Ladda ner numret som PDF - Tidskriften MANA
Ladda ner numret som PDF - Tidskriften MANA
Ladda ner numret som PDF - Tidskriften MANA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Mana<br />
Antirasistisk tidskrift #1–2 2012 •Pris 85 kronor<br />
Tema: Kärlek<br />
Jakten på den perfekta kvinnan<br />
Kärlek à la Migrationsverket<br />
Rasism i krisens Grekland<br />
Mo Amer – muslimsk standup<br />
Svenska svarta pantrarna
<strong>Tidskriften</strong> Mana bevakar och diskuterar<br />
samhälle, politik och kultur ur ett antirasistiskt<br />
perspektiv. Mana är en religiöst och partipolitiskt<br />
obunden tidskrift <strong>som</strong> kommer ut<br />
med 4 nummer per år.<br />
ANSVARIG UTGIVARE:<br />
Florencia Rovira Torres<br />
TEMAREDAKTÖR:<br />
Maja Sager<br />
REDAKTIONSSEKRETERARE:<br />
Natacha López<br />
ART DIRECTOR:<br />
Jan Petterson<br />
BILDREDAKTÖR<br />
Nadia Mazzoni<br />
REDAKTION: Maja Sager, Nazem Tahvilzadeh,<br />
Rebecca Selberg, Catherine Holt, Sarah<br />
Hirani, Nadia Mazzoni, Emma Eleonorasdotter,<br />
Florencia Rovira Torres, Britta Abotsi.<br />
SKRIBENTER I DETTA NUMMER:<br />
Abigail Sykes, Maja Sager, Nazem Tahvilzadeh,<br />
Catherine Holt, Britta Abotsi, Florencia Rovira<br />
Torres, Emma Eleonorasdotter, Emanuel<br />
Claesson, Vladimir Oravsky, Björn Kumm,<br />
Maria Gisselquist, Christina Hansen, Lina<br />
Myritz, Fatme Megahid, Anders Högmark,<br />
Niclas Selberg, Peder Alexis Olsson, Mattias<br />
Elftorp.<br />
FOTOGRAFER I DETTA NUMMER:<br />
Nadia Mazzoni, Carmen Blanco Valer,<br />
Emanuel Claesson, David Johnsson.<br />
ILLUSTRATÖRER: Kristin Gustafsson.<br />
PRENUMERATIONER: Emma Eleonorasdotter<br />
KORREKTUR: Henrik Gundenäs<br />
TRYCKERI: Trydells<br />
ÄGARE: Föreningen tidskriften Mana<br />
PRENUMERATIONER: För prenumerationsärenden<br />
kontakta<br />
prenumeration@tidskriftenmana.se<br />
KONTAKT<br />
red@tidskriftenmana.se<br />
ADRESS: Mana, Sevedsgatan 10 A,<br />
214 45 Malmö.<br />
ISSN 14036886<br />
BANKGIRO: 2216943<br />
Mana ©2011<br />
Temasidor: Kärlek 24–43<br />
Ljuv kärlek. Smärtsam kärlek. Kärlek formad och begränsad av normer,<br />
makt och kontroll. Är kärleken en rättighet och i så fall vems<br />
rättighet? Talar kärleken ett nationellt eller ett globalt språk? Och<br />
vem sätter reglerna? I detta tema erbjuder Mana en rad rapporter<br />
om kärlekens villkor i en sexistisk och rasistisk värld.<br />
♥♥♥ 8 – Panter fortsätter kampen. Grundaren av de<br />
amerikanska Svarta pantrarna, Bobby Seale, var<br />
på Sverigebesök nyligen och berättade för Mana<br />
om sitt livslånga arbete mot rasism.<br />
12 – Svenska pantrar för förorten.<br />
Inspirerade av den amerikanska förlagan har<br />
unga i Biskopsgården i Göteborg bildat gruppen<br />
Pantrarna för upprustning av förorten.<br />
14 – Ett spel för gallerierna. Debattartikel av<br />
dramatikern Vladimir Oravsky om Kultursveriges<br />
multikultisatsningar.<br />
16 – I yttrandefrihetens namn. I februari fick<br />
Sverige sitt eget Tryckfrihetssällskap, efter dansk<br />
förlaga. Mana granskar organisationens antimuslimska<br />
budskap och internationella kopplingar.<br />
22 – Tjänstemän med andra rötter. Intervju<br />
med Nazem Tahvilzadeh om hans avhandling<br />
Representativ byråkrati där han tar upp varför vi<br />
borde se på tjänstemän <strong>som</strong> potentiella allierade<br />
i kampen för ett mångetniskt jämlikt samhälle.<br />
Tema: Kärlek<br />
26 – Lära ut svenskhet. Intervju med forskaren<br />
Anna Bredström <strong>som</strong> i sin analys av material om<br />
sexualitet mest hittat en introduktion i vad man<br />
förväntas göra för att bli svensk.<br />
30 – Postorderfruar, fruimport eller äktenskapsmigration?<br />
Abigail Sykes tittar på en<br />
lönsam industri, <strong>som</strong> i stor utsträckning bygger<br />
på fördomar, antifeminism och ett kolonialt arv.<br />
WWW.TIDSKRIFTEN<strong>MANA</strong>.SE<br />
36 – I väntan på kärleken. De danska<br />
lagarna för anhöriginvandring <strong>som</strong> infördes 2002<br />
har resulterat i att hundratals gifta par tvingats<br />
flytta till Sverige för att kunna leva tillsammans.<br />
40 – Kärlek à la Migrationsverket. Lina Myritz<br />
om hur Migrationsverket tolkar kärlek.<br />
42 – Kär, hbt och muslim. Att vara muslim och<br />
hbtq behöver inte vara lika med att vara för-<br />
tryckt – det hävdar nu unga muslimer <strong>som</strong> vill ge<br />
en motbild till den <strong>som</strong> domi<strong>ner</strong>ar i samhället.<br />
Utrikes<br />
46 – Det grekiska traumat. Intervju med sociologen<br />
Alexandra Halkias om ett Grekland där<br />
rasismen blivit grövre – på gatan, i medierna och<br />
i politiken.<br />
49 – Utrikeskrönikan/Nationalismen är en vattenmelon.<br />
Journalisten Anders Högmark om ett<br />
fenomen <strong>som</strong> alltmer kommit att förknippas med<br />
Ungern: högerextremismen.<br />
Kultur<br />
50 – Europeiska unionen. Excerpt ur boken<br />
Europeiska unionen av fotografen David Johnsson<br />
och poeten Peder Alexis Olsson.<br />
54 – Humorn finns i sanningen. Intervju med<br />
den amerikanske komikern Mo Amer.<br />
56 – Recensio<strong>ner</strong> av bland annat Vems Europa?<br />
och Elfte september och andra terrordåd.<br />
033<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
PANTER FORTSÄTTER<br />
KAMPEN<br />
GRUNDAREN AV DE<br />
AMERIKANSKA SVARTA<br />
PANTRARNA, BOBBY SEALE,<br />
OM SITT LIVSLÅNGA<br />
ARBETE MOT RASISM.<br />
38<br />
Utsikter<br />
för kärlek<br />
LEDARE<br />
När man ser sig runt i Sverige ser det ut <strong>som</strong> om<br />
väldigt många valt part<strong>ner</strong> med hänsyn till klasstillhörighet,<br />
etnicitet och inredningssmak. Samtidigt<br />
<strong>som</strong> den fritt valda kärleken framhålls <strong>som</strong> ett västerländskt<br />
signum, är det inte många kärlekspar <strong>som</strong> förenas över<br />
klass- och etnicitetsgränser. Som vanligt med normer verkar det<br />
<strong>som</strong> om de allra flestas fria val på något sätt leder mot exakt samma<br />
val <strong>som</strong> ens föräldrar och vän<strong>ner</strong> gjort och gör. Å ena sidan<br />
baseras kärlekens fria val på en intersektionell mix av heteronorm<br />
och sexism, segregation och rasism, ekonomiska orättvisor och<br />
klassklyftor. Å andra sidan förstärks dessa företeelser av det<br />
bristande gränsöverskridandet på kärlekens fält. Detta är en av<br />
utgångspunkterna för det här <strong>numret</strong> av Mana, <strong>som</strong> har temat<br />
”Kärlek”.<br />
Men oavsett vilka maktstrukturer <strong>som</strong> grumlar det sanna i<br />
”den sanna kärleken”, så fortsätter kärleken att slå sina klor i oss<br />
och lämna dumdristighet och hjärtesorg i sina spår. Oavsett om<br />
kärleken ytterst är en social konstruktion fylld med problematiska<br />
idéer om vem och hur och varför man ska älska, så måste rätten<br />
att drabbas och följa sitt skenande hjärta vara allas. Detta är<br />
den andra utgångspunkten för det här <strong>numret</strong>: vi vill visa hur<br />
rasism, migrationskontroller och globala ekonomiska orättvisor<br />
– tillsammans med sexualiserad och sexistisk rasism – begränsar<br />
människors rätt och möjlighet att utöva kärlek och bilda relatio<strong>ner</strong>.<br />
Föreställningar om och reglering av olika kroppars sexualitet<br />
var centrala mekanismer i den koloniala maktutövningen. Relatio<strong>ner</strong>na<br />
mellan kolonisatörer och koloniserade, eller mellan olika<br />
föreställda raser och gemenskaper, omgärdades av såväl gränsdragningar<br />
och isärhållande <strong>som</strong> överskridanden och övergrepp.<br />
Den (post)koloniala historien griper djupt in i samtiden och<br />
även idag pågår gränsbevakningen, sexualiseringen, avsexualiseringen<br />
och discipli<strong>ner</strong>ingen av kroppar utifrån klass och etnisk<br />
04<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEXT: MAJA<br />
SAGER<br />
TEMAREDAKTÖR<br />
I YTTRANDEFRIHETENS NAMN<br />
I FEBRUARI FICK SVERIGE SITT EGET<br />
POSTORDERFRUAR,<br />
FRUIMPORT ELLER<br />
ÄKTENSKAPSMIGRATION?<br />
TRYCKFRIHETSSÄLLSKAP, EFTER<br />
DANSK FÖRLAGA. <strong>MANA</strong> GRANSKAR<br />
ORGANISATIONENS ANTIMUSLIMSKA<br />
BUDSKAP OCH INTERNATIONELLA<br />
KOPPLINGAR.<br />
ABIGAIL SYKES TITTAR<br />
PÅ EN INDUSTRI SOM I STOR<br />
UTSTRÄCKNING BYGGER PÅ<br />
FÖRDOMAR, ANTIFEMINISM<br />
OCH ETT KOLONIALT ARV.<br />
10<br />
28<br />
tillhörighet – och utifrån var man befin<strong>ner</strong> sig socialt, geografiskt<br />
och historiskt på den postkoloniala världskartan.<br />
Temat inleds av Britta Abotsi <strong>som</strong> intervjuat Anna Bredström<br />
om hennes forskning om hiv- och sexualupplysning i Sverige.<br />
Bredström har kunnat visa hur föreställningar om en svensk god<br />
och jämställd sexualitet eller kärlekspraktik ställs mot ”de andras”<br />
hotande sexuella uttryck och praktiker. Hon berättar att det informationsmaterial<br />
hon studerat nästan inte alls berör praktiker<br />
för säker sex, utan istället lägger allt krut på att förmedla idéer om<br />
svenskhet och det rätta sättet att visa kärlek och ha relatio<strong>ner</strong>.<br />
I nästa text utforskar Abigail Sykes begreppet ”fruimport”. Hur<br />
sätter vi ljuset på det systematiska utnyttjandet och ifrågasätter<br />
de rasistiska och sexistiska föreställningarna om kvinnor <strong>som</strong> ligger<br />
bakom utan att själva börja skapa problematiska bilder av<br />
kvinnor från öst, kärlek och relatio<strong>ner</strong>? Och vad säger ”fruimporten”<br />
om bilden av kvinnor i Sverige? Sykes diskuterar saken med<br />
olika forskare och med en ukrainsk kvinnoorganisation.<br />
Två texter sätter fokus på hur den restriktiva migrationspolitiken<br />
påverkar människors kärleksliv. I ett reportage berättar<br />
Christina Hansen om några kärlekspar <strong>som</strong> velat bo i Danmark<br />
men <strong>som</strong> tvingats bosätta sig i Sverige för att få vara tillsammans.<br />
I en krönika reflekterar Lina Myritz över de normer och den ofta<br />
motsägelsefulla syn på kärlek, relatio<strong>ner</strong> och familjeband <strong>som</strong><br />
råder på svenska Migrationsverket.<br />
Sist intervjuar Fatme Megahid en aktivist i hbt-organisationen<br />
Arabiskt Initiativ, <strong>som</strong> organiserar muslimska hbt-perso<strong>ner</strong>, och<br />
en ung muslimsk tjej <strong>som</strong> delar med sig av sin berättelse om hur<br />
hon tvingas hantera både islamofobi och homofobi i de olika<br />
sammanhang hon vill se <strong>som</strong> sina.<br />
Tillsammans hoppas vi att artiklarna ska bidra till att belysa<br />
kärlekens villkor i ett rasistiskt och sexistiskt samhälle. Vi hoppas<br />
också att artiklarna kan visa att kärleken fortsätter spira därute<br />
trots allt – i form av antirasistisk kamp och solidariskt motstånd.<br />
RIO DE JANEIRO<br />
Nyligen avslutades FN:s toppmöte<br />
om hållbar utveckling i Rio de Jan-<br />
eiro. Där deltog statschefer och<br />
representanter för 193 länder.<br />
Konferensen var en uppföljare till<br />
miljökonferensen i Rio 1992. Men<br />
trots att miljöproblemen idag är<br />
större än för 20 år sedan, lyckades<br />
inte regeringarnas representanter<br />
enas om kraftfulla åtgärder för att lösa<br />
klimatkrisen och de svåra miljö-<br />
problem vi står inför. Tanken är<br />
att Rio+20- deklarationen så<br />
småningom skall ersätta millen-<br />
niemålen, men det talades aldrig om<br />
pengar för att omsätta deklarationens<br />
ambitio<strong>ner</strong> i praktiken. Trots att det<br />
tongivande budskapet i första under-<br />
lagsdokumentet om ”grön ekonomi”<br />
delvis tonades <strong>ner</strong> under förhand-<br />
lingarna, fick marknadskrafterna<br />
ännu friare tyglar än de haft tidigare.<br />
Särskilt drivande för linjen <strong>som</strong> går<br />
ut på att lösa miljöproblemen genom<br />
marknadslösningar var EU:s för-<br />
handlare.<br />
Grön ekonomi innebär bland<br />
annat prissättning av naturens<br />
tjänster, till exempel skogarnas<br />
upptagning av koldioxid, samt<br />
utsläppsrätter, det vill säga betalning<br />
för att fortsätta förorena luften.<br />
Företagens inflytande vid detta<br />
FN-toppmöte var ovanligt stort<br />
vilket ger känslan av att transnatio-<br />
nella företag tagit FN-systemet <strong>som</strong><br />
