakta när man skall bedöma<br />
ersättningsfrågor, utan istället lägger man ner ofantligt mycket tid <strong>och</strong> kraft på att hitta en annan<br />
förklarig till varför man mår s<strong>om</strong> man gör. I mitt fall är det med facit i han mycket troligt att jag<br />
är född med en trafikolycka utanför Täby i Stockholm. Och skulle det mot förmodan inte vara så,<br />
så måste jag naturligt<strong>vi</strong>s ändå tveklöst hitta en väg tillbaka till arbetet. Om man nu inte klarar av<br />
att gå tillbaka till sitt arbete <strong>och</strong> ett eventuellt nytt inte ekon<strong>om</strong>iskt är att jämställa med tidigare på<br />
grund av skadesituationen, så är det naturligt<strong>vi</strong>s inte självklart att man får någon k<strong>om</strong>pensation<br />
för detta heller. Man kan rent av hamna i arbetslöshet <strong>och</strong> därmed endast med a-kassa s<strong>om</strong><br />
ink<strong>om</strong>st helt eller del<strong>vi</strong>s då en 50-årig whiplashskadad inte har så lätt att hitta något nytt s<strong>om</strong><br />
skulle fungera.<br />
Är det då konstigt att man reagerar när man hör hur stora summor s<strong>om</strong> rinner ut från stat <strong>och</strong><br />
k<strong>om</strong>mun för att man inte tar var på situationerna <strong>och</strong> möjligheterna. Ser man på de i samhället<br />
s<strong>om</strong> klistrar <strong>och</strong> klipper, samlar i skrotkassor, handlar privat med statens eller k<strong>om</strong>munens medel<br />
eller inte vet var man är när man representerar, så blir man ju inte gladare när man får propåer <strong>och</strong><br />
en känsla av att man är mer eller mindre kriminell för att man <strong>vi</strong>ll få ut sin rättmätiga del av det så<br />
kallade skyddsnäten man själv varit med <strong>och</strong> betalat. Samtidigt s<strong>om</strong> de nämnda inte ens i de allra<br />
flesta fallen blir straffade utan i stället får en fallskärm eller erbjudande <strong>om</strong> en annan tjänst s<strong>om</strong><br />
tack..<br />
Vad <strong>vi</strong>ll jag då ha sagt med detta? Jo! Man måste vara delaktig i sin egen sakfråga <strong>och</strong> är det<br />
något s<strong>om</strong> man tycker inte är rätt eller inte förstår att man då ber att få en uttömmande förklaring.<br />
Tycker man ändå att det inte stämmer så är det <strong>vi</strong>ktigt att man så snart s<strong>om</strong> möjligt talar <strong>om</strong> detta<br />
till berörda parter för att göra sin sak hörd. Visst är livet underligt samtidigt s<strong>om</strong> det ställer stora<br />
krav. Detta <strong>och</strong> mycket mer kräver att <strong>vi</strong> engagerar oss så att <strong>vi</strong> känner delaktighet. Man måste ge<br />
sig en chans att delta, det är enda sättet att få respekt för sina åsikter. Detta gäller inte minst sina<br />
närmaste s<strong>om</strong> också måste ges <strong>och</strong> framförallt måste känna delaktighet i vad s<strong>om</strong> har hänt <strong>och</strong><br />
vad s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mer <strong>och</strong> kan hända. Jag har också varit dum <strong>och</strong> sagt till vänner kamrater <strong>och</strong><br />
<strong>om</strong>givning. Jag förstår! Inte fan förstod jag hur det var ställt inte.<br />
Trots min skada skall jag arbeta med <strong>och</strong> fatta rätt beslut i en situation s<strong>om</strong> redan är kaotisk på<br />
grund av sjukd<strong>om</strong>en. För min egen del har det handlat <strong>om</strong> att finna en dygnsrytm s<strong>om</strong> gör att jag<br />
klarar av att orka gå <strong>vi</strong>dare. När man har svårt att sova på grund av ständig molande värk även <strong>om</strong><br />
man försökt att äta tabletter. Medicinen skapar i mitt fall ytterligare problem så s<strong>om</strong> mer
38<br />
illamående, svårare att koncentrera mig <strong>och</strong> därigen<strong>om</strong> håglöshet s<strong>om</strong> gör att jag absolut inte<br />
orkar engagera mig. Härav har jag lärt mig att leva med problemen <strong>och</strong> samtidigt har jag testat<br />
<strong>och</strong> försökt hitta nya vägar för framtiden. Mycket sitter mentalt beroende av en massa<br />
<strong>om</strong>sändigheter <strong>och</strong> här tror jag att jag själv hittat ett nytt jag s<strong>om</strong> ser möjligheterna i stället för<br />
problemen. De är lät sagt men det handlar helt <strong>och</strong> hållet <strong>om</strong> att få hjälp <strong>och</strong> förståelse <strong>och</strong> att inte<br />
bli talad <strong>om</strong>, utan att på ett naturligt sätt få vara delaktig.<br />
Det händer hela tiden nya saker i min utveckling. Sitter jag s<strong>om</strong> exempel <strong>och</strong> arbetar <strong>vi</strong>d datorn<br />
eller läser mycket har jag ändrats så att jag fått en typ av tunnel beteende. Detta innebär att<br />
<strong>om</strong>givningen blir suddig, diffus <strong>och</strong> begränsad, då är uppfattningsförmågan <strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> händer<br />
