44 A4/A3 - Sveriges geologiska undersökning
44 A4/A3 - Sveriges geologiska undersökning
44 A4/A3 - Sveriges geologiska undersökning
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>44</strong> <strong>A4</strong>/<strong>A3</strong>
SVERIGES GEOLOGISKA UNDERSöKNING PROSPEKTERINGSRAPPORT<br />
Berggrundsbyrån Datum 1981-09-17<br />
Uppdragsgivare: NSG ID-nr: BRAP 81072<br />
Projekt: Västerbotten Plats: Tistelmyranj23 J 4-5 e<br />
Lars-Ake Claesson<br />
Carl-Axel Triumf<br />
TISTELMYRAN<br />
PROSPEKTERINGSARBETEN UTFÖRDA 1978-1981<br />
SAMMANFATTNING OCH REKOMMENDATIONER<br />
På objektet Tistelmyran har utförts objektslokaliserande borrning på fyra stycken<br />
geofysiska anomalier. En av dessa ligger helt eller delvis i gråvackor och utgörs av<br />
svarta skiffrar med magnetkismineralisering. Två andra ligger i sura vulkaniter<br />
av Maurlidentyp, anomalierna erhålls även här av svarta skifferhorisonter med<br />
svaga magnetkis- plus svavelkisimpregnationer. Den fjärde anomalin som undersökts<br />
utgörs aven ultrabasisk ytnära lagerintrusion med magnetitimpregnation.<br />
- De påvisade mineraliseringarna är ej av ekonomiskt intresse varför ytterligare<br />
<strong>undersökning</strong>ar ej är motiverade.<br />
- Projektet är avslutat. Dock bör stor vikt läggas vid rekommendationerna om<br />
analys avel-djupmätningarna (kap 5.3) och en liknande analys av gravimetermätningarna<br />
efter terrängkorrektion.<br />
Projektanknuten rapport:<br />
Rapport om VLF-mätningar över objekten Tistelmyran och Maurliden: Geofysikrapport<br />
7912.
INNEHALLSFöRTECKNING<br />
SAMMANFATTNING OCH REKOMMENDATIONER l<br />
l INLEDNING 3<br />
2 PROSPEKTERINGSHISTORIK 3<br />
3 GEOLOGI 5<br />
3.1 Malånäset 5<br />
3.2 Tistelmyranområdet 7<br />
4 GEOKEMI 8<br />
5 GEOFYSIK 8<br />
5.1 Utförda mätningar 8<br />
5.2 Tolkning<br />
5.2.1 Allmänt<br />
5.2.2 Anomalikomplex<br />
5.2.3 Anomalikomplex<br />
5.2.4 Anomalikomplex<br />
5.2.5 Anomalikomplex<br />
5.3<br />
6<br />
BILAGOR<br />
Bil l<br />
II 2<br />
II 3-8<br />
II 9-10<br />
II 11<br />
II 12<br />
II 13<br />
II 14-16<br />
II 17<br />
II 18<br />
FIGURER<br />
Fig l<br />
II 2<br />
sid<br />
I 9<br />
II 9<br />
III 9<br />
IV la<br />
Förslag till analys avel-djupmätningar<br />
DIAMANTBORRNINGSARBETEN<br />
Borrhålsförteckning<br />
Borrprotokoll och analysintyg<br />
Geokemisk karta, myrkantsprov, 1:20 000<br />
Geokemisk karta, jordprov, 1:20 000<br />
Utförda mätn i nga r, l: 20 000<br />
Utdrag ur flygmagnetiska kartan, 1:20 000<br />
Anomali- och tolkningskarta, 1:20 000<br />
Slingram och magnetometerkarta, 1:5 000<br />
Bouguerka rta l: 20 000<br />
Profi l 6800 W, l: 5 000<br />
Fyndighetens läge<br />
Geologisk översiktskarta, l :50 000<br />
8<br />
8<br />
11<br />
12
INLEDNING<br />
Föreliggande rapport är en redogörelse för de malm<strong>geologiska</strong> arbeten<br />
som <strong>Sveriges</strong> <strong>geologiska</strong> <strong>undersökning</strong> utfört på objektet<br />
Tistelmyran, samt kartor och profiler i anslutning härtill. En<br />
redogörelse för de <strong>geologiska</strong> förhållandena i området ges också.<br />
- Objektet Tistelmyran är beläget på kartbladet 23 J Norsjö,<br />
ruta 4-5 e. Det ligger i Norsjö kommun, Norsjö församling,<br />
16 km NV om Bjurträsk samhälle och l km SO om Nicknoret.<br />
Avståndet till anrikningsverket i Kristineberg är 46 km och<br />
till anrikningsverket Boliden 58 km.<br />
- Landskapstypen är den för Västerbottens inland vanliga med låga<br />
moräntäckta höjdsträckningar och däremellan långsträckta myrstråk.<br />