gisslan. Detta åskådliggjordes väl av<br />
Sverigepaviljongen <strong>som</strong> domi<strong>ner</strong>ades<br />
av Ericsson, Saab, Scania och andra<br />
exportföretag <strong>som</strong> fick representera<br />
landet.<br />
Som motvikt till den officiella<br />
marknadsdomi<strong>ner</strong>ade konferensen<br />
anordnades Folkens toppmöte för<br />
social och miljörättvisa. Den samlade<br />
cirka 40 000 representanter för<br />
civilsamhället, bland annat folk-<br />
rörelser, människorättsorgan-<br />
isatio<strong>ner</strong> och miljöorganisatio<strong>ner</strong><br />
<strong>som</strong> höjde sina röster för dem <strong>som</strong><br />
drabbas av ekologiska och sociala<br />
orättvisor. Rörelserna konstaterade<br />
att FN-konferensen inte inser att<br />
miljöproblem är starkt knutna till<br />
sociala problem och inte är vare sig<br />
klass-, köns- eller geopolitiskt<br />
neutrala. De rika utsätter miljön för<br />
mer påverkan än de fattiga, män mer<br />
än kvinnor och människor <strong>som</strong> bor i<br />
det globala nord lämnar ett mycket<br />
större ekologiskt fotavtryck än de<br />
<strong>som</strong> bor i det globala syd.<br />
Folkrörelser <strong>som</strong> till exempel<br />
DET GREKISKA<br />
TRAUMAT<br />
INTERVJU MED SOCIOLOGEN<br />
ALEXANDRA HALKIAS<br />
OM ETT GREKLAND DÄR<br />
RASISMEN BLIVIT GRÖVRE<br />
– PÅ GATAN, I MEDIERNA<br />
OCH I POLITIKEN.<br />
46<br />
ursprungsfolk och småbrukar-<br />
nätverket Via Campesina oroas<br />
särskilt över att såväl detta miljömöte<br />
<strong>som</strong> de olika klimatmötena envisas<br />
med att försöka finna lösningar på<br />
miljöproblemen inom ramarna för<br />
den kapitalistiska logiken – det vill<br />
säga utan att avstå från obegränsad<br />
produktion och konsumtion av varor<br />
och ständig ökande ekonomisk<br />
tillväxt. Avgörande under de när-<br />
maste åren blir därför om världens<br />
sociala rörelser, bland dem global-<br />
rättviserörelserna och miljörörelsen,<br />
lyckas ändra styrkeförhållandet så att<br />
vi kan rädda livet på planeten innan<br />
det är för sent.<br />
Carmen Blanco Valer,<br />
Latinamerikagrupperna<br />
05<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
FOTO: CARMEN BLANCO VALER
06<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Billströms vindlande vändningar<br />
Förra året lanserade Alliansen och Miljö-<br />
partiet en migrationspolitisk överens-<br />
kommelse <strong>som</strong> innebar att rätten till<br />
subventio<strong>ner</strong>ad vård skulle utökas för ”vissa<br />
grupper” av papperslösa. Definitionen av<br />
”vissa grupper” visade sig vara långt från<br />
självklar trots de signaler om ökad öppenhet<br />
<strong>som</strong> samarbetets alla aktörer sände ut. I slutet<br />
av juni kom dock Miljöpartiet och Alliansen<br />
till slut överens om att de utökade rättighet-<br />
erna till subventio<strong>ner</strong>ad vård skulle gälla alla<br />
papperslösa men begränsas till akutvård och<br />
vård <strong>som</strong> inte kan anstås – alltså samma vård<br />
<strong>som</strong> ges till asylsökande idag. Var gränsen för<br />
vad <strong>som</strong> är ”vård <strong>som</strong> inte kan anstås” går är<br />
inte självklar, och hur gränsen kommer dras i<br />
praktiken kommer fortsätta förhandlas<br />
dagligen av solidarisk vårdpersonal och av<br />
asylsökande med vårdbehov.<br />
Men själva definitionen av ”vissa grupper”<br />
kom åtminstone till slut att bli inkluderande<br />
och bred. Detta trots att migrationsminster<br />
Tobias Billström tydligt deklarerade en annan<br />
åsikt i Ekots lördagsintervju den 2 juni, där<br />
han presenterade sin egen linje för hur ”vissa<br />
grupper” borde tolkas. ”Ofödda barn” säger<br />
han, efter<strong>som</strong> de ”kan inte rå för att föräldrarna<br />
fattar dumma beslut”. Man lockas genast att,<br />
lik<strong>som</strong> intervjuaren Tomas Ramberg, ställa<br />
frågan ”kan födda barn göra det då?”. Billström<br />
ger då ett snirklande svar <strong>som</strong> på ett ytterst<br />
billströmskt vis först leder oss till att alla har<br />
rätt till akut vård och vård <strong>som</strong> inte kan anstås<br />
– så länge man kan betala. Därefter fortsätter<br />
Billströms till att det är ointressant huruvida<br />
det kostar eller inte. Han ”håller inte med” om<br />
att det har någon betydelse om ”någonting<br />
kostar tiotusentals kronor eller hundra<br />
kronor” <strong>som</strong> Ramberg frågar honom.<br />
Men hur lockande det än är att ifrågasätta<br />
logiken i att dra en oskuldsgräns mellan födda<br />
och ofödda barn, så finns det fler problem i<br />
Billströms formulering <strong>som</strong> vi inte får missa.<br />
För det första: att kalla beslutet att hålla sig<br />
undan utvisning för ett ”dumt beslut” är en så<br />
häpnadsväckande uppvisning i arrogans att det<br />
lik<strong>som</strong> stakar sig i hjärnan. Var ska man börja?<br />
Ett – aktörer inom asylrättsrörelsen, advokater<br />
och, inte minst, de prickar Sverige fått hos<br />
FN:s kommitté mot tortyr pekar på det faktum<br />
att Migrationsverket titt <strong>som</strong> tätt ger avslag på<br />
felaktiga grunder. Två – asylrättspraxis skulle<br />
kunna breddas genom en ge<strong>ner</strong>ösare tolkning<br />
av lagen och då skulle en stor del av dem <strong>som</strong><br />
idag lever papperslösa plötsligt vara flyktingar<br />
och skyddsbehövande. Tre – många människor<br />
har stor anledning att vara rädda eller tveksamma<br />
till att låta sig utvisas även om de inte<br />
innefattas av asylrätten så <strong>som</strong> den tolkas i<br />
Sverige idag. Kort sagt: gränsen mellan vem<br />
<strong>som</strong> får skydd, blir utvisad eller tvingas leva<br />
papperslös är en gräns präglad av tolkningar,<br />
godtycke och en restriktiv migrationspolitik<br />
– att i det sammanhanget kalla<br />
människors försök att förhandla och utmana<br />
den gränsen för ”dumma beslut” är att förenkla<br />
och osynliggöra den faktiska situationen. Och<br />
att vilja beröva både barn och vuxna i den här<br />
situationen reella möjligheter att ta del av<br />
hälso- och sjukvård är en uppvisning i hur<br />
migrationskontrollen prioriteras högt över de<br />
mänskliga rättigheterna. Vidare fortsätter<br />
Billström på en redan inslagen bana av att<br />
demonisera asylsökande föräldrar genom att<br />
utmåla dem <strong>som</strong> icke-ansvarstagande: det han<br />
kallar dumma beslut handlar ju allt <strong>som</strong> oftast<br />
om beslut tagna just för barnens skull – för<br />
deras möjlighet att leva i trygghet.<br />
Slutligen så har Billström genom sitt<br />
uttalande förskjutit perspektiven även i en<br />
annan debatt. Genom att förskjuta synen på<br />
mödravårdens funktion från att handla om att<br />
garantera kvinnors och mödrars hälsa och<br />
reproduktiva rättigheter till att handla om<br />
ofödda barns rättigheter har han lyckats<br />
anamma abortmotståndets språkbruk och en<br />
kvinnoobjektifierande syn på reproduktiv<br />
hälsa.<br />
k<br />
Ärligt talat Billström, det här måste<br />
till och med du tycka är skämmigt!<br />
Maja Sager<br />
Utdrag ur Ekots lördagsintervju<br />
2 juni 2012<br />
Tomas Ramberg: Men kan du ge några exempel på<br />
någon grupp <strong>som</strong> då skulle kunna vara i den<br />
kapaciteten, enligt ditt sätt att se det, att de skulle<br />
kunna få rätt till skattesubventio<strong>ner</strong>ad sjukvård?<br />
Tobias Billström: En sådan grupp skulle ju<br />
naturligtvis kunna vara mödravård. Det är<br />
också en grupp <strong>som</strong> har nämnts, <strong>som</strong> jag har<br />
nämnt när jag har varit tillfrågad tidigare i<br />
debatten. Men det är också svårt att här och nu<br />
exakt säga… [blir avbruten]<br />
TR: Menar du gravida kvinnor eller barn eller<br />
hur tänker du?<br />
TB: Ja, därför att ofödda barn kan inte rå för<br />
att föräldrarna fattar dumma beslut.<br />
TR: Kan födda barn göra det då?<br />
TB: Födda barn följer naturligtvis sina<br />
föräldrar, men födda barn har ju precis <strong>som</strong> alla<br />
andra grupper idag rätt till vård och vård <strong>som</strong><br />
inte kan anstå – det är ju egentligen inte<br />
vårdgivandet vi diskuterar utan det är huruvida<br />
vården ska vara gratis eller inte, det är lätt att<br />
glömma bort i den här debatten.<br />
TR: Men varför skulle en ofödd individ ha större<br />
rätt till skattesubventio<strong>ner</strong> än en två-åring?<br />
TB: Ja av den enkla anledningen att<br />
naturligtvis så kan vi inte ha en ordning, tycker<br />
jag i alla fall, där barn <strong>som</strong> står i begrepp att<br />
födas inte får den vården <strong>som</strong> de behöver.<br />
När blir arbetslöshet ett problem?<br />
”Det är inte korrekt att beskriva Sverige <strong>som</strong> i<br />
ett läge med massarbetslöshet. Om man tittar<br />
på etniska svenskar mitt i livet så har vi mycket<br />
låg arbetslöshet”, sade Reinfeldt till TT och<br />
utlöste en storm av kritik. En stor del av<br />
kritiken riktade in sig på att statsministern<br />
hade använt begreppet ”etniska svenskar”<br />
istället för till exempel inrikesfödda, det<br />
begrepp <strong>som</strong> statistiken om arbetslöshet utgår<br />
ifrån.<br />
Ett intressant, men lite märkligt försvar för<br />
Reinfeldt kom från Tobias Hübinette, forskare<br />
vid Mångkulturellt centrum, <strong>som</strong> ansåg att det<br />
var rätt av Reinfeldt att tala om ras. ”Ras” och<br />
”vithet” blir alltmer märkbart, skrev han,<br />
långtidsarbetslösheten är i huvudsak ”en ickevit<br />
arbetslöshet”. Hübinette har helt rätt när<br />
TR: Men kan vi ha en ordning där en två-åring<br />
inte kan få den vård den behöver för att föräldrarna<br />
inte har råd med den?<br />
TB: Ja fast vård får man alltid, det vi pratar<br />
om är ju om huruvida man [blir avbruten]<br />
TR: Man ska ju ha råd att betala den också.<br />
TB: Ja, men det är ju en fråga <strong>som</strong> vi då har<br />
anledning att komma tillbaka till. Jag tycker att<br />
på något vis när vi diskuterar den här frågan så<br />
har det under alltför lång tid framförts<br />
argument av typen ”det handlar om huruvida<br />
man ska ha vård eller inte vård” men det är inte<br />
det vi pratar om, vi pratar om kostnaden och<br />
födda barn är en annan sak än ofödda barn.<br />
TR: Men för många människor är ju kostnaden<br />
helt avgörande för om de ska ha råd att använda sig<br />
av den här rättigheten eller inte.<br />
TB: Nej det håller jag inte med om. Det är<br />
inte ett argument <strong>som</strong> är [blir avbruten].<br />
TR: Om någonting kostar tiotusentals kronor<br />
eller hundra kronor, har inte det någon betydelse för<br />
möjligheten att ta del av det?<br />
TB: Det handlar ju också om principer och<br />
det är ju därför <strong>som</strong> vi har sagt att vissa grupper<br />
ska få den här möjligheten till utökad vård.<br />
TR: Har du några mer exempel då än ofödda<br />
barn <strong>som</strong> du skulle kunna tänka dig att.. ?<br />
TB: Nej.<br />
han ifrågasätter varför den politiska debatten<br />
riktar in sig på en kritik av begreppet<br />
”etniska svenskar” istället för att prata om<br />
den samhällsordning <strong>som</strong> gör att det främst<br />
är rasifierade grupper <strong>som</strong> drabbas av<br />
arbetslöshet. Men han missar sammanhanget i<br />
vilket Reinfeldt gjorde sitt uttalande. Stats-<br />
ministerns syfte var att kritisera oppositionens<br />
användning av begreppet massarbetslöshet.<br />
Hade vi haft massarbetslöshet i Sverige hade<br />
regeringen kanske behövt göra något åt det,<br />
men nu finns det ju ingen massarbetslöshet<br />
bland etniska svenskar. Och i enlighet med<br />
”det skall löna sig att jobba-ideologin” är det<br />
säkert de icke-etniska svenskarnas eget fel att<br />
de drabbas av arbetslöshet.<br />
Catherine Holt<br />
07<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
TEXT: NAZEM<br />
TAHVILZADEH<br />
REDAKTIONSMEDLEM<br />
Panter<br />
fortsätter kampen<br />
Bobby Seale, en av grundarna av The Black<br />
Panther Party (BPP), har under ett Sverigebesök<br />
träffat unga i Göteborg under en vecka. Mana har<br />
under veckan följt honom och fått träffa en<br />
inspirerande radikal och pratsam 75-åring <strong>som</strong><br />
vill uppmana unga människor att ta vid det<br />
mänskliga frigörelse projektet när han slutar.