runt <strong>om</strong>kring mig helt förändrad. Jag uppfattar ej <strong>om</strong>givningen på samma sätt s<strong>om</strong> förut. Tidigare<br />
hade jag förmågan att blockera <strong>om</strong>givningen för att koncentrerat arbeta med en uppgift. Idag sker<br />
det aut<strong>om</strong>atisk men samtidigt störs jag av <strong>om</strong>givningen <strong>och</strong> framförallt kan jag inte uppfatta vad<br />
de säger, <strong>vi</strong>lket jag enkelt kunde göra tidigare <strong>om</strong> det var något s<strong>om</strong> berörde mig.<br />
Övriga symt<strong>om</strong> är s<strong>om</strong> jag tidigare berättat, men kanske lite mer påtagliga. Det kan vara en följd<br />
av att jag k<strong>om</strong>mit till ytterligare insikt <strong>om</strong> sig själv. Detta gör att jag än mer starkt försökt<br />
engagera mig s<strong>om</strong> min vana trogen i de uppgifter s<strong>om</strong> har med framtidsutsikterna att göra. Jag<br />
har nämligen fått möjligheten att testas av arbetslivstjänsten <strong>vi</strong>lket är en lärorik men samtidigt<br />
<strong>om</strong>tumlande upplevelse. Min vana trogen engagerar jag mig fullt ut s<strong>om</strong> vanligt <strong>och</strong> det är<br />
naturligt<strong>vi</strong>s bra men samtidigt går jag över gränsen till vad jag klarar att hantera <strong>och</strong> blir härav<br />
negativt påverkad. Detta har i sin tur medfört att jag än mer funderat på <strong>om</strong> jag någonsin k<strong>om</strong>mer<br />
att kunna k<strong>om</strong>ma tillbaka i någon form av arbete. Jag har fått hjälp under tiden med dessa frågor<br />
<strong>och</strong> <strong>vi</strong> får väl se vad det hela slutar. Kul är i alla fall att få försöka.<br />
Tråkigt är däremot att min handläggare byts ut på FK. Dessut<strong>om</strong> har min samordnande läkare<br />
tagit tjänstledigt i ett halvår. Detta skapar osäkerhet <strong>och</strong> onödiga funderingar <strong>vi</strong>lket gör att man i<br />
stället lägger en del av sitt krut på vad detta k<strong>om</strong>mer att innebära i stället för att enbart engagera<br />
sig i sin rehabiliteringen.<br />
September, 1999<br />
Fortsatt mognad?<br />
Tiden går <strong>och</strong> <strong>vi</strong> med den eller? Jo så är det nog.<br />
Med tanke på att man lämnar <strong>och</strong> går in i utvecklingsfaser hela livet så stämmer nog dessa<br />
påståenden ganska så bra även på mig <strong>och</strong> alla andra s<strong>om</strong> drabbats av en eller annan levnadskris.<br />
Man funderar <strong>och</strong> framförallt anklagar eller snarare letar efter förklaringar till varför man agerar<br />
<strong>och</strong> reagerar s<strong>om</strong> man gör.<br />
Sens<strong>om</strong>maren har varit behaglig (vädermässigt) <strong>och</strong> s<strong>om</strong> fortsättning på en normal s<strong>om</strong>mar så<br />
hade jag hoppats på ett generellt bättre mående. Tyvärr blev detta mående inte så mycket bättre<br />
än i <strong>vi</strong>ntrars. Jag hade hoppats på en stabilare period med mindre <strong>och</strong> framförallt bättre helhet av<br />
mitt mående. Tyvärr är sömnen inte bättre <strong>och</strong> därmed släpper inte tröttheten, <strong>vi</strong>lket gör att<br />
värken gör sig mer påmind på eftermiddagarna än jag hade hoppats på då förra s<strong>om</strong>maren, s<strong>om</strong><br />
ändock var usel vädermässigt, faktiskt var bättre. Värme är bra, men ständig <strong>om</strong>växling är<br />
förödande för mig vad gäller väder.<br />
Vad har då i övrigt hänt sedan sist? Jo. Försäkringsbolaget förnekar sig inte s<strong>om</strong> vanligt <strong>och</strong> letar<br />
sin vana trogen efter <strong>vi</strong>lken ursäkt <strong>och</strong> anledning s<strong>om</strong> helst för att slippa ersätta mig för förlorad<br />
arbetsink<strong>om</strong>st mm. Samtidigt har jag fått propåer <strong>och</strong> reaktioner från försäkringskassan s<strong>om</strong> säger<br />
att det inte är tal <strong>om</strong> annat än pensionering, då samtliga av deras <strong>och</strong> även mina egna försök att<br />
hitta en väg ut ur frustrationen mer eller mindre kraschade. Den senaste i raden av försök var<br />
Arbetslivstjänsten. Här hade jag stora förhoppningar att finna en väg tillbaka ut i arbetslivet men
39<br />
tyvärr fann båda handläggarna, ironiskt nog samma vecka, samma resultat att det inte var att<br />
tänka på. Att man då blir ledsen <strong>och</strong> nedstämd ä de så konstigt? Detta kanske ytterligare är en<br />
orsak till att s<strong>om</strong>maren inte blev vad man hoppats på?<br />
Idag läste jag i GT <strong>om</strong> Lasse Kronér, s<strong>om</strong> övertagit Bingolotto, <strong>och</strong> hur han mått veckan efter sin<br />
stora premier. Lasse påstås också råkat ut för en whiplashskadad i samband med yrkesutövande<br />
enligt GT. Jo. Livet förändrades <strong>och</strong> han var tvungen att hitta en ny tillvaro <strong>och</strong> trodde då att<br />
programledarjobbet för Bingolotto var lättare än Triple & Touch shower <strong>och</strong> så. Stressen <strong>och</strong><br />