Tistelmyran är uppkallad efter den myr som objektet ligger<br />
på.<br />
2 PROSPEKTERINGSHISTORIK<br />
Ar 1902, hittade bonden A G Bjuhr rika svavel- och kopparkisblock<br />
vid Bjurberget. Dessa block var de första malmblocken inom Skelleftefältet<br />
som ådrog sig någon större uppmärksamhet. Blocken<br />
blev flera gånger inmutade och rätt så omfattande grävningar och<br />
sprängningar företogs på Bjurbergets sluttning. Arbetena utfördes<br />
under åren 1903-1905 av ett konsortium bestående företrädesvis<br />
av skelleftebor. Tyvärr blev resultatet av grävningarna negativt,<br />
då man utgick från den felaktiga förutsättningen att malmen låg<br />
rakt under blocken.<br />
Ar 1903 fann man goda malmblock vid Slåttermyran. Det var blocken<br />
vid 8jurberget och Slåttennyran som vid 20-talets början åter<br />
ådrog sig intresse och det var från dessa block Central gruppens<br />
Emissions AB och <strong>Sveriges</strong> <strong>geologiska</strong> <strong>undersökning</strong> utgick då de<br />
började sina arbeten i Skel1eftefältet.<br />
3
Att så gott som samtliga mera betydande malmförekomster undandragit<br />
sig upptäckt vid tidigare malmletning, trots att säkerligen<br />
erfarna och kunniga malmletare arbetat inom området, har<br />
flera orsaker. Först och främst är de trakter där malmförekomster<br />
senare hittats ofta mycket svårtillgängliga, men det viktigaste<br />
skälet torde vara att berggrunden är dåligt blottad. Endast<br />
en halv procent av arealen är blottat berg. Största delen<br />
av arealen består av morän med upp till 20 meters mäktighet, i<br />
medeltal uppgår den till 7-8 meter.<br />
Med utgångspunkt från blocken började Emissionsbolaget och SGU<br />
elektriska mätningar för att finna moderklyftet, vilket visade<br />
sig ligga ganska långt från blocken. Prospekteringen utvecklade<br />
sig till en kapplöpning, varvid SGU till slut fann moderklyftet,<br />
Bjurforsmalmen, inom sitt inmutade område.<br />
Efter upptäckten av Bjurforsmalmen 1920 skedde upptäckten av övriga<br />
malmer snabbt. Malånäsets malmer med undantag för Maurliden<br />
och Norra Norrliden upptäcktes 1920. Mensträskmalmerna 1924-1925,<br />
Asenmalmerna 1924-1927, Svansele och Kedträsk 1927-1930, östra<br />
Maurliden 1954, Västra Maurliden 1957, Norra Norrliden 1960.<br />
Som framgår av ovan utfördes redan 1920 en del geofysiska mätningar,företrädesvis<br />
mätning med Smithvåg. Allteftersom de geofysiska<br />
mätmetoderna utvecklades, provades de på Malånäset och<br />
framför allt utfördes regionala mätningar över fältet under 40-,<br />
50- och 60-talen. Omfattande blockletningskampanjer och geologisk<br />
kartering utfördes också inom Malånäsområdet under denna<br />
tid. Något intresse för Tistelmyran visades dock inte under denna<br />
tid.<br />
Under 1977 påbörjades en genomgång av allt material som berörde<br />
Malånäsområdet. 1977-1978 utfördes kompletterande kartering, geokemi<br />
och geofys;ik. Ett flertal uppslag, både äldre och dittills<br />
ej kända framkom och då Tistelmyran var intressant och ej tillräckligt<br />
undersökts, beslutade man att undersöka det vidare. På<br />
grundval av geofysiska anomalier på dels den elektriska djupmätningen<br />
1958, dels på den glesa gravimetermätningen 1965-1966 och<br />
4
med tanke på den blocksvans med PbS, Ag, Au och As som uppträder<br />
SO om Skavberget beslutades det om att utföra en IP- och magnetometermätning<br />
över området under 1979. Myrkantsprovtagning 1978<br />
1979 indikerade förhöjda halter av Cu, Zn, Pb, As, Co och Ag.<br />