Det var 40 år sedan Bobby<br />
Seale besökte Skandinavien.<br />
Inbjuden av en socialistisk<br />
organisation höll han<br />
då tal för nyfikna studenter,<br />
arbetarrörelseaktiva och vapenvägrande<br />
amerika<strong>ner</strong> i exil. De svarta pantrarna lever<br />
vidare idag <strong>som</strong> inspiration för nya rörelser<br />
i ett Sverige där klasskampen etnifierats.<br />
Inte minst i Göteborgsförorten Biskops-<br />
gården där situationen för många påmin<strong>ner</strong><br />
om situationen för minoritetsgrupper i<br />
USA. Där finns nu föreningen Pantrarna för<br />
upprustning av förorten, <strong>som</strong> tagit initiativ<br />
till att bjuda hit Bobby Seale för att inspirera<br />
ungdomar i förorten att engagera sig för<br />
sina områden. Organisationen Megafonen,<br />
med liknande aktiviteter <strong>som</strong> pantrarna,<br />
fast från Husby i Stockholm, arrangerar en<br />
bussresa till Göteborg för att delta i aktiviteterna.<br />
Bobby Seale berättar länge, detaljrikt och<br />
med glöd berättelsen om BPP <strong>som</strong> tar sin<br />
utgångspunkt i den välspridda föreställningen<br />
av partiet <strong>som</strong> en machovåldsbejakande<br />
militant terroristorganisation. Han<br />
påpekar att det ständigt juridiskt korrekta<br />
användandet av vapen bara var ett symboliskt<br />
och pragmatiskt medel i kampen mot<br />
polisbrutalitet <strong>som</strong> många afroamerika<strong>ner</strong><br />
föll offer för. De flesta skottlossningar utbröt<br />
i självförsvar mot polisens våld. Under<br />
de intensiva åren sköts nära 30 pantermedlemmar<br />
ihjäl av polis. Han påpekar dock att<br />
deras parti handlade om mycket mer än<br />
rätten till självförsvar.<br />
Föddes på universitetet<br />
Idén till partiet föddes i den radikala<br />
universitetsmiljön i Kalifornien under<br />
1960- talet där hans politiska medvetenhet<br />
formades i dialog med andra studenter.<br />
Under denna turbulenta period kom han<br />
genom sitt engagemang i olika studentorganisatio<strong>ner</strong><br />
i kontakt med Huey Newton. I<br />
antropologikurser och genom egenstudier<br />
satte de båda in sig i de svartas historia och<br />
situation i USA. Bobby Seale berättar att<br />
studierna var avgörande för engagemanget.<br />
De kom underfund med att de svarta i USA<br />
har haft en lång tradition av motstånd mot<br />
de vitas förtryck. En bok <strong>som</strong> gjorde stort<br />
intryck på honom och <strong>som</strong> han under tiden<br />
läste sönder var Franz Fanons Jordens fördömda.<br />
Boken la grunden till hans förståel-<br />
10 <strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
<strong>MANA</strong><br />
se för rasismen <strong>som</strong> invävd i de kapitalistiska<br />
maktstrukturerna. Den socialistiska<br />
medvetenheten och klasskampen <strong>som</strong> en<br />
central strategi skiljde dem från andra samtida<br />
afroamerikanska organisatio<strong>ner</strong>.<br />
– Jag förstod att kampen mot rasismen<br />
måste vara sammanvävd med kampen mot<br />
all form av exploatering, särskilt den <strong>som</strong><br />
idag drivs av den giriga monopolföretagskapitalismen.<br />
Antirasismen var för oss en<br />
klasskamp, men det handlade inte bara om<br />
att vara mot kapitalism utan mot all form av<br />
exploatering.<br />
Pantrarnas påverkan idag<br />
När Malcolm X lämnade Nation of Islam<br />
och initierade en ny organisation för samverkan<br />
med andra intresserade av kampen<br />
mot rasism och diskrimi<strong>ner</strong>ing i USA såg<br />
Bobby Seale det <strong>som</strong> en möjlig väg att gå.<br />
Mordet på Malcolm X kom <strong>som</strong> en förkrossande<br />
nyhet. Han gick runt och skrek och<br />
svor i timmar och då beslutade han sig för<br />
att något måste göras. Tillsammans lämnade<br />
de två vän<strong>ner</strong>na vad han kallar för<br />
”fåtöljrevolutionärerna” på universitet<strong>som</strong>rådet<br />
för att göra en verklig skillnad i<br />
samhället. De skapade det tiopunktsprogram<br />
<strong>som</strong> sedan låg till grund för BPP och<br />
utvecklade taktiken med beväpnad övervakning<br />
av polisens agerande i afroamerikanska<br />
kvarter. Under kort tid byggde de<br />
upp en liten organisation på runt 500 medlemmar<br />
och när Martin Luther King mördades<br />
1967 ökade tillströmningen till partiet<br />
radikalt, medlemsantalet steg till över<br />
5 000 under kort tid.<br />
Vilket avtryck gjorde de svarta pantrarna<br />
i USA? Bobby Seale menar att hela rättvise-,<br />
freds- och civilrättsrörelsen förändrade det<br />
politiska landskapet. När BPP startade<br />
fanns det knappa 50 afroamerika<strong>ner</strong> på de<br />
cirka en halv miljon olika politiska förtroendeposter<br />
<strong>som</strong> fanns runt om i landet. Tio<br />
år senare hade denna siffra ökat till runt 7<br />
000 och idag över 20 000. Många är progressiva<br />
och tillhör demokraterna, men givetvis<br />
inte alla, tillägger Bobby Seale. Rasismen<br />
och diskrimi<strong>ner</strong>ingen har också förändrats<br />
även om det i stora delar fortfarande<br />
präglar samhället.<br />
– Vi har inga diskrimi<strong>ner</strong>ande lagar men<br />
diskrimi<strong>ner</strong>ingen lever kvar. Förutom de<br />
öppet rasistiska högerextrema grupperna<br />
finns fortfarande rasistiska polisdistrikt.<br />
”Vi har inga diskrimi<strong>ner</strong>ande<br />
lagar men diskrimi<strong>ner</strong>ingen<br />
lever kvar. Förutom de öppet<br />
rasistiska högerextrema<br />
grupperna finns det fortfarande<br />
rasistiska polisdistrikt.”<br />
Genom polisens rasprofilering råkar många<br />
unga färgade eller svarta ungdomar illa ut<br />
eller mördas. Skillnaden idag är att många<br />
av dessa fall behandlas i rättegång.<br />
Bobby Seale menar att deras kamp banat<br />
vägen för Obama och många andra radikala<br />
politiker. Många svarta har också fått det<br />
materiellt bättre. Men fortfarande finns det<br />
mycket kvar att göra. Han menar att nästa<br />
presidentval är otroligt viktigt för den progressiva<br />
rörelsen i USA. Demokraterna<br />
måste vinna över de platser i parlamentet<br />
<strong>som</strong> blockerar Obamas politiska reformer.<br />
Inspirerar unga<br />
Själv har han sedan 1970-talet sysslat med<br />
olika saker. Framförallt har han haft det<br />
svårt att få jobb efter<strong>som</strong> många förknippar<br />
honom med våld. Universiteten har varit en<br />
räddning menar han, då många anlitar honom<br />
<strong>som</strong> föreläsare och dessutom värvat<br />
honom till ett antal sociala projekt i utsatta<br />
områden. Som tv-kock har han också samlat<br />
in pengar till olika organisatio<strong>ner</strong> <strong>som</strong> han<br />
har sponsrat under åren. Matlagningen har<br />
alltid var ett intresse och dessutom ett knep<br />
att samla folk till politiska möten, påpekar<br />
han och skrattar. Nu börjar han bli allt äldre<br />
och ser på något sätt fram emot döden. Men<br />
han vill med sin berättelse inspirera unga<br />
människor att fortsätta det mänskliga frigörelseprojekt<br />
<strong>som</strong> han har engagerat sig i.<br />
– Innan finanskrisen höll jag runt 20 föreläsningar<br />
per år på olika universitet och<br />
mötte fullsatta salar med ungdomar <strong>som</strong> vill<br />
lära sig om vår kamp. Dessa ungdomar har<br />
idag ansvaret att mobilisera människor till<br />
valen så att landet kan föra en progressiv<br />
inrikes- och utrikespolitik <strong>som</strong> tar makten<br />
från de ekonomiska krafterna och för den<br />
till folket.<br />
FAKTA/<br />
The Black Panther Party (BPP)<br />
grundades 1966 av Huey P.<br />
Newton och Bobby Seale i<br />
Oakland, Kalifornien och nådde<br />
sin höjdpunkt 1969 med 10 000<br />
medlemmar organiserade i olika<br />
avdelningar runt om i USA.<br />
Syftet var att öka afroamerikan-<br />
ers makt, inflytande och väl-<br />
befinnande i det amerikanska<br />
samhället genom att bekämpa<br />
rasism och exploatering<br />
sammanfattat med slagordet:<br />
”all power to all the people”.<br />
Medan organisationens beväp-<br />
nade militanta yttre lämnat det<br />
starkasta intrycket i det histori-<br />
ska minnet var en stor del av<br />
aktiviteterna inriktade på<br />
socialt och politiskt mobili-<br />
seringsarbete på gräsrotsnivå.<br />
Partiet utgav under sina glans-<br />
dagar 250 000 exemplar av sin<br />
tidning, och serverade med<br />
utgångspunkt i de olika<br />
distrikten i de större städerna<br />
gratis frukost till barn i afro-<br />
amerikanska kvarter. Partiet<br />
organiserade också fredliga<br />
demonstratio<strong>ner</strong> och fungerade<br />
<strong>som</strong> språkrör i medier och<br />
arrangerad konferenser både<br />
nationellt och internationellt<br />
för afroamerika<strong>ner</strong>s intressen.<br />
Det militanta intrycket var ett<br />
resultat av partiets strategi för<br />
att bekämpa polisbrutaliteten<br />
mot afroamerika<strong>ner</strong>, vilket<br />
tillsammans med deras<br />
organiserade aktiviteter fick<br />
FBI-direktören Hoover att<br />
utnämna partiet till det största<br />
hotet mot nationens säkerhet<br />
1968. Den federala repressionen<br />
<strong>som</strong> tog sig både våldsamma,<br />
juridiska och politiska uttryck<br />
försvagade partiet. Efter en<br />
fängelsevistelse, ett antal<br />
rättsliga strider och interna<br />
stridigheter i partiet avgick<br />
Bobby Seale <strong>som</strong> ordförande<br />
1974. BPP tappade medlemmar<br />
och dog ut under 1970-talet.<br />
Huey Newton <strong>som</strong> överlevt allt<br />
från skottlossning till fleråriga<br />
fängelsevistelser mördades av<br />
en knarklangare 1984.<br />
111<br />
2010
TEXT & FOTO:<br />
EMANUEL<br />
CLAESSON<br />
12<br />
FRILANSJOURNALIST<br />
<strong>MANA</strong> 1 2010<br />
Svenska pantrar för förorten<br />
Organisationen <strong>som</strong> bjöd in Bobby Seale till Sverige kallar sig Pantrarna för upprustning<br />
av förorten. Mana möter dem på gruppens hemmaplan: Biskopsgården i Göteborg.<br />
Här tar de strid för en förort <strong>som</strong> balanserar mellan optimism och frustration.<br />
Salen i Vårvindens fritidsgård är<br />
fullsatt. Luften är full av spänd förväntan.<br />
Det är premiärkväll för<br />
Behandla oss inte <strong>som</strong> djur, en dokumentär<br />
om Pantrarna för upprustning<br />
av förorten. I mars förra året gjorde<br />
gruppen stor entré när hundratalet perso<strong>ner</strong><br />
stormade stadsdelsnämndens möte i Biskopsgården<br />
i Göteborg. Ordförande Murat<br />
Solmaz lämnade över en namninsamling för<br />
en ny fritidsgård. ”Det här är inget förslag<br />
utan ett krav!” Applåderna och slagorden<br />
fortplantar sig från filmduken ut i salen. Optimismen<br />
från detta möte lever alltjämnt<br />
kvar. Plötsligt påverkade förortens egna ungdomar<br />
bokstavligen den politiska dagordningen.<br />
– Det är ett väldigt konkret behov. Därför<br />
fick vi med oss folk, menar Majsa Allelin från<br />
Pantrarna.<br />
Hon är uppvuxen i Biskopsgården och har<br />
precis <strong>som</strong> andra kunnat se hur befintliga fritidsgårdar<br />
stängs utan att ersättas av nya. Just<br />
denna fråga blev startskottet för Pantrarna.<br />
Politikerna i stadsdelnämnden log och uttalade<br />
sig välvilligt om Pantrarnas krav på en ny<br />
fritidsgård.<br />
Efter en lång dragkamp har de också lovat<br />
pengar för att infria löftet och en lämplig lokal<br />
är under förhandling. Tanken är att föreningen<br />
ska hjälpa till att driva verksamheten i<br />
början.<br />
– Men allt kommer inte att lösa sig med<br />
bara en fritidsgård. Vi måste göra något större,<br />
säger Murat.<br />
Med Black Panther Party <strong>som</strong> förebild är<br />
tanken att föreningen ska ta strid för reella reformer<br />
samtidigt <strong>som</strong> man sprider social<br />
medvetenhet i området. Som frontfigur för<br />
gruppen har Murat blivit ett välbekant ansikte<br />
i området.<br />
Biskopsgården har dragit till sig mediernas<br />
sökarljus när det handlat om oroligheter<br />
och kriminalitet. Det har rapporterats om utbrända<br />
bilar och stenkastning mot polisen.<br />
Murat menar att detta är uttryck för en uppdämd<br />
frustration.<br />
– Många har svårt att sätta fingret på pro-<br />
blemet. Varför går det dåligt i skolan? Varför<br />
har man problem hemma?<br />
Då är det lätt att vända samhället ryggen,<br />
menar han.<br />
– Vi vill fånga upp frustrationen och kanalisera<br />
den till den politiska arenan, säger han.<br />
Stor arbetslöshet<br />
Majsa pratar med en ung kille <strong>som</strong> är orolig<br />
för att hans betyg inte ska räcka till att komma<br />
in på gymnasiets fordonsprogram.<br />
– Jag kan hjälpa dig plugga om du vill, erbjuder<br />
sig Majsa.<br />
Själv studerar hon sociologi på universitetet.<br />
Murat går programmet för offentlig förvaltning.<br />
Men att läsa vidare var långt ifrån<br />
självklart i en stadsdel där kommunala skolor<br />
läggs <strong>ner</strong> och där andelen gymnasiebehöriga<br />
är betydligt lägre än i andra delar av stan. Till<br />
det kommer ett arbetsliv <strong>som</strong> utestänger<br />
många unga från förorten, menar Majsa.<br />
– Ungdomsarbetslösheten är ett stort problem<br />
i Sverige <strong>som</strong> det är. Men <strong>som</strong> invandrare<br />
blir det ju ännu värre.<br />
Medierna förvandlar ofta samhällsproblem<br />
till en fråga om kriminalitet, menar Murat.<br />
– Är det inte ett samhällsproblem får polisen<br />
ta hand om det istället för politikerna.<br />
Medierna bidrar till att befria politikerna från<br />
det ansvar <strong>som</strong> de faktiskt har.<br />
Välfärden retirerar i samma takt <strong>som</strong> kameraövervakning<br />
och polisinsatser blir vanligare.<br />
– Det blir en nattväktarstat. Varför ska vi<br />
ens ha val av politiker? Låt oss välja poliser<br />
istället. Vem ska vara police chief of Sweden?,<br />
frågar Murat retoriskt.<br />
Majsa menar att Biskopsgården inte är ett<br />
prioriterat område för politikerna.<br />
– När vi lägger fram förslag väger det inte<br />
lika tungt <strong>som</strong> när någon i andra delar av Göteborg<br />
gör det. Det finns en diskrimi<strong>ner</strong>ing,<br />
säger hon.<br />
Brutet samarbete med kommunen<br />
Majsa vankar frustrerat av och an på<br />
stenläggningen utanför den slitna lokalen.<br />
Hon håller telefonen mot örat.<br />
– Varför pratar de inte med oss? Varför får<br />
man inte reda på saker?<br />
Det visar sig att politikerna i stadsdelsnämnden<br />
just idag gått ut i medierna och låtit<br />
meddela att de vill avbryta allt samarbete<br />
med gruppen. Anledningen är att det förekommit<br />
skadegörelse på en skidresa för ungdomar<br />
från Biskopsgården <strong>som</strong> Pantrarna anordnat.<br />
Vad <strong>som</strong> ska hända med den utlovade<br />
fritidsgården är nu oklart.<br />
– Tänk om det hade varit en skolresa. Då<br />
hade kommunen inte avbrutit allt samarbete<br />
med skolan, utbrister Majsa.<br />
Det <strong>som</strong> hänt under resan är olyckligt,<br />
tycker hon. Men hon menar att det snarast är<br />
ytterligare ett tecken på att det behövs mer<br />
offentliga satsningar.<br />
– Jag tror att de såg ett tillfälle att spara<br />
pengar. De fick sin ursäkt, suckar Murat.<br />