pressen gör att han i alla fall är en första sida i GT, <strong>vi</strong>lket inte alls är så konstigt. Hoppas han<br />
orkar <strong>och</strong> kan hitta en tillvaro med sin nya roll så att han inte bara lyckas med sin roll s<strong>om</strong><br />
programledare utan även s<strong>om</strong> människa.<br />
Att leta <strong>och</strong> engagera sig är inte fel i säg men det får inte gå ut över hälsan. Så gjorde jag <strong>och</strong><br />
många med mig, man förnekar ideligen att man är skadad. Detta gör att man ytterligare hamnar i<br />
konflikt med sin <strong>om</strong>givning <strong>och</strong> sig själv då man ger fel signaler <strong>om</strong> hur det egentligen står till.<br />
Inte fan <strong>vi</strong>ll man erkänna att man är sämre än någon annan. Detta skapar ideligen konflikter i<br />
vardagen då man å ena sidan säger att man kan men inte borde <strong>och</strong> å andra sidan är sängliggande<br />
när man gjort de man inte borde. Att ens närmaste inte alltid har lätt att förstå <strong>och</strong> fatta detta är<br />
inte alls konstigt.<br />
Viktigt är dock att inte ge upp utan anpassa sig till de optimalt bästa man kan <strong>och</strong> därmed försöka<br />
hitta en tillvaro s<strong>om</strong> inte har så mycket berg <strong>och</strong> dalbana i sig. Detta är lättare sagt än gjort då<br />
livet ändock består av måsten s<strong>om</strong> man inte kan eller <strong>vi</strong>ll und<strong>vi</strong>ka. De är då de gamla<br />
<strong>vi</strong>sd<strong>om</strong>sorden k<strong>om</strong>mer fram <strong>och</strong> s<strong>om</strong> man fick höra av sina föräldrar <strong>och</strong> i skolan av både lärare<br />
<strong>och</strong> elever. Ge inte upp! Stå inte där <strong>och</strong> pjoska dig! Sitt inte där <strong>och</strong> grina! Bit ihop <strong>och</strong> gå<br />
<strong>vi</strong>dare! De är klart Ni känner igen d<strong>om</strong>. Helt plötsligt har dessa <strong>och</strong> många andra<br />
uppfostringsknep fått en annan dimension.<br />
Tyvärr gör man allt det där <strong>och</strong> mycket där till, då plötsligt bedöms man s<strong>om</strong> icke sjuk eller i<br />
varje fall inte alls så skadad s<strong>om</strong> man kanske är. För min del innebar detta en katastrof då jag<br />
självklart inte står <strong>och</strong> säger emot läkare <strong>och</strong> sjukvårdspersonal när de säger.<br />
"Det går över". "Ha tålamod". "Skulle det bli sämre så får Du höra av Dig".<br />
När man då återigen gör detta hos läkaren eller s<strong>om</strong> jag går <strong>vi</strong>dare till så kallade specialister <strong>och</strong><br />
får samma mottagande, då är det inte helt lätt. De <strong>vi</strong>sar sig att specialist är man på sjukhus in<strong>om</strong><br />
ett helhets <strong>om</strong>råde s<strong>om</strong> exempel<strong>vi</strong>s neurologi. Detta innebär inte på något sätt att man vet <strong>och</strong> kan<br />
så värst mycket <strong>om</strong> WAD-<strong>skador</strong>. Alltså måste man själv vara så insatt i ärendet att man<br />
uppsöker rätt specialister för att få rätt bedömningar. Inte undra på att det finns läkare s<strong>om</strong> bl.a.<br />
har till yrke att ifrågasätta <strong>om</strong> man är skadad eller inte när man följt de normala mönstret <strong>och</strong> åkt<br />
till sjukhuset för att få hjälp.<br />
Dessa läkare kallas för förtroendeläkare <strong>och</strong> deras i huvudsakliga uppgift är att förklara att man<br />
inte är sjuk eller snarare att hitta helt andra orsaker till att man mår s<strong>om</strong> man gör för att<br />
försäkringsbolag <strong>och</strong> dylika skall slippa betala ut ersättning för de man skadats av. Om detta är att<br />
upprätthålla rättssamhället så har det gått snett någon stans. Om man tar en försäkring <strong>och</strong> <strong>om</strong><br />
man skulle behöva utnyttja den samma får man alltså vara på sin vakt redan från början <strong>och</strong><br />
framförallt glömma allt vad man uppfostrats att göra för då går det riktigt illa. Hade<br />
försäkringsbolaget däremot tagit sitt ansvar <strong>och</strong> krävt undersökningar av verkliga specialister<br />
<strong>om</strong>edelbar efter olyckan så är jag övertygad <strong>om</strong> att många människor inte hade behövt lida s<strong>om</strong><br />
man idag gör.<br />
Tyvärr <strong>vi</strong>sar det sig att försäkringsbolaget istället inriktar alla sina resurser på att slippa betala ut<br />
ersättning <strong>och</strong> <strong>om</strong> möjligt helt trycka ner den s<strong>om</strong> skadats. Tyvärr har d<strong>om</strong> ett övertag då de<br />
kämpar mot en person s<strong>om</strong> inte alltid orkar att kämpa emot <strong>och</strong> detta vet d<strong>om</strong>. Det märkliga i<br />
sammanhanget är att man borde ju vara mycket mer mån <strong>om</strong> försäkringstagarna då de är dessa<br />
s<strong>om</strong> <strong>om</strong> inte helt så till stor del skapat försäkringsbolagen.<br />
Märkligt, märkligt, märkligt.