Två IP-anoma1istråk framkom. Det norra följer sedimentgränsen och<br />
det södra följer delvis södra delen av gravimeteranoma1in. Gravimeteranoma1in<br />
sammanföll med magnetiska anomalier. Under 1980<br />
1981 gjordes en detaljerad mätning med slingram och magnetometer<br />
längre västerut för kontroll av ett elektromagnetiskt drag. På<br />
dessa geofysiska anomalier borrades det under 1981 fem diamantborrhål<br />
om tillsammans 614 meter.<br />
Endast svaga minera1iseringar har påträffats i samband med svartskifferhorisonter.<br />
Den magnetiska- och gravimetriska anomalin som<br />
påborrades orsakades aven ultrabasisk intrusionsbergart som är<br />
känd sedan tidigare från Holmtjärnsområdet, där den bildar lagerintrusioner<br />
i gråvackan.<br />
3 GEOLOGI<br />
3.1 Malånäset<br />
Geologin inom Ske11eftefä1tet har beskrivits av A G Högbom (1899,<br />
1935) och inom Malånäsfältet av S Gave1in (1939). Där beskrivs<br />
området som huvudsakligen uppbyggt av suprakrusta1bergarter vilka<br />
bildar ett sammanhängande stråk av ta l rlka malmfyndigheter av<br />
komplexa sulfidmineral . Från de senaste arbetena inom Skel1eftefältet<br />
anger Bo Lundberg (1980) följande stratigrafiska översikt:<br />
äldst är Ske11eftevulkaniterna som utgörs av sura till intermediära,<br />
huvudsakligen pyrok1astiter och underordnat lavor, därpå<br />
följer en blandad sekvens med vulkaniter och pelitiska sediment<br />
som övergår till gråvackor, arkoser och pe1itiska sediment. Delvis<br />
utgörs dessa sediment av vulkanogent material och kalkcementerade<br />
agglomerat. Inlagrat i sedimenten finns grönstenar av ba<br />
saltisk sammansättning i form av tuffer, massiva lavabäddar och<br />
I pi110w" lavor. Sporadiskt uppträder dessutom ultrabasiska 1avabäddar<br />
i sedimentserien. Yngre än den marint avlagrade Ske11eftegruppen<br />
är Arvidsjaurgruppen som omfattar kontinentala vulkaniter<br />
5
4 GEOKEMI<br />
Myrkantsprov har tagits över hela området under 1978. Enstaka<br />
anomalier finns på Ag, Pb, As, Cu, Zn och Co (se bil 3-8).<br />
Jordproverna är tagna i ett område omedelbart öster om de norra<br />
lP-anomalierna. Dessa visar enstaka anomala punkter på Cu, Pb<br />
och Co (se bil 9-10).<br />
5 GEOFYSIK<br />
5.1 Utförda mätningar<br />
Geofysiska markmätningar har utförts i olika etapper under tidsperioden<br />
1945-1980. De olika mätområdesbegränsningarna visas på<br />
bilaga 11. Området flygmättes 1973. Resultatet framgår av bilaga<br />
12.<br />
5.2 Tolkning<br />
5. 2. l All mä nt<br />
Tolkningen har koncentrerats till området begränsat enligt bilaga<br />
12. Huvudvikten har lagts vid kvalitativa bedömningar av<br />
minera1iseringstyp och geologi. Den kvantitativa analysen har<br />
inskränkts till bestämning av stupningar och djup för störningsorsakerna.<br />
De intressantaste anomalierna har undersökts med diamantborrning.<br />
Borrhålen har i samtliga fall övertvärat anomaliorsakerna<br />
varför dessa är förklarade.<br />
Inom området förekommer översiktligt sett fyra anomalikomplex<br />
vilka har undersökts med diamantborrning. Tre av dem, I-III (se<br />
bilaga 13), utgörs av goda ledare. Anomalikomplex IV har såväl<br />
förhöjd magnetisering som densitet, utan korrelation till förhöjd<br />
polarisation eller ledningsförmåga. Omedelbart norr om detta<br />
har en VLF-mätning (Nordqvist, C. &Olsson, O., 1979) indikerat<br />
en svagt ledande zon som kan utgöras av det tunga bergartskomplexets<br />
nordliga kontakt mot omgivande bergart.<br />
8
5.2.2 Anomalikomplex I<br />