– De tycker nog att vi är jobbiga. De har<br />
haft press på sig under ett år nu, säger Majsa.<br />
Hon har skött mycket av föreningens förhandlande<br />
med politikerna.<br />
– I ena stunden håller de med. Men när<br />
det väl kommer till kritan, när det handlar<br />
om pengar, så är de mycket mer reserverade.<br />
Hon menar att <strong>som</strong>liga försökt att avfärda<br />
dem <strong>som</strong> ett särintresse istället för att se att<br />
deras krav delas av många i Biskopsgården.<br />
Pantrarna har idag en bit över 100 medlemmar<br />
och samlar runt 900 anhängare på<br />
Facebook. De har blivit kontaktade av perso<strong>ner</strong><br />
<strong>som</strong> vill bilda liknande grupper på andra<br />
håll i landet. Och Pantrarna kan snart finnas i<br />
en annan Göteborgsförort.<br />
– Vi pla<strong>ner</strong>ar att ha en panther week i Angered<br />
och starta en grupp där, avslöjar Murat.<br />
Det surrar av optimism efter filmpremiären.<br />
Men politikernas utspel skapar osäkerhet.<br />
– Jag tror att de ser oss <strong>som</strong> ett hot, säger<br />
Kastriot Kastrati på vägen ut.<br />
Han är sexton år och en av alla de ungdomar<br />
<strong>som</strong> dragits med i Pantrarnas aktiviteter.<br />
– De pratar om bilbränder och stenkastning.<br />
Men alla vet att det skett en förändring<br />
sen Pantrarna startade. Så varför lägga samarbetet<br />
på is?<br />
FOTNOT: DEN 27 JUNI TOG STADSDELSNÄMNDEN I VÄSTRA HISINGEN BESLUTET ATT FRITIDSGÅRDEN SOM PANTRARNA HAR KÄMPAT FÖR KOMMER ATT BLI AV.<br />
13<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
14 <strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Ett spel för gallerierna<br />
Mångfaldsprojekt av olika slag har blivit återkommande<br />
inslag inom kulturvärlden – men det står likväl illa till med<br />
tron på invandrade svenskars kapacitet inom Kultursverige.<br />
Det menar dramatikern och författaren Vladimir Oravsky,<br />
<strong>som</strong> är trött på integrationssatsningar och initiativ för att<br />
lyfta ”invandrare”.<br />
DEBATT<br />
TEXT: VLADIMIR<br />
ORAVSKY<br />
DRAMATIKER &<br />
FÖRFATTARE<br />
Vad tänkte jag när jag fick inbjudan<br />
till seminariet ”MIGRAN-<br />
TER – EN TILLGÅNG FÖR<br />
SVERIGE”, med underrubriken<br />
”Hur tar vi tillvara på utlandssvenskars,<br />
hemvändande svenskars och invandrares<br />
kunskaper och erfarenheter? Alliansen och<br />
Miljöpartiet i socialförsäkringsutskottet inbjuder<br />
till seminarium om att se utlandssvenskar,<br />
hemvändare och invandrare <strong>som</strong><br />
resurser”?<br />
Under hösten 2006 figurerade den vitryska<br />
teatergruppen Fria Teatern ett antal<br />
gånger i nästan samtliga svenska kulturkanaler.<br />
Det fanns två anledningar till det. Den<br />
ena var att förmå oss svenskar att tycka synd<br />
om denna teaters anställda efter<strong>som</strong> den vitryska<br />
staten inte betalade deras lö<strong>ner</strong>. Som<br />
om varje regissör, dramaturg, skådespelare<br />
etcetera i Sverige alltid erhöll det på förhand<br />
överenskomna honoraret. Den andra var att<br />
denna vitryska teater gästade Elverket, en av<br />
Dramatens sce<strong>ner</strong>.<br />
Elverkets välformulerade producent Ulrika<br />
Holmgaard fick uttala sig i radion i samband<br />
med detta solidaritetsbesökprojekt.<br />
Dramatens Elverket är nämligen i mångt<br />
och mycket en ”solidaritetsscen”.<br />
Elverket skyltar med sitt påstådda engagemang<br />
samtidigt <strong>som</strong> dess handlingar klart<br />
och tydligt visar att allt bara är en fasad och<br />
att dess folk parasiterar på trender i ropet,<br />
troligen på grund av att sådana nästan alltid<br />
är finansierade av den kollektiva kassan och<br />
att få därför vågar kritisera dem. Det vore<br />
<strong>som</strong> att spotta i motvind.<br />
Ett exempel på detta var ”integrationsmulti-kulti-projektet”<br />
Con:fusions. Det gick<br />
ut på att dramatiker med invandrarbakgrund<br />
skulle skicka in sina pjäser eller förslag<br />
på sådana, varvid hela integrations-ståhejet<br />
så småningom skulle resultera i åtminstone<br />
en teateruppsättning.<br />
Naturligtvis var detta ett nordiskt projekt<br />
efter<strong>som</strong> internationella samarbeten ge<strong>ner</strong>erar<br />
mest pengar för de anställda <strong>som</strong>, med<br />
anslagen i fickan, gott kan luta sig tillbaka.<br />
Projektet initierades av NordScen <strong>som</strong> var<br />
Nordiska Ministerrådets institution för<br />
scenkonst.<br />
Till de anställda skänkte projektet levebröd<br />
under nästan tre år, under perioden<br />
2003–2005. För dem <strong>som</strong> verkligen jobbade<br />
och skrev pjäserna gav det inget utom hopp<br />
under lika lång tid. Jag tror inte att det kommer<br />
<strong>som</strong> en överraskning för någon om jag<br />
säger att kassörskor i den Ica Maxi där jag<br />
handlar min yoghurt inte accepterar hopp<br />
<strong>som</strong> betalningsmedel utan på gammaldags<br />
konservativt vis kräver cash.<br />
Olika källor redovisar olika antal inkomna<br />
bidrag, och här hänvisar jag till den senaste<br />
av inkomna rapporter. Enligt den mottog<br />
den svenska delen av Con:fusions cirka<br />
70 bidrag. Efter en utdraaaagen och får man<br />
förmoda väl genomtänkt process, utsågs<br />
fyra finalister: Min älskade, lilla prinsessa av<br />
Sigrid Herrault, Fontänen av Christofer<br />
Brocker, Skådespel utan namn av Behrang<br />
Behdjou och Zlata Ibrahimovics dagbok av<br />
yours truly, Vladimir Oravsky.<br />
Pjäsen Zlata Ibrahimovics dagbok spelades<br />
lika lite på Elverket <strong>som</strong> bidragen från<br />
de övriga finalisterna. Varför skulle den spelas?<br />
Projektets nio-till-fem-byråkrater fick<br />
sina pengar. Hotellet där jag var inkvarterad<br />
under min vistelse i Stockholm fick sin beskärda<br />
del, så även SJ <strong>som</strong> transporterade<br />
mig dit, så även restaurangen där vi njöt av<br />
en gemytlig samvaro, så även alla journalister<br />
<strong>som</strong> skrev sida upp och sida <strong>ner</strong> om detta<br />
hundraprocent oumbärliga integrationsprojekt,<br />
så även de <strong>som</strong> skrev den 167-sidiga<br />
rapporten Con:fusions Projektrapport og projektevaluering<br />
af con:FUSIONS – et fællesnordisk<br />
scenkunstprojekt.<br />
Vad skulle alla tryckerier leva av om samtliga<br />
liknande rapporter och evalueringar och<br />
programblad och festliga inbjudningskort till<br />
alla dessa livsviktiga konst- och solidaritetsevent<br />
skulle sluta tryckas? Hur mycket skog<br />
skulle då inte få en chans att växa till gammelskog?<br />
Tro nu inte att Con:fusions var det enda<br />
förvirringsprojektet <strong>som</strong> pågick under denna<br />
tid. Åh nej. I det kapitalistiska samhället vill<br />
alla hänga på en lukrativ trend. När stigen är<br />
trampad är förmågan att snabbt hänga på<br />
garanten för easy money. Det gäller att vara<br />
vaksam och följa med när den ena trenden<br />
trängs undan av en annan. Man skall inte<br />
vara rigid när det gäller tro och äktenskap<br />
och övertygelse. Ideologier bör gå att byta<br />
lika snabbt <strong>som</strong> fruar och äkta män. En sann<br />
överlevare kan vara aktiv medlem i Kommunistiska<br />
förbundet marxist-leninisterna den<br />
ena dagen och nästa ha en framträdande position<br />
hos Socialdemokraterna. Lätt <strong>som</strong> en<br />
plätt. Nischen att utnyttja hungriga dramatiker<br />
med ”utländskt påbrå”, att låta dem gratis<br />
skriva pjäser ”ur sin egen verklighet” växte<br />
sig till en gargantuansk industri i multi-kulti-<br />
Sverige. Yours truly skickade sitt bidrag till<br />
ett sådant projekt. Det blev en flopp. Varför<br />
inte? Var och en har rätt att tycka precis vad<br />
han eller hon vill om ett manus. Det är en av<br />
anledningarna till varför jag valde att lämna<br />
mitt födelseland där konstens värde bestämdes<br />
på en central ort och bosatte mig i Sverige<br />
i stället.<br />
Att min pjäs AAAHR!!! vann 1:a pris i en<br />
värld<strong>som</strong>fattande dramatikertävling (International<br />
Playwright Competition) är inget<br />
hållbart motargument mot den jury <strong>som</strong> inte<br />
placerade den på någon av de ledande platserna<br />
i sin multi-kulti-tävling. Så varför tar<br />
jag upp det överhuvudtaget? Har jag svårt att<br />
ta nederlag? Blev jag så sårad?<br />
Ja, det blev jag! Och jag skall förklara för<br />
dig vad <strong>som</strong> sårade mig. Att även denna tävling<br />
lik<strong>som</strong> Con:fusions bekräftade för mig<br />
översittarnas dribblande med människors tid<br />
och drömmar …<br />
”Confusion is a word we have invented for<br />
an order which is not understood”, sade den<br />
frispråkige och därmed även både en och två<br />
gånger bannlyste författaren Henry Miller.<br />
Efter en utdragen procedur nedkom de<br />
välgödda projektledarna äntligen med ett<br />
”resultat”. Det fick följande överskrift: ”nya<br />
pjäser – nya världar presenterar stolt de sex<br />
dramatiker <strong>som</strong> har gått vidare till skrivarlägret!”<br />
Hajar du? Ingen av dessa integrationsteaterchefer<br />
och integrationsteaterproducenter<br />
och integrationsdramaturger och<br />
andra integrationstrendens gratisätare var så<br />
mycket <strong>som</strong> en sekund intresserade av en färdig<br />
produkt <strong>som</strong> växt fram ur invandrarnas<br />
genuina upplevelser. Dessa integrationsprojekt<br />
i form av tävlingar är endast skapade för<br />
att ge levebröd och fina meriter åt dem <strong>som</strong><br />
”initierar dem”.<br />
Dessa projekt är skapade för att vara en säkerhetsventil<br />
och ett alibi. Ingen kan längre<br />
säga att invandrare inte släpps fram till köttgrytorna.<br />
Dessa projekt är skapade för att ge invandrare<br />
mindervärdeskomplex.<br />
Hela upplägget basu<strong>ner</strong>ar ”Lyssna på oss,<br />
makaker! Vi vet att ni inte kan skriva, men vi<br />
är också säkra på att vi med våra metoder<br />
ändå kan gallra fram några stycken bland er<br />
och lära er att skriva så att det till slut går att<br />
läsa! Så var tacksamma och ställ er i ledet.<br />
Och förresten, var så god och ta en banan!”<br />
Dessa projekt är skapade för att lura på<br />
alla invandrare att de inte är ämnade att presenteras<br />
för den svenska offentligheten förrän<br />
deras klor är utdragna, deras tänder filade<br />
och deras manar klippta. Och inte ens då får<br />
en invandrare släppas in i de svenska hemmen.<br />
Kommer man från djungeln är zoo eller<br />
ett reservat det bästa stället att förevisas på.<br />
Det är därför <strong>som</strong> Con:fusions och samtliga<br />
för mig kända liknande svenska projekt inkluderar<br />
en avlusnings- och omformningsstation<br />
förklädd till manuscript-workshop eller<br />
liknande och är ledd av en köpt och deformerad<br />
omstöpningshövding med drömmar<br />
om evigt raka led och oinskränkt makt.<br />
Att den 167-sidiga rapporten Con:fusions<br />
Projektrapport og projektevaluering af<br />
con:FUSIONS – et fællesnordisk scenkunstprojekt.<br />
inte förmedlar samma åsikt <strong>som</strong> jag,<br />
kan du vara säker på. En utredare håller alltid<br />
sitt känsliga pekfinger högt upp i luften för<br />
att registrera även den lättaste brisens riktning.<br />
Det är det lönnliga skälet till varför beställarna<br />
kallar så gott <strong>som</strong> varje utredning<br />
oberoende.<br />
15<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
I yttrandefrihetens namn<br />
I januari i år fick Sverige sin motsvarighet till danska Tryckfrihetssällskapet. Föreningen<br />
<strong>som</strong> säger sig verka för yttrandefrihet, demokrati och mänskliga rättigheter men har en<br />
enda måltavla – muslimer. Mana tittar närmare på vad denna organisation vill och det<br />
internationella sammanhang de verkar i.<br />
TEXT: MARIA<br />
GISSELQVIST<br />
JOURNALIST<br />
FOTO: NADIA MAZZONI<br />
Tryckfrihet är bra. Yttrandefrihet<br />
är en förutsättning<br />
för demokrati. Så långt är<br />
de flesta överens. Vad innebär<br />
då ett tryckfrihetssällskap?<br />
Varför behövs det i Sverige? Vi<br />
fängslar inte journalister. Vi försöker inte<br />
med våld eller hot tysta oppositionella.<br />
– Det råder konsensus inom svenska<br />
medier. Vi har så många tabubelagda ämnen<br />
<strong>som</strong> helt enkelt inte får diskuteras. Vi<br />
får inte ifrågasätta feminismen och vi får<br />
absolut inte problematisera kring invandring<br />
och vad islam gör med vårt land, förklarar<br />
Ingrid Carlqvist, journalisten <strong>som</strong><br />
nyligen bildat Tryckfrihetssällskapet i<br />
Malmö.<br />
När jag kommer till Ungdomens hus i<br />
Malmö, där Tryckfrihetssällskapets andra<br />
möte ska äga rum, står tre perso<strong>ner</strong> från<br />
den anarkistiska tidskriften Brand på behörigt<br />
avstånd och dokumenterar alla<br />
<strong>som</strong> kliver in genom dörren. Nu anses jag<br />
vara en av dem, tillsammans med konstnären<br />
Dan Park <strong>som</strong> tapetserar Malmö<br />
med obscena affischer och ett gäng Sverigedemokrater.<br />
”I dessa kretsar är Sverige det<br />
värsta exemplet och Malmö,<br />
speciellt Rosengård, det närmaste<br />
man kan komma det<br />
mångkulturella helvete <strong>som</strong> de<br />
menar att invandring, och speciellt<br />
då muslimsk invandring,<br />
för med sig.”<br />
16 17<br />
<strong>MANA</strong> 1 2010 <strong>MANA</strong> 1 2010
– Du är förmodligen den enda journalisten<br />
här, skojar Carlqvist glatt.<br />
Hon har delvis rätt. Det var inte många<br />
journalister <strong>som</strong> bevakade deras första<br />
möte trots att diverse pressmeddelanden<br />
gick ut till de stora tidningarna. Ikväll är det<br />
jag och en kille från Expo. Budskapet sprids<br />
i stället via nätet.<br />
Ingrid Carlqvist öppnar mötet med att<br />
anklaga Roland Poirier Martinsson, chef –<br />
Du är förmodligen den enda journalisten<br />
här, skojar Carlqvist glatt.<br />
Hon har delvis rätt. Det var inte många<br />
journalister <strong>som</strong> bevakade deras första<br />
möte trots att diverse pressmeddelanden<br />
gick ut till de stora tidningarna. Ikväll är det<br />
jag och en kille från Expo. Budskapet sprids<br />
i stället via nätet.<br />
Ingrid Carlqvist öppnar mötet med att<br />
anklaga Roland Poirier Martinsson, chef för<br />
Timbros medieinstitut, för att deras förra<br />
möte blev inställt. Debatten skulle då handla<br />
om genus och heta ”Genusvetenskap på<br />
universiteten – vetenskap eller vansinne”,<br />
men när Martinsson gjort sin research och<br />
tagit reda på vad Tryckfrihetssällskapet står<br />
för så valde han att hoppa av. Två av de tre<br />
föreläsarna avbokade, dock inte Axess–medarbetaren<br />
Tanja Bergkvist <strong>som</strong> meddelade<br />
att hon gärna ställer upp nästa gång de ska<br />
debattera genus.<br />
”Har hedersmord integrerats<br />
i demokratin?”<br />
Ett 50–tal människor har dykt upp för att<br />
lyssna på Hege Storhaug från den norska<br />
islamkritiska tankesmedjan Human Rights<br />
Service (HRS), Bahareh Andersson, <strong>som</strong><br />
Carlqvist presenterar <strong>som</strong> ”en smart muslim”,<br />
och Sverigedemokraten Mrutyuanjai<br />
Mishra, <strong>som</strong> håller ett föredrag på engelska<br />