November 99<br />
WAD då förtroende?<br />
40<br />
Efter att avvaktat <strong>och</strong> väntat i sex månader k<strong>om</strong> till sist en fortsättning på frustrationen. Samtalen<br />
med FK <strong>och</strong> min nytillsatta handläggare resulterade i att jag åter <strong>om</strong>bads vara behjälplig för att få<br />
fram dokumentation s<strong>om</strong> förklarar <strong>och</strong> klarlägger min situation. Jag skulle ju ändå uppsöka min<br />
samordnade <strong>och</strong> sjukskrivande läkare för nytt sjukintyg på grund av fördröjningen. FK hade stora<br />
svårigheter att få svar på sin begäran <strong>om</strong> att få samordnade läkares journalkopior tillsända sig. Jag<br />
frågade då lite fundersamt <strong>om</strong> de inte hade funderat på att kontakta min läkare <strong>vi</strong>a telefon för att<br />
få en förklaring. Men så gjorde man förmodligt<strong>vi</strong>s inte bara. Varför vet jag ej.<br />
Då jag träffade min läkare för att åter förlänga sjukskrivningen ytterligare ett halvår på<br />
rek<strong>om</strong>mendation av FK blev hon införstådd i problemet <strong>och</strong> fixade <strong>om</strong>gående utskrifter på dessa.<br />
Min vana trogen, efter <strong>vi</strong>lken gång i ordningen vet jag ej, erbjöd jag mig åter vara behjälplig för<br />
att underlätta. Man har vad jag förstår svårt att få klara <strong>och</strong> enkla svar på sina frågor <strong>och</strong> vad detta<br />
beror av kan man bara spekulera i.<br />
För mitt fall gäller att jag till en början inte fattade eller lättare sagt inte fick någon att förklara för<br />
mig vad s<strong>om</strong> kunde eller hade hänt. Detta gjorde att jag inte sökte eller ansåg mig behöva söka<br />
experthjälp då läkarna entydigt sa Du får avvakta <strong>och</strong> se. Blir det värre får Du återk<strong>om</strong>ma. Med<br />
46 års erfarenhet av några skärsår, ikullkörningar med cykel, halsmandel operation samt<br />
njurstensanfall s<strong>om</strong> sedermera blev operation hade jag klart för mig att allt s<strong>om</strong> hänt mig var av<br />
övergående karaktär.<br />
Att då drabbas av att det inte gick över utan snarare med läkarnas goda minne förvärrades på<br />
grund av den svårbedömda skadetypen är ju i efterhand beklämmande. Då är det naturligt<strong>vi</strong>s så<br />
att läkaren s<strong>om</strong> tidigare inte hade haft speciellt bestämda åsikter naturligt<strong>vi</strong>s inte med hedern i<br />
behåll kan utfärda mer preciserade uttalanden i efterhand än vad han eller hon kan bedöma skäligt<br />
s<strong>om</strong> rekaputilation för hans egen heders skull. Detta faktum får förtroendeläkaren på sitt bord<br />
tillsammans med i mitt fall mycket entydiga svar från experter i frågan s<strong>om</strong> fastslår ett klart<br />
samband mellan trafikolyckan <strong>och</strong> mina symt<strong>om</strong>. Vad gör då förtroendeläkare? Jo! Han<br />
konstaterar att det finns anledning att vara kritisk till att det är en WAD-skada med hänsyn taget<br />
till de journaler s<strong>om</strong> presenterats för hon<strong>om</strong>. Dessut<strong>om</strong> är det själklart så att den hand s<strong>om</strong> föder<br />
en är man naturligt<strong>vi</strong>s försiktigt inställsam till <strong>och</strong> för. Detta sammantaget gör att man så s<strong>om</strong> jag<br />
uppfattar letar efter alla anledningar till misstroende mot försäkringstagaren.<br />
I mitt fall finns det fyra helt oberoende experter in<strong>om</strong> WAD-<strong>om</strong>rådet s<strong>om</strong> klart ser ett samband<br />
mellan olyckan <strong>och</strong> min situation <strong>och</strong> dessut<strong>om</strong> ett invaliditetsintyg s<strong>om</strong> säger att jag är WAD<br />
grad III skadad med 15-18% invaliditetsgrad. Tyvärr verkar det s<strong>om</strong> att det är de övriga läkarnas<br />
okunskap eller ink<strong>om</strong>petens s<strong>om</strong> avgör <strong>om</strong> man skall bli rätt<strong>vi</strong>st bedömd eller inte av<br />
förtroendeläkarna.<br />
Är detta realistiskt i vårt samhälle så kan man ju stilla undra <strong>och</strong> funderas över vad s<strong>om</strong> är rätt<br />
<strong>och</strong> fel. Det kanske är så att man skapat organisationer <strong>och</strong> funktionärer för att hålla<br />
sysselsättningen uppe <strong>och</strong> inte för att värna <strong>om</strong> människan i samhället. Till sist kanske man finner<br />
att det inte finns någon instans s<strong>om</strong> har eller får utöva rätt<strong>vi</strong>sa <strong>och</strong> medmänsklighet i dagens<br />
samhälle. Vad gör man då? De är kanske inte så konstigt att människor hoppar framför tåg eller ut<br />
från balkonger. Är det månne så att de uppfattas positivt från samhällets sida <strong>om</strong> så sker?<br />
Hoppas jag har fel <strong>och</strong> att samhället tar sitt ansvar när man s<strong>om</strong> bäst behöver det.
Januari, 2000<br />
Nytt liv?<br />
41<br />
Motgångar föder styrka <strong>och</strong> erfarenhet är ju be<strong>vi</strong>ngade ord s<strong>om</strong> används ofta under ens liv. Man<br />
går starkare ur en motgång än i den. Och så <strong>vi</strong>dare. Detta är nog i sig sanningens ord för normalt<br />
friska människor när ens bekymmer mer är av världslig art. Jag menar ekon<strong>om</strong>iska bekymmer,<br />
samlevnadsproblem, dödsfall <strong>och</strong> motsvarande nog så påfrestande <strong>och</strong> allvarliga problem finner<br />
man en i det allra flesta fall lösning på.<br />
När problemet eller problemen är bestående <strong>och</strong> man mer eller mindre inte kan påverka dem utan<br />
t<strong>vi</strong>ngas att acceptera dem. Det är då man hamnar i en helt annan dimension s<strong>om</strong> man inte med de<br />