Anomalibilden indikerar en välledande, svagt magnetisk och polariserbar<br />
störningsorsak med nordlig stupning. Den goda ledaren<br />
viker av mot SV vid ca 6900 Woch flikar ut alternativt går<br />
djupare vid ca 7000 W. Eldjupmätningen antyder det senare. Ett<br />
par svaga ledare antyds fortfarande vid ca 7600 W. Gravimetermätningen<br />
indikerar inget entydigt massöverskott.<br />
Den av borrhålen 81001 och 81002 påborrade svartskiffern med<br />
magnetkisimpregnation förklarar helt anomalierna.<br />
5.2.3 Anomalikomplex II<br />
Störningsbilden orsakas av ett par välledande, magnetiska, polariserbara<br />
och något tunga kroppar. Enligt tolkningen bör djupet<br />
till överytan vara något mindre än 10 meter och stupningen sydlig.<br />
Diamantborrhål 81004 övertvärar tre välledande zoner vilka utgörs<br />
av magnetkisförande svartskiffer samt sur vulkanit med skiffersliror.<br />
Vulkaniten är ställvis sericitomvandlad vilket kan<br />
medverka till den sänkta resistiviteten.<br />
Anomalin är förklarad.<br />
5.2.4 Anomalikomplex III<br />
På de äldre elektromagnetiska mätningarna indikeras en omböjd<br />
struktur (jfr bilaga 13).<br />
Under 1980-1981 gjordes en detaljerad mätning med slingram<br />
(18 kHz-60 meter) och magnetometer, för att närmare undersöka<br />
strukturen. Punkt/linjeavståndet var 20/40 meter. Resultatet med<br />
tolkning redovisas på bilagorna 14-16.<br />
Mätningen indikerar en omböjd struktur med förhöjd magnetisering<br />
och ledningsförmåga. På den glesa gravimetermätningen, med 200<br />
meters linjeavstånd, indikeras inga nämnvärda anomalier<br />
(l\gmax " l g. u) .<br />
9
Parallellt med den omböjda ledarens södra skänkel, finns en<br />
magnetisk anomali. Den magnetiska störningsorsaken kan inte kopplas<br />
till den elektriska ledaren. Under förutsättning att magnetiseringen<br />
endast är inducerad stupar kroppen mot söder, medan<br />
ledaren tycks stupa mot norr.<br />
Ett diamantborrhål riktat mot ledarens södra skänkel övertvärade<br />
flera svartskifferhorisonter med magnetkis samt grå tuffit med<br />
magnetkis och svavelkis.<br />
En detaljtolkning av slingrammätningen visar att den södra genomborrade<br />
skänkeln kan hänga ihop med den 50 meter norr om borrhålet<br />
strykande norra skänkeln. Eventuellt är strukturen trågformig.<br />
Ytterligare norrut, vid ca 3150 N stryker en parallell zon vilken<br />
ej är undersökt. Tolkningen av de geofysiska mätningarna antyder<br />
en skiffer.<br />
5.2.5 Anomalikomplex IV<br />
Mitt imätområdet Tistelmyran ligger en markant rundad gravimeteranomali<br />
(bilaga 17). Anomalin är undersökt med magnetometer,<br />
slingram, lP, el-djupmätning och enstaka VLF-profiler. Resultatet<br />
visar entydigt en tung, ojämnt magnetiserad och icke polariserande-ledande<br />
kropp. Dessa egenskaper tillsammans med anomalins<br />
geometri och närhet till Gallejaurestrukturen kan innebära att<br />
dessa har ett samband.<br />
Ett diamantborrhål (81003) har övertvärat bl a en bergart med<br />
hög densitet och susceptibilitet (se bilaga 18). En tolkning baserad<br />
på parameterbestämningar av borrkärnor visar en störningskropp<br />
med ett sannolikt maximalt djupgående på ca 200-250 meter.<br />
Den norra kontakten stupar sannolikt 75-80 0 mot N, men borrhålet<br />
sattes i nordlig riktning delvis med hänsyn till den lågresistiva<br />
zon som anges av Nordqvist &Olsson, 1979.<br />
10
5.3 Förslag om analys avel-djupmätningar<br />
Inom Malånäsdistriktet har en stor mängd mätdata insamlats genom<br />
åren. Ett av de största bidragen kommer från de s k el-djupmätningarna<br />