om hur Salman Rushdie trakasserats av de<br />
iranska myndigheterna efter sin bok Satansverserna.<br />
Norska HRS driver frågor om en restriktivare<br />
invandring i Norge och sprider antimuslimskt<br />
material på sin hemsida. På<br />
Tryckfrihetssällskapets möte talar Storhaug<br />
om hur förtrycket i muslimska länder sprider<br />
sig till Skandinavien, bland annat genom<br />
att muslimer i Norge skickar sina barn<br />
till koranskolor.<br />
Hege Storhaug visar bilder av kvinnor i<br />
burka och uppmanar publiken att gissa var<br />
bilderna är tagna.<br />
– I Norge, svarar någon.<br />
18<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
”De använder alla samma<br />
retorik och använder kampen<br />
för yttrandefrihet <strong>som</strong> ett sätt<br />
att kritisera islam.”<br />
Alla skrattar och Storhaug säger att det lika<br />
gärna kunde vara så, men att detta är Londons<br />
gator.<br />
– Jag blev chockad, där var burkor överallt,<br />
berättar Storhaug.<br />
Publiken nickar och hummar igenkännande.<br />
Nästa talare – Bahareh Andersson – kalllar<br />
sig muslimsk feminist och talar mycket<br />
om hedersvåld. Hon kritiserar politiker och<br />
medier för att inte ta frågan på allvar och<br />
från talarstolen på den upplysta scenen ställer<br />
hon en öppen fråga till regering och<br />
journalister:<br />
– Har hedersmord integrerats i demokratin?<br />
Ett mångkulturellt samhälle leder till hedersvåld,<br />
det har vi ju bevis på idag.<br />
Ett uttalande <strong>som</strong> river <strong>ner</strong> rungande applåder.<br />
Bahareh flydde från Iran efter att ha blivit<br />
straffad med 20 piskrapp för att hon<br />
hade den amerikanska filmen Robin Hood i<br />
väskan. Hon berättar om förföljelse och<br />
förtryck i det forna hemlandet och menar<br />
att dessa värderingar idag importeras till<br />
Sverige.<br />
En äldre dam i publiken undrar försiktigt<br />
vad man ska säga till dem <strong>som</strong> hävdar att<br />
det finns en hederskultur även bland svenska<br />
män? Det blir knäpptyst.<br />
– Visa mig en svensk man <strong>som</strong> tvingar sin<br />
kvinna att bevisa sin oskuld genom blod på<br />
lakanet, då ska jag säga att det finns en hederskultur<br />
bland svenskar, svarar Bahareh.<br />
Återigen rungande applåder och en kvinna<br />
skriver ordagrant <strong>ner</strong> Baharehs ord i sitt anteckningsblock.<br />
Del i en internationell<br />
”kontrajihadrörelse”<br />
Ingrid Carlqvist har en bakgrund <strong>som</strong> ”vanlig”<br />
journalist. Hon säger att hon drivs av att<br />
berätta sanningen, en sanning hon beskrev i<br />
ett blogginlägg <strong>som</strong> ledde till att hon fick<br />
sparken <strong>som</strong> krönikör från Smålandstidningen<br />
Barometern.<br />
– Jag skrev om en SDU-manifestation där<br />
motdemonstranterna betedde sig <strong>som</strong> djur<br />
och skrek och buade mot de stackars<br />
SDU:arna. Jag förfasades över deras hat och<br />
aggressivitet och detta beskrev jag i inlägget<br />
”Gud bevare oss för ’antirasister”.<br />
Ingrid Carlqvist skrev bland annat:<br />
Vad hade hänt om inte poliserna skyddat<br />
de demonstrerande ungdomarna? Antagligen<br />
hade ”antirasisterna” kastat sig över<br />
dem och slitit dem i stycken, <strong>som</strong> de blodtörstiga<br />
bestar de såg ut att vara.<br />
En del av Barometerns läsare reagerade starkt<br />
på blogginlägget och hon fick sparken.<br />
Ingrid Carlqvist bestämde sig då för att<br />
bilda en svensk motsvarighet till danska<br />
Trykkefrihedsselskabet, <strong>som</strong> grundades<br />
2004 av journalisten Lars Hedegaard. Han<br />
blev nyligen friad i Danmarks högsta domstol<br />
efter två år av rättsliga tvister angående<br />
hans uttalande om att ”muslimer våldtar<br />
sina egna barn”. Det är dock inget uttalande<br />
han ångrar och Trykkefrihedsselskabet fortsätter<br />
att kämpa för att rasismeparagraffen<br />
(Danmarks motsvarighet till lagen om hets<br />
mot folkgrupp) ska strykas ur lagtexten efter<strong>som</strong><br />
de anser att lagen begränsar yttrandefriheten.<br />
Redan 2004 blev Hedegaard<br />
utesluten ur danska PEN-klubben med<br />
motiveringen att klubben inte uppmuntrar<br />
till rasism.<br />
Trykkefrihedsselskabet och dess internationella<br />
gren, Intenational Free Press Association,<br />
utgör en av grundpelarna i den internationella<br />
counterjihad, eller kontrajihadrörelsen,<br />
<strong>som</strong> uppfattar islam <strong>som</strong> det största<br />
hotet mot yttrandefriheten. På sin hemsida<br />
säljer de kaffemuggar med karikatyrbilder<br />
av profeten Muhammed.<br />
– Så långt har vi inte kommit än, vi har<br />
inga åsikter utan kämpar för yttrandefriheten.<br />
Sådana beslut tas efter vårt första årsmöte<br />
i höst, säger Ingrid Carlqvist.<br />
Det nybildade Tryckfrihetssällskapet ska<br />
låta frågor <strong>som</strong> enligt Carlqvist inte diskuteras<br />
i ”vanliga” medier ta plats.<br />
– I Danmark har de kommit längre, där får<br />
man ifrågasätta invandringen utan att bli<br />
stämplad <strong>som</strong> rasist.<br />
Tryckfrihetssällskapets första möte hölls<br />
i januari i år och invigningstalade gjorde<br />
bland andra Lars Hedegaard, den danska<br />
förebildens ordförande, och Hans Rustad,<br />
<strong>som</strong> driver den norska motsvarigheten till<br />
Avpixlat, bloggen Document.no, där Fjordman,<br />
en av Anders Behring Breiviks stora<br />
förebilder, har varit en flitig skribent. Även<br />
Breivik var aktiv på Document.no. Det är i<br />
dessa kretsar vi till sist hamnar. Det går inte<br />
att undvika, det danska Trykkefrihedssel-<br />
19<br />
<strong>MANA</strong> 1 2012
skabet spelar en central roll i starkt islamkritiska,<br />
högerextrema kretsar. Det rör sig inte<br />
om frustrerade tryckfrihetskämpar <strong>som</strong> vill<br />
lufta sina åsikter om invandring och islam.<br />
Det rör sig om ett internationellt nätverk av<br />
människor <strong>som</strong> anser att ”muslimer inte nöjer<br />
sig förrän islam härskar över hela världen”.<br />
Påverkar politiken<br />
Hege Storhaug från norska islamkritiska<br />
HRS har haft personlig kontakt med Peder<br />
Are Nöstvold Jensen, alias Fjordman, och<br />
har publicerat hans artiklar på Human<br />
Right Services hemsida. Hon står även i<br />
nära förbindelse med Christian Tybring-<br />
Gjedde, parlamentsmedlem och ordförande<br />
för Oslo Fremskrittsparti (FrP). Han är en<br />
av de mest extrema i det högerpopulistiska<br />
partiet och lånar sin högerextrema retorik<br />
från författaren Bruce Bawer, <strong>som</strong> i sin tur<br />
skriver under pseudonym på Gates of Vienna,<br />
en av de viktigaste counterjihadbloggarna.<br />
Han har skrivit ett flertal islamkritiska<br />
böcker och är en ledande företrädare för<br />
Eurabiakonspirationen – en konspirationsteori<br />
<strong>som</strong> går ut på att det pågår en muslimsk<br />
ockupation och att muslimer använder<br />
terrorism och barnalstring för att slutligen<br />
ta över Europa och införa sharialagar. I<br />
sin senaste bok citerar han Breivik två gånger<br />
och hävdar bland annat att hundratals<br />
norska ungdomar har blivit mördade av<br />
muslimer.<br />
Bawer ingår också i danske Lars Hedegaards<br />
nätverk. Och på Tryckfrihetssällskapets<br />
Facebooksida rekommenderar Ingrid<br />
Carlqvist Bawers senaste bok, The new Quislings:<br />
How the international left used the Oslo<br />
massacre to silence debate about Islam, där<br />
Bawer liknar muslimer och vänstern vid nazister<br />
<strong>som</strong> pla<strong>ner</strong>ar att ta över Europa.<br />
Trykkefrihedsselskabet är ingen opolitisk<br />
organisation, utan påverkar i allra högsta<br />
grad det politiska klimatet. I styrelsen finns<br />
perso<strong>ner</strong> <strong>som</strong> kandiderar för Dansk Folkeparti.<br />
En av styrelseledamöterna, tillika redaktör<br />
för deras tidning sappho.dk, är<br />
Kathrine Winkel–Holm, dotter till en av<br />
Dansk Folkepartis parlamentsledamöter. I<br />
januari publicerade hon en artikel på sappho.dk<br />
där hon uttalade sitt fulla stöd för<br />
Fjordman och hans åsikter. Anders Behring<br />
Breivik citerar Fjordman 111 gånger i sitt manifest.<br />
Vid 39 tillfällen tar han inlägg direkt<br />
ur Fjordmans blogg där han menar att ”vi är<br />
i krig mot muslimer” och uppmanar européer<br />
att ”beväpna sig mot muslimerna”.<br />
20<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Breivik är extrem. Ingen annan ska anklagas<br />
för de dåd han utfört. Men han är en<br />
produkt av ett samhälle och en retorik <strong>som</strong><br />
sprids och normaliseras.<br />
International Free Press, den internationella<br />
grenen av Trykkefrihedsselskabet, har<br />
lyckats knyta till sig tunga namn inom islamofobiska<br />
rörelser runt om i Europa.<br />
Lars Hedegaard har till exempel ett<br />
nära samarbete med bland andra Gert<br />
Wilders.<br />
Vill sprida islamkritisk propaganda<br />
En <strong>som</strong> tittat närmare på frågor <strong>som</strong> rör islamofobiska<br />
och högerextrema rörelser är<br />
Sindre Bangstad, postdoktorstipendiat vid<br />
socialantropologiska institutionen i Oslo.<br />
– De använder alla samma retorik och<br />
använder kampen för yttrandefrihet <strong>som</strong> ett<br />
sätt att kritisera islam. Hedegaard vet mycket<br />
väl vad han gör när han knyter kontakter<br />
med människor <strong>som</strong> exempelvis Robert<br />
Spencer, en kontrajihadistisk islamofob från<br />
USA och grundaren av Jihad watch, menar<br />
Sindre Bangstad, <strong>som</strong> 2013 kommer ut med<br />
en bok om händelserna på Utøya.<br />
Rätten till åsiktsfrihet är något <strong>som</strong> berör<br />
alla och att organisera sig kring den är ett<br />
genomtänkt sätt att nå människor <strong>som</strong> inte<br />
nödvändigtvis har de mest extrema åsikterna,<br />
menar Sindre Bangstad.<br />
– De dras in i en retorik <strong>som</strong> lätt faller över i<br />
islamkritik och människor kän<strong>ner</strong> igen sig,<br />
förklarar han.<br />
Detta känns igen i Ingrid Carlqvists resonemang.<br />
– Det finns ett sug hos svenskarna att<br />
kunna diskutera invandrarfrågor öppet utan<br />
att bli kallade rasister, säger hon.<br />
Debattklimatet är hårdare i Danmark än i<br />
Sverige, och här spelar Trykkefrihedsselskabet<br />
en viktig roll.<br />
– De har definitivt påverkat politiken genom<br />
sitt nära samarbete med Dansk Folkeparti,<br />
säger Sindre Bangstad.<br />
Han menar att Tryckfrihetssällskapet kan<br />
få samma roll i Sverige.<br />
– Deras mål är givetvis att påverka debatten.<br />
I samarbete med Sverigedemokraterna<br />
vill de sprida sin islamofobiska propaganda<br />
till så många <strong>som</strong> möjligt.<br />
Sindre Bangstad menar att avgörande<br />
för om de ska lyckas eller inte är hur många<br />
svenskar <strong>som</strong> tror på allas lika värde,<br />
medmänsklighet och ett mångkulturellt<br />
samhälle, och <strong>som</strong> mobiliserar mot dem.<br />
”Visa mig en svensk man <strong>som</strong><br />
tvingar sin kvinna att bevisa<br />
sin oskuld genom blod på lakanet,<br />
då ska jag säga att det<br />
finns en hederskultur bland<br />
svenskar.”<br />
Malmö – helvetet på jorden<br />
Tillbaka på mötet på Ungdomens hus i Malmö.<br />
Hege Storhaug förfasar sig över utvecklingen<br />
i Sverige och hävdar att 2040 kommer<br />
svenskarna att vara i minoritet. Under<br />
pausen utvecklar hon sitt resonemang:<br />
– Det är värre här än någon annanstans,<br />
ni har släppt in vem <strong>som</strong> helst, hur <strong>som</strong><br />
helst i 40 år. Det kunde inte sluta på något<br />
annat sätt än så här. Och Malmö ska vi inte<br />
ens tala om!<br />
Hon får ursäktande medhåll från deltagarna<br />
och tillägger:<br />
– Men nu kanske det blir bättre, när ni får<br />
ett forum där ni äntligen kan säga vad ni<br />
vill, uppmuntrar hon sina slokörade anhängare.<br />
Bruce Bawer skriver i sin bok While Europe<br />
slept: How radicale islam is destroying the<br />
west from within: ”Det går käpprätt åt helvete<br />
för Sverige och antalet ghetton ökar i svindlande<br />
takt.”<br />
– Det är ingen slump att Tryckfrihetssällskapet<br />
hamnar i Malmö. I dessa kretsar är<br />
Sverige det värsta exemplet och Malmö,<br />
speciellt Rosengård, det närmaste man kan<br />
komma det mångkulturella helvete <strong>som</strong> de<br />
menar att invandring, och speciellt då muslimsk<br />
invandring, för med sig. Nordiska<br />
mainstreammedier har inte bidragit till att<br />
ge en annan bild av Malmö och Rosengård<br />
de senaste åren heller, säger Sindre Bangstad.<br />
Klumpen i magen växer under kvällen<br />
och jag sneglar på de andra deltagarna. De<br />
skrattar och applåderar, nickar och hummar<br />
igenkännande.<br />
TerrorisTjakTens<br />
svarTa bok<br />
Rapportbok om 10 års svensk terroristjakt<br />
Det »krig mot terrorismen« <strong>som</strong> USA startade efter den 11 september<br />
2001 har förändrat vår värld. Det räcker att peka på krigen i Afghanistan<br />
och Irak. Men förändringarna i vårt samhällsklimat, våra rättssystem och<br />
allas likhet inför lagen är svårare att beskriva, men samtidigt mer försåtliga<br />
och farliga.<br />
Men boken vill Gösta Hultén och Lena Sonne dokumentera övergrepp<br />
där svenska politiker, Säpo och andra myndigheter kränkt rättssäkerheten<br />
och internationella konventio<strong>ner</strong>. Den visar hur terroristjakten<br />
ensidigt riktat sig mot muslimer.<br />
I ett avslutande kapitel skriver advokat Thomas Olsson om varför 2003<br />
års terroristlag måste avskaffas.<br />
Utgivare: Charta 2008<br />
Pris 75 kr inklusive frakt. Beställ via: info@charta2008.se. www.charta2008.se<br />
Nytt nummer av Fronesis:<br />
Utveckling<br />
Går det att förstå samhällsutvecklingen utan att se till kolonialismens<br />
roll? Är utveckling utan tillväxt möjlig? Vilka idéer om utveckling<br />
var centrala under den arabiska våren?<br />
Med texter av bland andra Hans Abrahamsson,<br />
Walter D. Mignolo, Madina<br />
Tlostanova, Mark Duffield, Serge Latouche,<br />
Arturo Escobar och Omar S. Dahi.<br />
TerrorisTjakTens<br />
svarTa bok<br />
www.fronesis.nu<br />
MÅnGa rÄTTsÖverGrePP UnDer<br />
10 Års TerrorisTjakT<br />
Det ”krig mot terrorismen” <strong>som</strong> startade efter 11 september<br />
2001 har förändrat vår värld. Det räcker att peka på krigen i<br />
Afghanistan och Irak. Men förändringarna i vårt samhällsklimat,<br />
våra rättssystem och allas självklara likhet inför lagen är svårare<br />
att beskriva, men samtidigt mer försåtliga och djupgående.<br />
I detta ”krig” <strong>som</strong> nu pågått i 10 år, har demokratiska fri- och rättigheter<br />
ofta åsidosatts. Många har frihetsberövats utan rättegång.<br />
Den nya terrorlagstiftningen har inneburit att människor frihetsberövats<br />
eller svartlistats ekonomiskt på svaga grunder. Svenska<br />
regeringar av olika färg har på Säpos inrådan i all tysthet avvisat<br />
”säkerhetsärenden” till tortyrländer, utan rättslig prövning.<br />
Rapporten visar att den svenska terroristjakten ensidigt riktat sig<br />
mot muslimer. Men massakern i Norge den 22 juli 2011 visar att<br />
hotet kan komma från motsatt håll, från islamhatare. Frågan är om<br />
ensidigheten minskat vaksamheten mot sådana hot.<br />