normalt rationella metoderna lyckas att påverka. Har man då dessut<strong>om</strong> oförstående människor,<br />
läkare samt övrig <strong>om</strong>givning s<strong>om</strong> inte <strong>vi</strong>ll förstå blir vägen tillbaka mycket tyngre än nödvändigt.<br />
Tyvärr måste man gå igen<strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> kan kallas en process <strong>vi</strong>ken innebär en del faser eller steg<br />
s<strong>om</strong> dessvärre inte går att hoppa över.<br />
1. Först måste man själv inse att något ut över det vanliga kan ha hänt.<br />
2. I samband härmed hamnar man i en så kallad förnekandefas där framförallt en själv men<br />
tyvärr även ens <strong>om</strong>givning ställer till problem. Detta gäller anhöriga <strong>och</strong> vänner men kanske<br />
mest oförklarligt <strong>vi</strong>ssa läkare s<strong>om</strong> inte har kunskap <strong>och</strong> förståelse <strong>och</strong> dem är man av respekt<br />
<strong>och</strong> uppfostran lärd att tro <strong>och</strong> lyssna till.<br />
3. När förnekandefasen är bearbetad börjar man återgången till ett nytt liv. Tyvärr hamnar man<br />
tillbaka i förnekandefasen ytterligare några gånger men sakta, sakta börjar man inse <strong>och</strong><br />
k<strong>om</strong>ma underfund med vad s<strong>om</strong> hänt.<br />
4. Nu gäller det att hitta <strong>och</strong> lära sig ett nytt liv <strong>och</strong> leverne med allt vad de innebär. Det s<strong>om</strong><br />
förut förväntades av en är väldigt lätt att försöka återgå till <strong>och</strong> av det ser <strong>och</strong> lär man vad<br />
man kan <strong>och</strong> inte kan i sitt nya liv. Nu ser man tydligt vem s<strong>om</strong> har förståelse <strong>och</strong> vem s<strong>om</strong> är<br />
ens vänner för nu börjar i bästa fall även ens <strong>om</strong>givning att förstå vad s<strong>om</strong> kan ha hänt. För så<br />
man är blir man behandlad <strong>och</strong> bemött.<br />
5. Insikten intar nu ytterligare en smärtsam fas. För min del innebär den att jag inte kan återgå<br />
till mitt arbete utan kanske rent av t<strong>vi</strong>ngas bli pensionär. Om ekon<strong>om</strong>in varit ett praktiskt<br />
problem tidigare inträder nu en ny situation. Vad innebär pension i pengar <strong>och</strong> hur behandlas<br />
man fortsättnings<strong>vi</strong>s av försäkringsbolaget <strong>och</strong> hur blir det med arbetsskadan o.s.v. Detta kan<br />
<strong>och</strong> säkert gör att man åter kanske hamnar i förnekande fasen igen <strong>och</strong> tyvärr är det bara att<br />
börja <strong>om</strong> igen.<br />
Att detta tar på ens krafter <strong>och</strong> kräver ett stort engagemang är FK <strong>och</strong> försäkringsbolag mycket<br />
medvetna <strong>om</strong>. Dessvärre krävs det ett 100% engagemang <strong>och</strong> av naturliga själ är det ingen s<strong>om</strong><br />
orkar detta. Och s<strong>om</strong> jag ser det utnyttjas detta av både FK <strong>och</strong> försäkringsbolag.<br />
Jag har dessbättre orkat att vara delaktig på ett relativt kreativt sätt <strong>och</strong> dessut<strong>om</strong> haft glädjen att<br />
få de flesta av utredarna från de förståendes led. Detta tillsammans med att advokaten <strong>och</strong> facket<br />
(SIF) ställt upp på ett fantastiskt sätt.<br />
Till sanningen bör tilläggas att mitt fall av de allra flesta hittills bedömts s<strong>om</strong> relativt<br />
ok<strong>om</strong>plicerat <strong>och</strong> klart men ändå har jag <strong>upplevt</strong> det mycket jobbigt <strong>och</strong> frustrerande.<br />
Nu hoppas jag på att finna en yttre <strong>och</strong> framförallt inre balans i tillvaron s<strong>om</strong> gör att livet med<br />
den nya utgångspunkten ter sig så bra s<strong>om</strong> möjligt. På många sätt innebär det att börja <strong>om</strong> från<br />
början, <strong>vi</strong>lket kan vara en utmaning i sig, men med den stora skillnaden att nu har man mer<br />
erfarenhet <strong>och</strong> kunskap s<strong>om</strong> förhoppnings<strong>vi</strong>s hjälper en i vägvalen framgent. Vi får väl se vad<br />
nästa stycke handlar <strong>om</strong>.
42<br />
Mognad!<br />
Hur man än vrider <strong>och</strong> vänder så är det ärlighet <strong>och</strong> uppriktighet mot sig själv <strong>och</strong> sin <strong>om</strong>givning<br />
s<strong>om</strong> gäller. Jag måste dessvärre erkänna att jag på grund av min en<strong>vi</strong>shet <strong>och</strong> inställning att allt<br />
måste bli bättre <strong>och</strong> på något sätt gå över till det s<strong>om</strong> jag kallar det normala, helt klart själv<br />
bidragit till att jag på ett negativt sätt inte k<strong>om</strong> till insikt att man inte är samma person efter<br />
olyckan s<strong>om</strong> innan.<br />
Detta ger inte bara en själv motsägelser utan naturligt<strong>vi</strong>s i ännu större grad ens <strong>om</strong>givning. S<strong>om</strong><br />
man beter sig blir man uppfattad <strong>och</strong> bemött. Alltså är man lätt att missuppfatta när man ideligen<br />
gör <strong>och</strong> beter sig s<strong>om</strong> man skulle <strong>vi</strong>lja vara. Att man sedan i sin ensamhet eller in<strong>om</strong> familjen på<br />
ett eller annat sätt kurerar sig för att ånyo orka bete sig s<strong>om</strong> man skulle <strong>vi</strong>lja va, det tar till slut ut<br />
sin rätt.<br />
Varför är det då så svårt <strong>och</strong> varför tar det så lång tid att själv k<strong>om</strong>ma till denna insikt? Detta har<br />
jag funderat på intensivt sista tiden. Jag tror att mycket k<strong>om</strong>mer från den uppfostran man har fått<br />
<strong>och</strong> naturligt<strong>vi</strong>s hur man har drabbats av motgångar tidigare i livet. Har man s<strong>om</strong> jag varit<br />