med mätfrekvensen 514 Hz. Sändarfä1tet utsänds från en<br />
flera kilometer lång rak ledare som jordats i bägge ändarna.<br />
Sändarens geometri i samverkan med den låga frekvensen gör systemet<br />
väl lämpat för detektion av djupt liggande elektriska ledare,<br />
vilket redan namnet antyder.<br />
Det omfattande materialet föreslås bli enhetligt analyserat.<br />
Flera tillvägagångssätt är möjliga och här behandlas bara ett.<br />
Mätdata stansas in på dator och filtreras för att särskilja långoch<br />
kortvågiga störningar. Eventuellt kan inverkan av återledningsströmmar<br />
i marken extraheras ur bilden. Detta är av vikt då<br />
den ursprungliga bearbetningen av rådata utgjorts av kompensation<br />
för normalfältet från en lång rak ledare på markytan.<br />
Efter uppdelning i olika frekvenser dvs klassning av djup till<br />
störningsorsakerna syntetiseras tolkningen med övriga metoder.<br />
För att genomföra arbetet krävs följande insatser:<br />
l) Instansning av mätdata<br />
ca 150 km 2<br />
25 instansningsdagar<br />
2) Anpassning av befintlig datorbaserad filtreringsalgoritm<br />
till problemställningen<br />
5 programmeringsdagar<br />
3) Studier av filtreringsmekanismen och val av brytfrekvenser<br />
10 tolkningsdagar<br />
4) Filtrering på dator<br />
körningstid svåruppskattad<br />
11
5) Tolkning och avrapportering<br />
30 tolkningsdagar<br />
Den totala arbetsinsatsen uppskattas således kräva ca 70 mandagar.<br />
Till detta kommer datortid.<br />
6<br />
DIAMANTBORRNINGSARBETEN<br />
Sammanlagt fem borrhål om tillsammans 614 meter har sänkts inom<br />
området (se bilaga l). Geologiskt och geofysiskt underlag för<br />
utsättning har använts och resultaten redovisas i borrkärnekarteringsprotokollen<br />
plus analysintyg (se bilaga 2) av de sektioneringar<br />
som gjorts. Borrhålen 81001-81002 är borrade helt eller<br />
delvis i gråvackor och håller enbart något kis i samband med<br />
svartskifferhorisonter eller som svag impregnation. Borrhålen<br />
81004-81005 är borrade till största delen i sura vulkaniter med<br />
tunna svartskifferhorisonter som har FeS-impregnation och sprickfyllnader.<br />
Borrhål 81003 borrades i intermediära-ultrabasiska<br />
vulkaniter där ultrabasiten har förhöjda Ni- och er-halter, dock<br />
helt utanför ekonomiskt intressanta nivåer.<br />
12
Borrhål sfä rteckn i ng, Tistelmyran, r1al ånäsets staksys tern<br />
Borrhå1snr Koordinater Lutn Riktn Jorddjup Totalt djup<br />
(m) (m )<br />
81001 4151,0 N/6837,8 W 60° 6832 W/4140 N 9,7 119,9<br />
81002 41<strong>44</strong>,0 N/6499,5 W 60° S i staksyst 2,8 126,6<br />
81003 3520,0 N/6800,0 W 60° N i staksyst 15,6 122,3<br />
81004 3015,5 N/6480,7 W 60° 6480 W/3040 N 2, l 123,8<br />
81005 2940,5 N77760,0 W 60° S i staksyst 11 ,2 121 ,4<br />
ro ......<br />
OJ<br />
Tistelmyran 81001<br />
Koord: 6840 W/4150 N<br />
Lutn: 60 0 mot 6832 W/4140 N<br />
0,0 - 9,7 Jord.<br />
9,7 - 78,0 Kloritrik gråvacka, omväx18nde grovt och finkornigt material.<br />
Relativt stabil lagring 70 mot KA. Troligen rättvänd<br />
Enstaka kvarts- och kalcitfyllda sprickor med något FeS.<br />
51,9 - 52,1 Kvartsgång.<br />
78,0 - 85,8 Svart skiffer, grafithaltig, vanligt med<br />
ställvis krossad.<br />
kalcitläkta sprickor och<br />
85,8 - 119,9 Agglomeratisk arkos (gråvackeserien), talrika små skiffersliror<br />
och fragment tillsammans med fältspat-porfyriska vulk fragment.<br />
Matrix kalkrik. Enstaka små FeS 2- kristaller. Sericitomvandlad<br />
vulk fragment.<br />
119,9 Slut.<br />
1981-03-01<br />
Lars-Ake Claesson