Charta 2008 vill med denna rapport främst kartlägga i vilken mån<br />
svenska myndigheter kränkt mänskliga rättigheter och internationella<br />
konventio<strong>ner</strong> i kriget mot terrorismen. Det här är den första<br />
samlade genomgången av hur krigets rättslöshet drabbat svenska<br />
muslimer.<br />
www.charta2008.se<br />
ISBN: 978-91-633-9310-5<br />
TerrorisTjakTens svarTa bok ChARtA 20 08<br />
Charta 2008<br />
TerrorisTjakTens<br />
svarTa bok<br />
En rapport om 10 års svensk terroristjakt<br />
En ny modern klassiker från Arkiv förlag<br />
Marshall Berman<br />
Allt <strong>som</strong> är fast förflyktigas<br />
I denna fängslande bok utforskar Marshall Berman<br />
upplevelsen av levd modernitet, där inget är bestående<br />
och stabilt, där traditionella livsformer och tänkesätt<br />
raseras. Med hjälp av fasci<strong>ner</strong>ande omtolkningar av<br />
Goethes Faust, Kommunistiska manifestet, Bau de laire, de<br />
stora ryska författarna – Pusjkin, Gogol, Dostojevskij<br />
– visar Berman hur alla dessa konfronterades med<br />
moderniseringen i hela dess sammansatthet: fasan<br />
inför förintelsen av det trygga parad med förhoppningarna<br />
om det nya och dess frigörande möjligheter.<br />
Köp den i bokhandeln eller direkt från oss på Arkiv förlag<br />
Arkiv förlag • 046-13 39 20 • arkiv@arkiv.nu • www.arkiv.nu
Tjänstemän<br />
med<br />
andra<br />
rötter<br />
Oftast tänker vi på tjänstemän <strong>som</strong> bara en kugge i maski<strong>ner</strong>iet. Politikerna<br />
bestämmer, och byråkraterna följer det <strong>som</strong> står på pappret. På så sätt kan det inte<br />
spela så stor roll vem det är <strong>som</strong> sitter och administrerar. Mana-skribenten Nazem<br />
Tahvilzadeh håller inte med. I sin nya avhandling Representativ byråkrati tar han upp<br />
varför vi borde se på tjänstemän <strong>som</strong> potentiella allierade i kampen för ett mångetniskt<br />
jämlikt samhälle.<br />
Vad betyder begreppet representativ byråkrati?<br />
– En representativ byråkrati innebär att den offentliga<br />
sektorns organisatio<strong>ner</strong> speglar samhällets befolkningssammansättning<br />
vad gäller kön, klass och<br />
etnicitet.<br />
Du skriver att ”underrepresentationen av stora<br />
samhällsgrupper i den offentliga förvaltningen leder<br />
till att dessa gruppers perspektiv och intressen<br />
tas tillvara i mindre utsträckning i den politiska<br />
processen”. Hur kan det här ändras i praktiken?<br />
Tror du på kvotering?<br />
– Det är en svår fråga <strong>som</strong> jag inte har ett klart svar på.<br />
Jag tror på en mer tydlig och tvingande lagstiftning rörande<br />
icke-diskrimi<strong>ner</strong>ing och ökad representativitet i<br />
svensk offentlig förvaltning. Det måste ställas högre<br />
krav på rekryteringsansvariga att fördela den makt det<br />
innebär att inneha ett offentligt ämbete mer jämlikt<br />
TEXT: INA<br />
WOOD<br />
SKRIBENT<br />
över befolkningen. Problemet har till viss del att<br />
göra med utbildningsnivån och typ av utbildning<br />
bland vissa grupper. Men en hel del av problemen<br />
har också att göra med både diskrimi<strong>ner</strong>ing av dem<br />
<strong>som</strong> faktiskt har adekvat kompetens och glastak för<br />
dem <strong>som</strong> finns i organisatio<strong>ner</strong>na. Rådande mångfaldspolitik<br />
ger perso<strong>ner</strong> i organisatio<strong>ner</strong>na <strong>som</strong> vill<br />
verka för jämlikare rekrytering för lite resurser att<br />
faktiskt åstadkomma förändring. Det måste förändras<br />
och det kan man göra utan kvoteringslagstiftning.<br />
Sedan finns det även möjligheter att använda<br />
sig av positiv särbehandling: etnicitet eller uppväxtort<br />
formuleras <strong>som</strong> kompetens. Svenska städer behöver<br />
denna kompetens. Idag fyller konsulter och<br />
inhyrda forskare den kompetensbristen.<br />
Forskningen visar att en administratör med minoritetsbakgrund<br />
sannolikt kommer att engagera<br />
sig i minoritetsfrågor. Blir då arbete kring mångetnisk<br />
jämlikhet ett individuellt ansvar <strong>som</strong> förskjuts<br />
till enstaka anställda med minoritetsbakgrund<br />
istället för ett övergripande ansvar och<br />
policyområde för hela organisationen?<br />
– Det finns absolut en risk att en minoritetsadministratör<br />
blir reducerad till egenskaper <strong>som</strong> endast<br />
kopplas till det etniska.<br />
Jag menar att det troligen beror på den kraftiga<br />
underrepresentationen av minoriteter i de offentliga<br />
organisatio<strong>ner</strong>nas högre hierarkier. Det finns en ge<strong>ner</strong>ell<br />
risk att etniskt jämlikhetsarbete och jämställdhetsarbete<br />
reduceras till enstaka tjänstemän med de<br />
arbetsuppgifterna. Det har att göra med hur dessa<br />
policyområden är strukturerade. Trots att de ska genomsyra<br />
hela den statliga, regionala och kommunala<br />
verksamheten (allt från sjukvård, omsorg och utbildning<br />
till polisverksamhet) så är det snarare så att<br />
de inte gör det. Jämlikhetsarbetet i organisatio<strong>ner</strong>na<br />
backas sällan upp av resurser <strong>som</strong> möjliggör större<br />
förändring.<br />
Dessutom måste jag påpeka att en symbolfunktion<br />
<strong>som</strong> minoritetsadministratörer inte alltid behöver<br />
vara till nackdel för deras egen situation, utan<br />
tvärtom stärka deras handlingsutrymme i frågor om<br />
det mångetniska i organisationen. Däremot är det<br />
inte alltid självklart att deras aktiviteter tar hänsyn<br />
till olika intressen <strong>som</strong> minoritetsgrupper har i samhället.<br />
Vad kan vi göra för att få en starkare minoritetsrepresentation<br />
inom den offentliga förvaltningen?<br />
Det måste för det första finnas ett krav underifrån<br />
att anställa fler perso<strong>ner</strong> med annan bakgrund, annan<br />
uppväxtort och andra perspektiv än de domi<strong>ner</strong>ande<br />
i förvaltningen. Detta är något <strong>som</strong> måste drivas<br />
av olika intresseorganisatio<strong>ner</strong>. För det andra<br />
måste det finnas möjligheter att nå högre utbildning<br />
för perso<strong>ner</strong> med utländsk bakgrund <strong>som</strong> till exempel<br />
har växt upp i förorter eller i hem där föräldrarna<br />
har lägre utbildningsnivå. Den kommunala skolan<br />
måste vara likvärdig för alla. Detta kan dock inte<br />
neutralisera alla de negativa effekter <strong>som</strong> en hög<br />
samhällelig arbetslöshet ge<strong>ner</strong>ellt har på människors<br />
livssituation. En stark välfärdspolitik <strong>som</strong> omfördelar<br />
resurser uppifrån och <strong>ner</strong> är en förutsättning för<br />
att ett representativt urval över huvud taget ska nå<br />
högskolan. Högskolorna har också mycket att arbeta<br />
med vad gäller att nå olika befolkningsgrupper och<br />
öppna upp för olika typer av kompetens förutom<br />
högskoleprov och skolbetyg <strong>som</strong> ge<strong>ner</strong>ellt inte är<br />
objektiva mått på kompetens. Att regeringen till exempel<br />
har tagit bort urvalskvoten för perso<strong>ner</strong> med<br />
lång arbetslivserfarenhet är ett steg i fel riktning. En<br />
stor eloge till exempelvis Uppsala universitets juristprogram<br />
<strong>som</strong> prövade antagning genom en alternativ<br />
urvalsgrupp för perso<strong>ner</strong> med utländskt påbrå<br />
<strong>som</strong> fick genomgå längre intervjuer för att bedöma<br />
deras kompetens och möjlighet att tillgodogöra sig<br />
utbildningen. Till sist tycker jag att offentliga organisatio<strong>ner</strong><br />
måste våga testa mer och hitta alternativa<br />
metoder för att främja rekryteringen av perso<strong>ner</strong><br />
med icke-västerländsk bakgrund. Jag är övertygad<br />
om att mångfaldsarbetet är viktigt men behöver reformeras.<br />
För det första måste mångfaldsdiskursen<br />
återvinnas från den nyliberala hegemonin där poängen<br />
snarare är marknadsfördelar för organisatio<strong>ner</strong>na,<br />
vilket leder till ett essentialistisk bejakande av<br />
olikheter. Mångfaldsarbete i offentlig sektor måste<br />
betraktas <strong>som</strong> ett jämlikhetsprojekt där allas lika<br />
möjligheter till arbete är målet. Dessutom måste det<br />
knytas till mer resurser <strong>som</strong> ger arbetet ett genomslag<br />
i praktiken, annars blir det bara symbolpolitik.<br />
Avhandlingen i sin helhet går att läsa om du söker: representativ<br />
byråkrati + Nazem Tahvilzadeh
ärlek<br />
Tema:<br />
Ljuv kärlek. Smärtsam kärlek. Kärlek formad<br />
och begränsad av normer, makt och kontroll.<br />
Är kärleken en rättighet och i så fall vems<br />
rättighet? Talar kärleken ett nationellt eller<br />
ett globalt språk? Och vem sätter reglerna?<br />
I detta tema erbjuder Mana en rad rapporter om<br />
kärlekens villkor i en sexistisk och rasistisk värld.
k<br />
Svensk heterosexualitet bygger på jämställdhet,<br />
ansvar och omsorg om varandra. Detta till skillnad<br />
från ”de andras” heterosexualitet, de <strong>som</strong> inte är<br />
svenskar. Det är budskapet i informationsbroschyrer<br />
om sexualitet riktade till nyanlända invandrare <strong>som</strong><br />
forskaren Anna Bredström studerat.<br />
Materialet <strong>som</strong> Anna Bredström analyse- landstings enhet för sexualitet och hälsa, LAFA.<br />
rat är från mitten av 90-talet och<br />
Broschyrerna gör en stark åtskillnad mellan ”svenskar”<br />
producerat av etablerade myndigheter, och ”de andra” och präglas av kulturrasistiska tanke-<br />
institutio<strong>ner</strong> och frivilligorganisatiogångar. Och det går att dra många paralleller till dagens<br />
<strong>ner</strong> <strong>som</strong> Folkhälsoinstitutet, RFSU och Stockholms läns offentliga samtal om sexualitet, kärlek och etnicitet.<br />
27<br />
<strong>MANA</strong> 1 2010<br />
Lära ut<br />
svenskhet<br />
TEXT: BRITTA<br />
ABOTSI<br />
REDAKTIONS<br />
MEDLEM<br />
26<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
28<br />
Det menar Anna Bredström, <strong>som</strong> är forskare vid<br />
institutionen för migration, etnicitet och samhälle vid<br />
Linköpings universitet.<br />
– Det är klassiska symboler för hierarki <strong>som</strong> syns<br />
och återkommer. Föreställningen om den vite mannen<br />
<strong>som</strong> räddar den bruna kvinnan är så starkt förankrad i<br />
vår kultur att vi inte reagerar, trots att, <strong>som</strong> i det här<br />
fallet, det ibland är så uppenbart stereotypt framställt.<br />
Hon kallar det kulturrasism. Kultur, värden och<br />
normer i stället för biologi används för att göra<br />
åtskillnad mellan människor. Men i grunden är<br />
strukturen densamma. Det handlar om ”vi” och ”dem”.<br />
Som exempel analyseras två broschyrer: Kärlek i ett<br />
annat land – om sexualitet och samlevnad i Sverige (Folkhälsoinstitutet<br />
och RFSU) och Mellan människor – tankar<br />
om sexualitet och samlevnad i Sverige och världen (LAFA).<br />
I dessa är ”vi” svenskar och ”de” invandrare. Mer<br />
definierat än så är det inte. Invandrare refereras bara<br />
till <strong>som</strong> invandrare och vad svensk och svenskhet<br />
betyder definieras inte heller. Det är inte heller klart<br />
vem läsaren är. I materialet är det olika röster <strong>som</strong><br />
talar beroende på vem <strong>som</strong> antas prata med vem.<br />
I inledningen av broschyren Kärlek i ett annat land<br />
står det: ”I den här skriften kan du <strong>som</strong> invandrare i<br />
Sverige läsa hur svenskar lever och vad de tycker om<br />
kärlek och sexualitet.”<br />
Svenskheten, den nationella och den etniska<br />
tillhörigheten blir därmed en markör för kärlek<br />
och sexualitet. Detta gentemot invandrarna.<br />
Svenskhet idealiseras<br />
En annan markör är jämställdhet, <strong>som</strong> framställs<br />
<strong>som</strong> något svenskt. Svenskheten blir idealiserad och<br />
beskrivs <strong>som</strong> det rätta och riktiga. Budskapet blir<br />
underförstått att det bara är att följa svenskarnas<br />
beteende så blir det bra.<br />
Den kulturrasistiska hållningen är så stark att<br />
frågor <strong>som</strong> rör sexuellt risktagande och säkrare sex<br />
kommer bort i det material <strong>som</strong> Anna Bredström<br />
studerat.<br />
– Till stor del publicerades detta material <strong>som</strong> en<br />
del av det hiv-preventiva arbetet och broschyrerna<br />
omnämns till exempel i policydokument om hiv/sti<br />
(sexuellt överförbara sjukdomar) <strong>som</strong> ett material <strong>som</strong><br />
kan användas för riktade satsningar gentemot in<br />
vandrare. Då blir det ganska paradoxalt att frågor <strong>som</strong><br />
rör sexuellt risktagande försvin<strong>ner</strong> eller bagatelliseras<br />
<strong>som</strong> de gör i det här materialet. I broschyrerna betonas<br />
i stället att i Sverige finns det en friare attityd till sex,<br />
och att det är ovanligt att svenska ungdomar smittas<br />
av hiv eller STI, säger Anna Bredström.<br />
Åtskillnaden mellan ett ”vi” och ett ”de” skapas inte<br />
enbart direkt genom beskrivningar utan också genom<br />
frånvaron av beskrivningar. Det kan göra den ännu<br />
svårare att se. I det material <strong>som</strong> Anna Bredström<br />
studerat görs det bland annat genom att lyfta fram<br />
citat från ”de andra” och sedan förklara den svenska<br />
hållningen. Till exempel finns citat från ”de andra”<br />
<strong>som</strong>: ”Svenska män är inte riktiga män. De har inget<br />
att säga till om” och ”Jag vill inte gifta mig med en<br />
man från mitt hemland. De tror att de äger kvinnorna,<br />
men ingen äger mig”.<br />
Dessa citat följs sedan av en auktoriserad röst <strong>som</strong><br />
talar om jämställdhet i Sverige till skillnad från andra<br />
samhällen och kulturer, <strong>som</strong> underförstått alla är<br />
patriarkala.<br />
Genom att både tala om svenska värden och ha citat<br />
från ”de andra” blir synen på de andras sexualitet<br />
många gånger mycket nedlåtande. Vid tal om tillit och<br />
ansvar för sexualitet, är det underliggande budskapet<br />
att detta är något <strong>som</strong> saknas hos invandrare. I ett<br />
avsnitt i Kärlek i ett annat land står det exempelvis:<br />
”I Sverige tror man att det går att vara passio<strong>ner</strong>ad och<br />
samtidigt veta vad man gör. Att älska och njuta men<br />
inte glömma att använda kondom!”<br />
Stereotyperna återfinns i dag<br />
Vid en läsning av Anna Bredströms analys tycks de<br />
informationsbroschyrer hon har studerat vara<br />
extrema, men hon menar att exemplen speglar en<br />
ge<strong>ner</strong>ell trend.<br />
– Vi ser flera sådana exempel i samhället, till<br />
exempel när frågor om tonårsrelatio<strong>ner</strong> och tvångsäktenskap<br />
diskuteras. Debatten om hedersvåld och<br />
trafficking är också full av stereotyper <strong>som</strong> gör det<br />
svårt att diskutera de problem <strong>som</strong> finns utan att<br />
hamna i ett vi och de-tänkande, och reproducera en<br />
massa stereotyper. Det är också viktigt att komma ihåg<br />
att de broschyrer jag tittade på var ett officiellt<br />
material <strong>som</strong> fanns tillgängligt på de flesta institutio<strong>ner</strong><br />
och publicerades av etablerade organ, vilket också<br />