förskonad <strong>och</strong> med mycket få undantag drabbats så värderar man sin situation med utgång från<br />
detta. Råmärken <strong>och</strong> nivåer sätter man helt klart i förhållande till tidigare händelser.<br />
Alltså har man s<strong>om</strong> jag varit drabbad av njurstensanfall s<strong>om</strong> slutade i operation så är det mitt<br />
onda i livet vad gäller nivå på smärta. Dessut<strong>om</strong> har jag sedan 1987 varit besvärsfri från detta<br />
<strong>vi</strong>lket helt klart är en belastning vad gäller erfarenhet då min WAD-skada inte går över. Här<br />
gäller istället att hitta en balans mellan det s<strong>om</strong> man måste göra <strong>och</strong> det s<strong>om</strong> man måste und<strong>vi</strong>ka<br />
för att må så bra s<strong>om</strong> möjligt.<br />
Härav <strong>vi</strong>ll jag påstå att dessa erfarenheter man på ett eller annat sätt skaffat sig, är mycket<br />
negativa då man drabbas av en kronisk eller motsvarande situation. Det kanske rentav är så att<br />
man gör sig ett otal otjänster för att man hela tiden har bli<strong>vi</strong>t intalad att det alltid gått över bara<br />
man står ut.<br />
Samtidigt <strong>vi</strong>ll jag påstå motsatsen också, för hade man inte sett ljuset i tunneln eller kämpat<br />
<strong>vi</strong>dare så hade i varje fall inte jag k<strong>om</strong>mit till rätta med min insikt <strong>om</strong> vad en WAD-skada kan va<br />
när värk <strong>och</strong> olägenheter tar överhand. Här har hjälpen från informatörer <strong>och</strong> läkare in<strong>om</strong><br />
<strong>om</strong>rådet varit ovärderliga för att nå en insikt.<br />
Det s<strong>om</strong> engagerar mig <strong>och</strong> mitt funderande idag mycket är hur man kan hjälpa andra i liknande<br />
situationer. Jag är övertygad <strong>om</strong> att alla gör sitt bästa med utgångspunkt från vad man själv kan<br />
<strong>och</strong> har kunskap i men uppenbart är det en droppe i havet då det så <strong>vi</strong>tt jag vet inte finns någon<br />
WAD-skadad s<strong>om</strong> känner sig rätt<strong>vi</strong>st behandlad eller bemött. Därför tror jag att det akuta vore att<br />
först få de WAD-skadade till en insikt <strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> kan ha hänt <strong>och</strong> hur man kan <strong>och</strong> sedan bör<br />
lära sig att agera mot sig själv. Annars upprepas samma trauma hos samtliga drabbade <strong>och</strong> detta<br />
är helt klart en försämrande <strong>och</strong> förvärrande faktor i slutet av processen.<br />
Alltså! Lurar man inte sig själv så lurar man heller inte sin <strong>om</strong>givning <strong>och</strong> därigen<strong>om</strong> får man<br />
med stor sannolikhet en mer rätt<strong>vi</strong>sande bedömning redan från början av både läkare <strong>och</strong> ens nära<br />
<strong>och</strong> kära. Självklart löper man risken att hjälpa hypokondriker att fastna i nätet, men det kan ju<br />
inte va så många, å andra sidan hjälper man med säkerhet flertalet drabbade att inte skada sig mer<br />
<strong>och</strong> därigen<strong>om</strong> förvärra sin situation <strong>och</strong> de måste vara ekon<strong>om</strong>iskt <strong>och</strong> framförallt mycket<br />
medmänskligt. Detta hade den drabbade varit mycket mer hjälpt av än att ideligen bemötas av<br />
misstro.<br />
Hade exempel<strong>vi</strong>s försäkringsbolagen men även försäkringskassan haft detta s<strong>om</strong> en förutsättning<br />
<strong>och</strong> inte s<strong>om</strong> idag ett mer eller mindre ifrågasättande, så är jag övertygad <strong>om</strong> att mycket lidande<br />
<strong>och</strong> framförallt många människor gått både snabbare <strong>och</strong> sist men inte mins friskare ur<br />
situationen <strong>och</strong> det hade i sin tur kostat samhället mycket mindre.<br />
Det är på förek<strong>om</strong>men anledning tragiskt när man s<strong>om</strong> jag <strong>och</strong> många med mig får utlåtanden av<br />
förtroendeläkare s<strong>om</strong> på alla medel försöker att bortförklara, i stället för att sätta sina resurser på
43<br />
förebyggande <strong>och</strong> att hjälpa. Det är nu ens beteende får betala ett ofantligt högt pris. Dessut<strong>om</strong><br />
förk<strong>om</strong>mer en mer eller mindre utstuderad mycket märklig utklassning eller förtal läkare emellan<br />
där uttryck s<strong>om</strong> patientillvända <strong>och</strong> motsvarande uttalanden gör att undersökningar avfärdas för<br />
att de inte stöttar systemen utan tillvaratar patienten med dennes symt<strong>om</strong>.<br />
Att samtidigt med detta k<strong>om</strong>ma till insikt hur illa man själv kanske påverkat förloppet <strong>och</strong><br />
utgången av tillfrisknandet gör alla <strong>och</strong> en var drabbad varken gladare eller framförallt friskare.<br />
Sedan begär man förmodligen också att den drabbade skall anpassa sig till situationen <strong>och</strong> ta livet<br />
s<strong>om</strong> det är <strong>och</strong> gå <strong>vi</strong>dare. Detta sker i min fas av livet när man borde vara s<strong>om</strong> mest aktiv <strong>och</strong> då<br />
är man helt plötsligt heller inte längre under någon form av rehabilitering för att man är<br />
förtidspensionerad. På något sätt tror jag att många av oss drabbade, <strong>om</strong> man inte brutit samman<br />
tidigare, bryter samman nu. Dessut<strong>om</strong> finns det för pensionären fler hinder att tampas med. Bl.a.<br />
blir man i <strong>vi</strong>ss mån <strong>och</strong> inte allt för sällan betraktad s<strong>om</strong> andra klassens medborgare för att man<br />
inte är i arbetsdugligt skick <strong>och</strong> då prioriteras man efter detta.<br />
För min egen del är jag på något sätt ganska bra i balans med situationen mentalt men o<strong>vi</strong>ssheten<br />
<strong>om</strong> hur saker <strong>och</strong> ting k<strong>om</strong>mer att bli tär mycket på ens jag. Samtidigt känner jag mig lyckligare<br />
lottad än de flesta drabbade då jag en<strong>vi</strong>st försökt <strong>och</strong> till stora delar lyckats få klarhet i hur saker<br />
<strong>och</strong> ting funkar.<br />
Tänka sig!<br />
Maj, 2001<br />
Framtid?<br />
Att mognad <strong>och</strong> acceptans är ett begrepp man får höra av läkare <strong>och</strong> andra under en sådan här<br />
process. Och är väl ok. Men att förstå vad mognaden innebär eller rättare sagt för med sig är inte<br />
samma sak.<br />
Har man s<strong>om</strong> jag ständigt molande värk <strong>och</strong> tidigare inte alls, eller med åren lärt sig att, handskas<br />
med problemen s<strong>om</strong> man skapar för att man lever s<strong>om</strong> man tidigare gjort. Då är mognaden en<br />
positiv insikt i varför man blir lidande av sitt beteende. Samtidigt är det frustrerande att k<strong>om</strong>ma<br />
underfund med att man inte är s<strong>om</strong> tidigare efters<strong>om</strong> man förnekat <strong>och</strong> där av inte alltid förstått<br />
att man fått lida för detta.<br />
Samtidigt k<strong>om</strong>mer ju tanken upp hur det k<strong>om</strong>mer att stå till med en <strong>om</strong> ett år eller fem år <strong>och</strong><br />
kanske rentav tio år. Insikten <strong>och</strong> mognaden har ju inneburit att man förstått att man är skadad<br />
<strong>och</strong> att det inte går över <strong>och</strong> med de har ju sjukd<strong>om</strong>en k<strong>om</strong>mit i ett mer aktivt centrum. Detta har<br />
ju i sin tur inneburit att man inte sätter sig i situationer s<strong>om</strong> medför problem <strong>och</strong> därav har man<br />
begränsat mycket av vad s<strong>om</strong> var normalt leverne tidigare i livet.<br />
Helt naturligt blir man försiktigare <strong>och</strong> när man s<strong>om</strong> jag bara blir sämre av att gå hos sjukgymnast<br />
eller motsvarande träning, då hamnar man i livets utförsbacke samtidigt s<strong>om</strong> insikten borde hela<br />
<strong>och</strong> läka. Tyvärr är det inte upplyftande insikter samtidigt s<strong>om</strong> det är livs<strong>vi</strong>ktigt att k<strong>om</strong>ma<br />
<strong>vi</strong>dare i situationen <strong>och</strong> framförallt hitta en livsrytm s<strong>om</strong> känns bättre. Begränsningar har man ju<br />
fått tacklas med under livets gång, men att inte kunna påverka dem på samma sätt s<strong>om</strong> tidigare är<br />
frustrerande.<br />
Dessut<strong>om</strong> hamnar man i en helt annan samhällssituation <strong>och</strong> vad s<strong>om</strong> än sägs så blir man en<br />
sämre sort i samhället. I dagens uppskruvade samhälle märks det tydligt.<br />
Ja ha! Du är pensionär! Ja då har Du ju all tid i världen på Dig! Jaså Du är en sån där parasit Du!<br />
Samtidigt har jag fått tid att fundera på framtiden på ett helt nytt sätt <strong>och</strong> det gör att man blir<br />
nedstämd <strong>och</strong> bes<strong>vi</strong>ken när man ser sin begräsning jämfört med tidigare. Alla tidigare måsten har<br />
på detta sätt ersatts av begränsningar <strong>och</strong> på så sätt helt <strong>och</strong> hållet förändrat tillvaron. Framtiden<br />
ter sig mycket mer o<strong>vi</strong>ss då man inte utan förbihåll kan bestämma vad man kan göra eller inte<br />
göra. Tyvärr blir det allt för ofta att man inte kan göra det man <strong>vi</strong>ll <strong>och</strong> har bestämt <strong>och</strong> då blir
44<br />
man ledsen <strong>och</strong> nedstämd.<br />
Så att ta dagen s<strong>om</strong> den k<strong>om</strong>mer har mer bli<strong>vi</strong>t en ny livsstil än tidigare. Att lova <strong>och</strong> planera är<br />
en lyx jämfört med nuvarande livssituationen. Härav är man inte alltid lätt att leva med <strong>och</strong><br />
framförallt svår att lita på för <strong>om</strong>givningen. Detta har helt klart satt djupa spår i familjen <strong>och</strong><br />
bland vänner <strong>och</strong> bekanta.<br />
Oktober. 2003<br />
Ny olycka!<br />
Att livet gått <strong>vi</strong>dare <strong>och</strong> levernet med de, är bara att konstatera. Jag hade tänkt sätta mig ner <strong>och</strong><br />
göra en sammanfattning av mitt leverne sedan sist jag skrev i maj 2001, men inte då behöva<br />
skriva <strong>om</strong> att jag råkat ut för ytterligare en påkörning s<strong>om</strong> skedde 2003-09-04. Så innan <strong>vi</strong><br />
berättar <strong>om</strong> nya olyckan <strong>vi</strong>ll jag göra en sammanfattning av de senaste dryga två åren.<br />
S<strong>om</strong> jag tidigare uttryckt mig har mognader i processen gått i steg <strong>och</strong> till <strong>och</strong> från varit mer eller<br />
mindre <strong>om</strong>tumlande. De senare åren har på ett påtagligt sätt fått mig att k<strong>om</strong>ma till insikt <strong>om</strong> mitt<br />
jag efter olyckan 1996. Jag tror mig numera förstått vad den så kallade förnekelsefasen inneburit<br />
för mig <strong>och</strong> mitt leverne, när jag numera tror mig ha k<strong>om</strong>mit till insikt på ett mer konkret sätt <strong>om</strong><br />
vem jag numera är till skillnad från tidigare. Att jag har fått insikter <strong>och</strong> trott mig k<strong>om</strong>mit ur<br />
förnekelsefasen tidigare är jag nu införstådd med, men att de skulle gå i steg <strong>och</strong> att de skulle vara<br />
så <strong>om</strong>tumlande hade jag inte klart för mig.<br />
Härav har jag hållit mig avvaktande till att skriva <strong>om</strong> detta förrän jag skaffat mig distans till mitt<br />
nya jag <strong>och</strong> därigen<strong>om</strong> kunnat utvärdera detta.<br />