gör det svårt att avvisa dem <strong>som</strong> extrema.<br />
Enligt Anna Bredström använder myndigheterna<br />
ofta en uppfostrande hållning i material utformat för<br />
invandrare. Sverige <strong>som</strong> nummer ett i välfärd intar<br />
någon form av föräldraroll och undervisar de andra,<br />
det vill säga invandrarna, <strong>som</strong> ses <strong>som</strong> en underordnad<br />
grupp.<br />
– Det är en assimilerande hållning <strong>som</strong> handlar om<br />
att svenskar har kunskaper <strong>som</strong> de ska lära ut till ”de<br />
andra”. De här broschyrerna handlar ju egentligen<br />
mest om att ”lära ut svenskhet”.<br />
Men hur ska material utformas, när vi vet att det i<br />
en del andra kontexter finns en syn på sexualitet <strong>som</strong><br />
inte överensstämmer med svensk lagstiftning?<br />
– Det är inte lätt. Talet och diskussio<strong>ner</strong>na om till<br />
exempel hedersvåld är ofta rasistiska, men samtidigt<br />
är det ju viktigt att inte lämna kvinnor <strong>som</strong> blir<br />
utsatta för våld i nära relatio<strong>ner</strong> ensamma bara för att<br />
de har en annan etnisk tillhörighet än svensk. Så vad<br />
ska vi göra?, frågar hon sig.<br />
Någon mer riktad information från myndigheternas<br />
håll tror hon dock inte på.<br />
– Det finns det redan en massa av. När det gäller<br />
material om säkrare sex, hade det varit bättre om man<br />
hållit sig konkret till praktiserandet av sex. Att man<br />
hade pratat om beteende i stället för identitet,<br />
efter<strong>som</strong> det sätt man pratat om identitet varit så<br />
problematiskt och stereotypt.<br />
Men det vi ge<strong>ner</strong>ellt behöver är att frågor om rasism<br />
lyfts i diskussionen kring sexualitet. Det har inte<br />
gjorts. När det gäller hbt och kön är man ge<strong>ner</strong>ellt<br />
mycket mer medveten men inte när det gäller<br />
etnicitet. Det perspektivet kommer inte med och<br />
det behövs.<br />
Sex blir säkerhetspolitik<br />
Sedan ett par år har man från statligt håll betonat<br />
vikten av hiv-preventivt arbete riktat mot migranter.<br />
Det är projekt <strong>som</strong> sysslar med migration och hiv <strong>som</strong><br />
fått stora delar av de statliga medlen för det hiv-preventiva<br />
arbetet.<br />
– Det finns en risk för att det blir stigmatiserande. Det<br />
är viktigt att det får en antirasistisk genomsyrning<br />
och det vet jag inte alltid om det görs, säger hon.<br />
– Det är också viktigt att komma ihåg att talet om<br />
migranter <strong>som</strong> riskgrupp i hiv-sammanhang hänger<br />
samman med att hiv och andra smittsamma sjukdomar<br />
idag ses <strong>som</strong> en säkerhetspolitisk fråga, och inte<br />
bara en hälsofråga. Precis <strong>som</strong> vi sett förskjutningar<br />
när det gäller asylpolitik från en mer rättighetsbetonad<br />
till en mer säkerhetsorienterad hållning, måste<br />
man också komma ihåg att hiv-politik inte är frikopplad<br />
från andra politiska områden.<br />
Anna Bredström disputerade 2008 med avhandlingen<br />
Safe Sex, Unsafe Identites: Intersections of ’Race’, Gender<br />
and Sexuality in Swedish HIV/AIDS Policy. Broschyrerna<br />
<strong>som</strong> Anna Bredström analyserade har senare fått en<br />
hel del kritik. Bland annat har RFSU tagit avstånd från<br />
dem.<br />
Anna Bredström ser också en vilja till självkritik och<br />
reflektion hos dem <strong>som</strong> idag är ansvariga för att<br />
producera säkrare sex-material på olika myndigheter.<br />
Samtidigt är det svårt så länge vi inte på allvar ser hur<br />
samhället i stort genomsyras av rasistiska stereotyper<br />
om sexualitet.<br />
Allt är kopplat till större processer i samhället,<br />
vilket också gör det till en mycket större fråga, säger<br />
hon.<br />
k<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012f<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
TEMASIDOR<br />
29
Fruimporten är en mycket lönsam industri, <strong>som</strong> i stor utsträckning bygger<br />
på fördomar, antifeminism och ett kolonialt arv. Abigail Sykes tittar på hur<br />
olika faktorer <strong>som</strong> genus, ras, ålder och klass samverkar – och hur man måste<br />
bekämpa bilden av kvinnor <strong>som</strong> objekt för att angripa fenomenet på allvar.<br />
Postorderfruar,<br />
fruimport eller<br />
äktenskaps<br />
migration?<br />
TEXT: ABIGAIL<br />
SYKES<br />
JOURNALIST<br />
gillar verkligen att se sexig ut i en<br />
fin klänning och höga klackar. Jag är ’’Jag<br />
säker på att de sakerna gör en kvinna<br />
till en riktig kvinna”, skriver Perfekta<br />
på single-baltic-lady.com. Profilbilden visar<br />
henne i bh, trosor och jeans <strong>som</strong> hon håller<br />
på att dra på eller av.<br />
På amerikanska sajter <strong>som</strong> förmedlar<br />
kontakt med kvinnor från forna Sovjet berättar<br />
många män (och kvinnor) hur nöjda<br />
de är. B. O’Neil, New Orleans, är en av dem<br />
<strong>som</strong> går längst i sin syn på kvinnorna <strong>som</strong><br />
varor. Han skriver bland annat följande:<br />
30 31<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
Jag tog det extrema steget att leta<br />
efter någon från ett annat land.<br />
Anledningarna var många, men den<br />
främsta var att jag letade efter någon<br />
<strong>som</strong> hade de ”gammaldags” värderingar<br />
<strong>som</strong> jag kände saknades hos<br />
många av de ”tillgängliga” kvinnorna<br />
i min åldersgrupp här i USA.<br />
[…] Jag är en mycket skeptisk kund<br />
oavsett vad <strong>som</strong> är till salu … Vad<br />
är kvalitén hos kvinnorna på sajten,<br />
och de tjänster <strong>som</strong> de erbjuder? Mitt<br />
slutgiltiga svar – Alena och jag gifte<br />
oss 28 augusti 2002. Vårt första barn,<br />
en pojke, väntas den 27 juni 2003!<br />
Jag vill påstå att kvalitén är förstklassig!<br />
När jag surfar runt på fruförmedlingssajterna<br />
slås jag annars av hur lika svenska dejtingsidor<br />
de är. Kvinnorna söker män <strong>som</strong><br />
har humor, är snälla och pålitliga. Männen<br />
verkar vara ungefär <strong>som</strong> vem <strong>som</strong> helst och<br />
letar efter kvinnor <strong>som</strong> de kan ha djupa<br />
samtal med eller <strong>som</strong> är ärliga och lojala.<br />
Ge<strong>ner</strong>ellt försöker sajterna ge ett seriöst<br />
intryck, varnar för lurendrejeri och ger support<br />
dygnet runt. Ett av undantagen är en<br />
grupp sajter <strong>som</strong> samsas under varumärket<br />
Anastasia. De är uppdelade efter vilken etnicitet<br />
kvinnorna har. Kvinnorna från Latinamerika<br />
är ”sensuella”, de från ”Fjärran östern”<br />
har en ”utsökt charm” och afrikanska<br />
kvinnor är ”praktfulla”. Sidan för asiatiska<br />
kvinnor har särskilda råd om hur kvinnorna<br />
kan förväntas bete sig. Några exempel:<br />
Asiatiska skönheter föds med den<br />
häpnadsväckande förmågan att<br />
överskrida världens oro och skapa en<br />
lugn miljö <strong>som</strong> försätter deras man i<br />
ett tillstånd av total lycksalighet. Det<br />
kan ha att göra med de kroppsliga<br />
njutningar <strong>som</strong> asiatiska skönheter<br />
bemästrar. […] På ett intimt plan är<br />
den grafiska skönheten hos asiatiska<br />
kvinnors hår mot deras utsökta form<br />
unik och inspirerande.<br />
När det gäller asiatiska skönheter<br />
från Japan, Kina, Thailand eller<br />
Filippi<strong>ner</strong>na kan man alltid räkna<br />
med att de stöttar sin make i offentliga<br />
och privata familjesituatio<strong>ner</strong>.<br />
[…] Asiatiska skönheter strävar<br />
efter att ställa sin make i god dager<br />
<strong>som</strong> en del av sin plikt.<br />
Precis <strong>som</strong> många feminister kän<strong>ner</strong> jag ett<br />
instinktivt motstånd mot den här typen av<br />
sajter – även mot dem <strong>som</strong> inte innehåller<br />
uttalade rasistiska och sexistiska fördomar.<br />
Men jag har ibland haft svårt att sätta fingret<br />
på varför.<br />
Att människor <strong>som</strong> har ett gemensamt<br />
intresse av giftermål möts är väl bara positivt?<br />
Det handlar om vuxna människor och<br />
i många fall också om kärlek, vad är problemet?<br />
Efter samtal med ukrainska feminister<br />
och svenska genus- och etnicitetsforskare<br />
har jag börjat förstå. Så länge det handlar<br />
om kärlek är det kanske okej. Men i många<br />
fall handlar det här om försäljning, av kvinnor,<br />
till män. Om en människohandel <strong>som</strong><br />
har sin grund i en objektifiering av kvinnan<br />
och i rasistiska stereotyper.<br />
– Efter<strong>som</strong> man väljer en specifik kropp,<br />
är någonting inskrivet på kroppen. Det är<br />
inte så att de inte ses <strong>som</strong> kvinnor, men vissa<br />
egenskaper <strong>som</strong> är representativa för en<br />
etnisk grupp skrivs in i hur de ser ut. Det<br />
handlar om de här fördomarna <strong>som</strong> man<br />
kan ha, att thailändare är gästvänliga till<br />
exempel. Det finns en solklar maktrelation.<br />
Det säger Despina Tzimoula, <strong>som</strong> är lektor<br />
på Malmö högskola vid institutionen för<br />
Globala politiska studier och <strong>som</strong> bland<br />
annat forskar om kvinnlig migration.<br />
Forskningen om så kallade ”postorderfruar”<br />
är ofta kopplad till andra kvinnor<br />
<strong>som</strong> migrerat, till exempel för att göra hushållsarbete,<br />
berättar hon. Det finns en antifeministisk<br />
bild bland vissa grupper i västvärlden<br />
av att ”de kvinnorna kan det här<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
ättre”, att ”våra kvinnor har gått för långt”,<br />
medan kvinnor från till exempel Östeuropa<br />
eller Sydostasien inte har förlorat sin traditionella<br />
roll.<br />
– Undersökningar visar till exempel att<br />
det finns en bild i väst av att thailändska<br />
kvinnor är bra på omvårdnad och att ta hand<br />
om barn, att de är omhändertagande och att<br />
de inte är karriärinriktade. Att om det är sådant<br />
man vill ha, ska man välja en thailändsk<br />
kvinna att gifta sig med eller anställa till hushållsarbete,<br />
säger Despina Tzimoula.<br />
De här bilderna är inte bara vanliga inom<br />
fruimporten.<br />
– Det skapas en bild av att thailändare är<br />
öppna, trevliga och gästvänliga. Den återspeglas<br />
väldigt mycket. Ta bara turistbroschyrerna.<br />
”Upplev en fantastisk gästfrihet.”<br />
Andra grupper tillskrivs andra egenskaper.<br />
– Polska kvinnor framställs <strong>som</strong> väldigt<br />
bra på att städa, men inte på att ta hand om<br />
barn. Det blir en rasifiering av olika kvinnors<br />
tjänster.<br />
Enligt henne är fruimport en form av<br />
trafficking eller människohandel, där stora<br />
pengar finns att tjäna.<br />
– Problemet är inte att folk gifter sig med<br />
folk från andra länder. Problemet är när det<br />
är kommersialiserat. Det är en väldigt lukrativ<br />
industri <strong>som</strong> i stor utsträckning är olaglig,<br />
säger hon.<br />
Catrin Lundström är lektor i genusvetenskap<br />
på Stockholms universitet och forskar<br />
bland annat om frågor <strong>som</strong> rör svenskhet,<br />
ras och vithet. Hon tror att en förklaring till<br />
att just kvinnor från Östeuropa och Sydostasien<br />
eftertraktas i fruimporten är att de<br />
uppfattas <strong>som</strong> ”lagom” lika de västerländska<br />
kvinnorna.<br />
– Vad jag tror är viktigt för att förstå<br />
kopplingen till ukrainska och thailändska<br />
kvinnor är föreställningen om vad <strong>som</strong> är<br />
exotiskt och därmed attraktivt. Det <strong>som</strong> är<br />
helt främmande blir konstigt. Det <strong>som</strong> däremot<br />
är både likt och annorlunda kan<br />
framstå <strong>som</strong> exotiskt. Det är alltså inte<br />
främlingskapet <strong>som</strong> är förklaringen till exotiseringen<br />
av den andra, utan också likheten.<br />
Samtidigt finns naturligtvis avgörande<br />
skillnader i bilderna av dessa kvinnor jämfört<br />
med de vanligaste föreställningarna om<br />
svenskfödda kvinnor.<br />
– Den forskning <strong>som</strong> finns visar att det<br />
finns en föreställning om asiatiska kvinnor<br />
32 33<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
<strong>som</strong> mer feminina och underordnade. De<br />
tillskrivs en massa egenskaper <strong>som</strong> kan<br />
uppfattas <strong>som</strong> attraktiva i en heterosexuell<br />
relation, <strong>som</strong> att de är hyperfeminiserade<br />
och följsamma.<br />
Självklart finns det också en föreställning<br />
om det icke-svenska, om utländska kvinnor<br />
<strong>som</strong> annorlunda. När det finns en föreställning<br />
om hur någon ska vara och koloniala<br />
stereotyper <strong>som</strong> knyts till vissa kroppar, då<br />
har kvinnan att hantera det också, säger<br />
hon.<br />
Ukrainska feminister<br />
Den mest kända feministiska organisationen<br />
i Ukraina är förmodligen Femen. Sedan<br />
2008 kämpar de mot framför allt prostitution<br />
och sexturism, numera ofta i barbröstade<br />
aktio<strong>ner</strong>. Oleksandra Shevchenko är en<br />
av organisationens grundare och hon har<br />
starka åsikter om fruimporten.<br />
– På ytan kan sajterna se ut att vara för<br />
kvinnor <strong>som</strong> söker vänskap, men de här sajterna<br />
är inte sociala nätverk, de är bordeller.<br />
Hon menar att västerländska män ser alla<br />
ukrainska kvinnor <strong>som</strong> prostituerade.<br />
– De tittar på oss och ser sexobjekt. När<br />
jag ser utländska män i Kiev, vet jag att de<br />
bara kom hit för att knulla ukrainska kvinnor.<br />
Många män frågar mig ”hur mycket?”<br />
När jag säger ”fuck you, jag är inte prostituerad”<br />
blir de förvånade över att en ukrainsk<br />
kvinna säger nej, de kan inte förstå det. På<br />
internet och i reklam ser de att det finns<br />
många bordeller i Ukraina. De tror att<br />
ukrainska kvinnor är prostituerade och<br />
slampor, säger hon.<br />
Att det är så många ukrainska kvinnor<br />
<strong>som</strong> söker sig till män från andra länder är<br />
ingen slump, menar Oleksandra Shevchenko.<br />
– Kvinnors liv här kretsar kring att hitta<br />
en man och skaffa familj, inte att ha en karriär.<br />
Ukrainska kvinnor vill gifta sig med utländska<br />
män för att de tror att de är bättre<br />
än ukrainska män, <strong>som</strong> bara dricker och<br />
inte gör något för att förändra det här landet.<br />
Vi tror att vi har det sämre än i andra<br />
länder, och vi vill gifta oss med utländska<br />
män och lämna det här landet för ett bättre<br />
liv.<br />
En annan del av problemet, säger hon, är<br />
att en hel del ukrainska kvinnor faktiskt har<br />
arbetat i sexindustrin.<br />
– Ukraina blev ett mycket fattigt land efter<br />
Sovjetunionens fall och vi förstod att vi<br />
var tvungna att tjäna pengar på något sätt.<br />
Många ukrainska kvinnor åkte till andra<br />
länder i Europa för att arbeta <strong>som</strong> prostituerade.<br />
– Det är därför <strong>som</strong> europeiska män ser<br />
på Ukraina <strong>som</strong> en stor bordell där de kan<br />
köpa kvinnor billigt på alla gathörn. Men<br />
ukrainska kvinnor vill inte vara prostituerade,<br />
vi vill vara <strong>som</strong> alla andra.<br />
Hon menar att Femen håller på att förända<br />
bilden av ukrainska kvinnor.<br />
– Vi visar på att sexturismen är ett problem<br />