De har åter en gång varit en mycket smärtsam upplevelse, så till <strong>vi</strong>da att alla förutvarande<br />
självklarheter inte längre var <strong>och</strong> är självklarheter. Detta är också en smärtsam upplevelse när<br />
man till slut lärt <strong>om</strong> <strong>och</strong> slutat leva efter gamla mönster <strong>och</strong> inlärt leverne. Att helt plötsligt<br />
k<strong>om</strong>ma underfund med dessa saker är tror jag näst intill en <strong>om</strong>öjlighet, då människan inte är så<br />
lätt att övertala utan att man själv k<strong>om</strong>mit till insikter s<strong>om</strong> ändrar ens inställning. Därför har detta<br />
varit <strong>om</strong>tumlande <strong>och</strong> på sitt sätt smärtsamt att skriva <strong>om</strong> <strong>och</strong> objektivt återge.<br />
Min fru <strong>och</strong> jag har båda de senaste åren funnit vårt nya jag <strong>och</strong> de har gjort att <strong>vi</strong> varit fullt<br />
sysselsatta med att inrätta oss i denna värklighet. Vi gör åter en massa saker gemensamt men på<br />
de nya sätt <strong>vi</strong> kan klara <strong>och</strong> behärska situationerna, samtidigt s<strong>om</strong> <strong>vi</strong> hela tiden tar hänsyn till vad<br />
<strong>vi</strong> kan göra <strong>och</strong> inte bör göra. Detta har för vår del gjort att <strong>vi</strong> gemensamt sköter alla sysslor i<br />
vardagen <strong>och</strong> på fritiden, för att und<strong>vi</strong>ka att skada var <strong>och</strong> en. De jag kan göra för oss utan att<br />
skapa problem för mig gör jag <strong>och</strong> de min fru kan göra för oss utan skada sig gör hon. Detta var<br />
mycket <strong>om</strong>tumlande att efter 30 års äktenskap att på något sätt behöva börja <strong>om</strong> på nytt. Hur s<strong>om</strong><br />
helst har vårt liv med facit i hand bli<strong>vi</strong>t ett mycket harmoniskare leverne <strong>och</strong> framförallt har de på<br />
detta nya sätt inte inneburit så mycket <strong>och</strong> svåra svängningar i tillvaron. De är inte bara en av oss<br />
s<strong>om</strong> gör de ena eller de andra utan <strong>vi</strong> hjälps åt med allt.<br />
De nya levernet har inte gjort sig själ <strong>och</strong> de har inte varit utan problem att k<strong>om</strong>ma till den nya<br />
insikten, så därför har jag s<strong>om</strong> tidigare nämnts inte satt mig ner för att dokumentera detta förrän<br />
jag själv förstått de hela. Att då bli utsatt för ytterligare en olycka var milt uttryckt mycket jobbigt<br />
<strong>och</strong> milt sagt <strong>om</strong>tumlande.<br />
Utan jämförelse med tidigare olycka blev jag påkörd bakifrån av en k<strong>vi</strong>nna när jag stillastående<br />
inväntade upplösning av en köbildning på utfarten från Uddevalla mot Trollhättan på väg 44. Jag<br />
såg direkt att bilen s<strong>om</strong> närmade sig inte skulle kunna stanna med den hastighet s<strong>om</strong> den närmade<br />
sig med. Därför valde jag att försöka lindra smällen gen<strong>om</strong> att köra ut på dikesrenen <strong>och</strong> köra upp<br />
jämsides med framförvarande bil. Detta gjorde att sammanstötandet blev mycket lindrigare, men<br />
ändå märkbart. K<strong>vi</strong>nnan körde in i mitt vänstra bakparti med hennes högra frampart <strong>och</strong> <strong>skador</strong>na
45<br />
blev begränsade tack vare att jag lyckades köra åt sidan. Ändå var de en märkbar kollision s<strong>om</strong> så<br />
här i efterhand satte sina spår inte bara på bilarna utan även på min kropp.<br />
Smärtpåverkan har inte påtagligt ökat i nivå men koncentrations <strong>och</strong> funktionspåverkan har i<br />
stället bli<strong>vi</strong>t förändrade. En olustkänsla har påverkat mitt nyvunna jag <strong>och</strong> nyvunna normala<br />
beteende. Detta gör att jag mycket ofta strövar <strong>om</strong>kring i min närhet för att häva olusten <strong>och</strong> på så<br />
sätt försöka lindra de hela. De är inget s<strong>om</strong> jag med klarhet <strong>och</strong> definition kan precisera, men helt<br />
klart är de en ny <strong>om</strong>ständighet i mitt liv s<strong>om</strong> jag återigen inte styr över.<br />
Själv uppmärksammade jag inte detta nya mönster av beteenden utan fick med hjälp av mina nära<br />
<strong>och</strong> kära påpekanden <strong>om</strong> varför jag gjorde så. Mår du inte bra? Har de hänt något? Har du mer<br />
ont? Varför är du så rastlös?<br />
Detta gjorde att jag tog mig en funderare över mitt nya jag <strong>och</strong> konstaterade då att detta var nya<br />
mönster s<strong>om</strong> infunnit sig efter olyckan 4/9 2003. Med facit i hand var de så att <strong>om</strong>givningen<br />
påpekade detta direkt efter olyckan, men jag tog inte åt mig då jag inte kände högre smärta eller<br />
andra smärtpåverkande förändringar, utan att inse de nya faktum i min tillvaro.<br />
Med facit i hand <strong>och</strong> med tidigare erfarenhet av förnekande är jag milt uttryckt frustrerad över de<br />
s<strong>om</strong> händer. De är definitivt något nytt jag inte kan styra över <strong>och</strong> med eftertanke blir jag mycket<br />
frustrerad över den nya situationen <strong>och</strong> framtiden.<br />
K<strong>om</strong>mer de att bli en upprepning av förnekelsefasen <strong>och</strong> i så fall k<strong>om</strong>mer de att ta lika lång tid<br />
s<strong>om</strong> föregående? Eller är de ett övergående stadie? Hur lång tid k<strong>om</strong>mer detta att påverka min<br />
livssituation? Finns de någon framförhållning s<strong>om</strong> säger när de borde vara passerat, eller när de<br />
hela kan anses vara permanent?<br />
Finns de inga svar på dessa frågor får jag väl återk<strong>om</strong>ma med mitt svar på detta i en framtid.<br />
Av Whiplashskadad