för såväl Ukraina <strong>som</strong> utländska män<br />
och ukrainska kvinnor.<br />
Feminismen är en viktig del av organisationens<br />
arbete.<br />
– Det här är männens värld. I hela världen<br />
äger männen pengarna, de är politiker<br />
och presidenter. Det är därför vi har problem<br />
<strong>som</strong> prostituerade och sexslavar –<br />
<strong>som</strong> är kvinnor. Vi slåss mot patriarkatet,<br />
säger Oleksandra Shevchenko.<br />
Efter<strong>som</strong> hon vet att Mana ringer från<br />
Sverige, avslutar hon samtalet med att hon<br />
hoppas att svenska kvinnor ska lära kvinnorna<br />
i Ryssland, Ukraina och andra länder<br />
hur de ska kämpa för sina rättigheter.<br />
– För mig <strong>som</strong> feminist är Sverige ett<br />
bättre land för kvinnor, säger hon.<br />
”Riktiga fruntimmer”<br />
Men även i det ”feministiska” Sverige finns<br />
det starka antifeministiska strömningar, och<br />
fördomarna om kvinnor från Sydostasien<br />
och Östeuropa hänger ofta ihop med antifeministiska<br />
åsikter om svenska kvinnor. Några<br />
exempel på hur tankegångarna kan se ut<br />
har jag hämtat från den svenska diskussionssajten<br />
Flashback. Det <strong>som</strong> skrivs där<br />
bör naturligtvis tas med en nypa salt och<br />
inte ses <strong>som</strong> representativt för befolkningen<br />
i stort, men följande inlägg ger ändå intressanta<br />
inblickar i resonemang <strong>som</strong> kan förekomma<br />
i vissa kretsar.<br />
Med tanke på att allt skall vara så<br />
”jämlikt” nu för tiden så är det ju<br />
inte så konstigt egentligen att karlar<br />
åker till olika platser och hämtar<br />
hem ”riktiga fruntimmer” <strong>som</strong> kan<br />
behaga mannen och sköta hushållsgörat<br />
utan att klaga, många vill ha<br />
det så <strong>som</strong> gårdagens kvinnor blev<br />
uppfostrade att leva.<br />
Visst fan kan dom flesta få svenska<br />
tjejer!! Grejen är ju bara den att<br />
det är för mycket gny och gnäll på<br />
svenska tjejer <strong>som</strong> vissa män inte orkar<br />
med... och det mesta gnäll och<br />
tjat bygger på att kvinnan vill ha allt<br />
jämställt, typ det ska delas på städning,<br />
disk, vem ska åka och handla,<br />
vem ska stanna hemma med sjuka<br />
barn, osv.<br />
Helt enkelt den svenska kvinnan<br />
gör revolt och den svenske mannen<br />
orkar inte med det utan åker och<br />
hämtar en kvinna <strong>som</strong> är tyst och<br />
inte tjatar, utan accepterar att hemmet<br />
är deras huvuduppgift utan att<br />
ifrågasätta det. Och mannen kan<br />
sköta sitt i lugn och ro. Svårare än så<br />
behöver det inte vara.<br />
Faktum är att svenska tjejer är<br />
jävligt körda i huvudet på många<br />
sätt och de är jävligt krävande och<br />
dyra i drift jämfört med vad man får<br />
tillbaks. Sen är de gnälliga och kan<br />
aldrig nöja sig. Är det konstigt att<br />
många inte ens vill ta i dem med<br />
tång nuförtiden?<br />
Thaibrudar är mycket gladare,<br />
trevligare, mindre krävande och upppassande<br />
och behandlar man dem<br />
bra får man så sjukt mycket mer tillbaks<br />
jämfört med svenska tjejer.<br />
Dessutom tycker jag de är mer lojala,<br />
samt är bra mycket trevligare att kolla<br />
på (oftast) än blötfeta arga white<br />
trashtjejer i mjukisbyxor (thais klär<br />
sig alltid mycket propert).<br />
Den svenska ”moderna” kvinnan<br />
har i sitt försök att bli mer <strong>som</strong> mannen<br />
raderat ut allt <strong>som</strong> en gång i tiden<br />
var fint, vackert och beundransvärt<br />
med att vara kvinna. Den man<br />
<strong>som</strong> idag söker en traditionell kvinna<br />
<strong>som</strong> ser en ära i att ta hand om hemmet,<br />
hushållsarbetet och sin man har<br />
det inte lätt […] Är det då så konstigt<br />
att män hämtar sina fruar från<br />
länder med mer traditionell uppfostran,<br />
och där genusmaffian ännu inte<br />
hunnit sticka klorna i samhället, och<br />
slitit sönder allt det vackra med att<br />
just vara man och kvinna? […] En<br />
vän till mig tröttnade personligen på<br />
de svenska tjejerna. […] Han hämtade<br />
hem en thailändska och idag är<br />
han grymt lycklig. Hon är vacker<br />
<strong>som</strong> en gudinna, servar honom <strong>som</strong><br />
om han vore hennes gud, och han å<br />
andra sidan ser till att de har det bra<br />
ekonomiskt.<br />
Tobias Hübinette är docent i interkulturell<br />
pedagogik, forskare vid Mångkulturellt centrum<br />
i Botkyrka och lektor vid Södertörns<br />
högskola.<br />
I många år har han studerat och samlat<br />
forskning och statistik om blandäktenskap i<br />
Sverige, <strong>som</strong> omfattar både gifta par och<br />
samboförhållanden.<br />
Främst har han tittat på kvinnor <strong>som</strong> är<br />
födda i länder i nordöstra och sydöstra Asien,<br />
det vill säga Asien utom arabvärlden<br />
och den indiska halvön, <strong>som</strong> Kina, Japan,<br />
Filippi<strong>ner</strong>na, Thailand, Sydkorea och<br />
Mongoliet. För läsbarhetens skull kallar jag<br />
framöver denna grupp för asiatiska kvinnor<br />
och dessa blandäktenskap för relatio<strong>ner</strong>.<br />
Under de senaste tio åren har asiatiska<br />
kvinnor utgjort den näst eller tredje största<br />
gruppen av kvinnor <strong>som</strong> invandrar till Sverige.<br />
De andra två grupperna i toppen kommer<br />
från Finland och Irak.<br />
Beroende på ursprungsland lever mellan<br />
60 och 90 procent av de asiatiska kvinnorna<br />
i Sverige i relatio<strong>ner</strong> med icke-asiatiska<br />
män, främst från Sverige och övriga Norden.<br />
För kvinnor från Thailand är siffran<br />
nästan 95 procent och för Filippi<strong>ner</strong>na<br />
”Riktiga fruntimmer” 90 procent.<br />
– Antalet asiatiska kvinnor <strong>som</strong> flyttar till<br />
Sverige för att gifta sig med svenska män<br />
bara ökar för varje år. Det handlar om flera<br />
hundra i månaden. Jag tror inte att kulmen<br />
har nåtts än.<br />
En av orsakerna är bilden av den asiatiska<br />
kvinnan, <strong>som</strong> är vanlig bland västerländska<br />
män, enligt amerikanska och brittiska studier.<br />
– Jag tror att den gäller i Sverige med.<br />
Om man ge<strong>ner</strong>aliserar, har svenska män två<br />
bilder av den asiatiska kvinnan. Den första<br />
är en fantasibild av att hon är intressant sexuellt,<br />
<strong>som</strong> en del av dem kanske själva fattar<br />
är en fantasi. Den andra är att hon är mer<br />
traditionellt kvinnlig än en svensk kvinna.<br />
Något <strong>som</strong> möjligen är mindre välkänt är<br />
vilken bild många asiatiska kvinnor har av<br />
västerländska män, enligt forskningen.<br />
– Det tragiska är att asiatiska kvinnor tror<br />
att alla västerländska män är mer jämställda<br />
än asiatiska män. Det kan verkligen bli en<br />
krasch när mannens bild är att kvinnan är<br />
traditionell och ojämställd, medan kvinnan<br />
har den omvända bilden av mannen, säger<br />
Tobias Hübinette.<br />
När relationen övergår i våld<br />
Fruimporten kan inte bara leda till krockar,<br />
utan också till fysiskt våld. I ROKS rapport<br />
2/2010 Fruimporten fortsätter: Om kvinnor<br />
<strong>som</strong> utsätts för våld i anknytningsrelatio<strong>ner</strong><br />
skriver Emma Wilén i första hand om kvinnor<br />
<strong>som</strong> söker uppehållstillstånd på grund<br />
av anknytning, det vill säga att de har en relation<br />
med en person <strong>som</strong> bor i Sverige och<br />
utsätts för våld i relationen.<br />
Bilden <strong>som</strong> Emma Wilén målar upp i<br />
rapporten är mörk. De flesta av de kvinnor<br />
<strong>som</strong> ROKS möter har upplevt ungefär samma<br />
saker. Mannen <strong>som</strong> de har gift sig med<br />
har lovat en ljus framtid där han ska kunna<br />
försörja kvinnan och hennes familj eller<br />
släkt. I vissa fall har kvinnan dessutom sett<br />
relationen <strong>som</strong> kärleksfull. När kvinnan<br />
kommit till Sverige har dock verkligheten<br />
visat sig vara en annan. Kanske är mannen<br />
inte lika rik <strong>som</strong> han sa. Han börjar också<br />
behandla henne på ett annat sätt. Han blir<br />
kontrollerande och kritisk. Han hindrar<br />
henne från att integreras i samhället, från att<br />
lära sig svenska, från att lära känna andra<br />
människor. Han ljuger om hennes rättigheter<br />
och hotar med att få henne utvisad om<br />
hon trotsar honom. Han tar kontrollen över<br />
hennes ekonomi och utsätter henne också<br />
ofta för både fysiskt och sexuellt våld.<br />
”I ett demokratiskt samhälle i en global<br />
värld är det en självklar rättighet att inleda<br />
relatio<strong>ner</strong> och bosätta sig med vem och var<br />
man vill,” skriver Emma Wilén. Samtidigt<br />
lyfter hon fram konflikten med ”fenomenet<br />
fruimport där svenska män samvetslöst utnyttjar<br />
det maktöverläge de har i förhållanden<br />
med utländska kvinnor <strong>som</strong> är nya i<br />
landet och saknar resurser att hävda sina<br />
rättigheter”.<br />
Fruimporten bygger alltså ge<strong>ner</strong>ellt på en<br />
djup problematisk syn på kvinnor från till<br />
exempel Östeuropa och Sydostasien. Men<br />
det är viktigt att nyansera bilden. Inte minst<br />
är det oerhört viktigt att varken forskare eller<br />
aktivister pratar ”över huvudet” på de<br />
kvinnor <strong>som</strong> är inblandade i fruimporten.<br />
– Jag kan sitta här i väst och säga att de<br />
här kvinnorna är maktlösa, men det är inte<br />
alls säkert att de håller med. Jag kan inte<br />
veta det. Vi måste bli mycket bredare och gå<br />
in i den historiska utvecklingen, politiskt,<br />
ekonomiskt, och se allt det strukturella för-<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
tryck <strong>som</strong> finns kvar sedan den koloniala<br />
tiden. Det finns väldigt mycket koloniala<br />
drag i våra samhällen nu, säger Despina<br />
Tzimoula.<br />
Det handlar alltså om att lyfta blicken<br />
till större strukturer, i stället för att skuldbelägga<br />
de inblandade kvinnorna.<br />
– I stället för att anklaga dem personligen,<br />
bör vi titta på orsakerna. Gifter jag mig<br />
med en svensk man, får jag ett bättre liv. Det<br />
är svårt att prata över huvudet på människorna<br />
utan att vara fördömande. Det finns<br />
en kommersiell bakgrund och en ekonomisk<br />
verklighet där man vill bort från någonting<br />
och detta blir ett alternativ, <strong>som</strong><br />
görs tillgängligt. Kritiker säger att om inte<br />
det här finns, så finns det något annat. Visst,<br />
men vi kan inte bara se det ur vårt perspektiv.<br />
Vi kan inte bara demonisera västerländska<br />
män. Det finns strukturella orsaker, hos<br />
både det västerländska och de andra samhällena,<br />
till att det ser ut <strong>som</strong> det gör, säger<br />
hon.<br />
Även Catrin Lundström betonar att det<br />
är viktigt att komma ihåg att problemet ligger<br />
på en samhällelig nivå, och inte misstänkliggöra<br />
till exempel alla svenska och<br />
thailändska individer <strong>som</strong> valt att gifta sig<br />
med varandra.<br />
– Det är inte en bra situation om man<br />
varje gång man ser en thailändsk kvinna<br />
och en svensk man tänker ”oj, här är det<br />
förtryck”. Det gagnar knappast hennes situation.<br />
Man får fundera över hennes aktörskap<br />
och ta den i beaktande, och inte tillskriva<br />
henne en passivitet.<br />
Själv har Catrin Lundström bland annat<br />
studerat bilden av latinamerikanska kvinnor<br />
i Sverige.<br />
– De tjejer <strong>som</strong> jag har intervjuat är ganska<br />
medvetna om vilka föreställningar <strong>som</strong><br />
finns om dem. De har förmågan att se på<br />
vilket sätt de kan exotiseras.<br />
Hur förhåller de sig till det?<br />
– Vissa tyckte att det var lite pinsamt och<br />
lite roligt. De flesta <strong>som</strong> jag intervjuade var<br />
rätt förbannade på människor <strong>som</strong> tycker<br />
att latinamerikanska tjejer är sexigare. Andra<br />
tycker att det är kul att vara exotisk.<br />
Hon påpekar att exotiseringen måste ses<br />
i ljuset av en heterosexuell norm, där kvinnor<br />
ge<strong>ner</strong>ellt sexualiseras. Att exotiseras av<br />
en man kan då upplevas <strong>som</strong> bättre än att<br />
inte få någon uppskattning alls.<br />
– Alternativet kan vara att vara ingen alls.<br />
Exotiseringen kan vara ett sätt att känna sig<br />
34<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
speciell. De exotiserar inte sig själva, men i<br />
en heterosexuell logik kan de använda det.<br />
Det är komplicerat, för då använder man de<br />
stereotyper <strong>som</strong> redan finns tillgängliga, säger<br />
hon.<br />
Vi bör alltså ta kvinnornas aktörskap i<br />
beaktande och titta på strukturerna <strong>som</strong> ligger<br />
bakom fruimporten. Vad mer kan vi<br />
göra för att förstå och bekämpa handeln<br />
med postorderfruar?<br />
Det bästa sättet att få en nyanserad bild<br />
av fenomenet är att inta ett intersektionellt<br />
perspektiv, det vill säga att titta inte bara på<br />
genus utan även på andra förtrycksmekanismer<br />
samtidigt, till exempel etnicitet,<br />
klass och kolonial historia.<br />
– Vi behöver dekonstruera bilden av<br />
thailändska eller ryska kvinnor. Hur har vi<br />
skapat den här bilden, hur reproduceras<br />
den och hur används den? Vi behöver använda<br />
intersektionaliteten för att titta på<br />
olika variabler och förtryckande mekanismer<br />
samtidigt. Att bara titta på underordning<br />
på grund av kön kanske inte ger hela<br />
bilden, eller till och med fel bild, säger Despina<br />
Tzimoula.<br />
Även Catrin Lundström tror att ett intersektionellt<br />
perspektiv är det mest användbara.<br />
– Inom forskningen diskuterar man hur<br />
man i de här relatio<strong>ner</strong>na söker det exotiska<br />
och kän<strong>ner</strong> ett rasifierat begär för den andra.<br />
Det koloniala arvet har skrivits in i vissa<br />
kroppar. Utgångspunkten i analysen måste<br />
vara betydelsen av ras, rasifiering och vithet,<br />
trots att kärlek kommer in. Det finns en<br />
bild av att kärlek löser upp alla maktrelatio<strong>ner</strong>,<br />
<strong>som</strong> ålder, klass och nation. Det gör den<br />
inte. Även om utgångspunkten är två vuxna<br />
<strong>som</strong> är schysta och älskar varandra och allt<br />
är bra, betyder det inte att rasdimensionen<br />
eller etniciteten förlorar sin betydelse, säger<br />
hon.<br />
Despina Tzimoula tror att den feministiska<br />
teorin kan bidra en hel del till att både<br />
förklara och motverka fruimporten.<br />
– Det är lätt att bli frustrerad och arg och<br />
tycka att det här är fel. Och det är jättebra att<br />
vara arg men man måste vara lite mer noggrann.<br />
Det krävs intersektionalitet och att<br />
man sätter det här i rätt kontext, i ett globalt<br />
sammanhang i globaliseringens tid. Genom<br />
att göra sådana här studier skapar man opinion<br />
och protester. Den feministiska teorin<br />
och den feministiska rörelsen går fortfarande<br />
hand i hand, säger hon.<br />
FAKTA/<br />
Begreppet ”fruimport” används<br />
av ROKS för att beskriva en<br />
situation där en svensk man<br />
inleder en relation med en<br />
utländsk kvinna i syfte att utnyttja<br />
henne – <strong>som</strong> arbetskraft eller<br />
hushållerska, för uppassning och<br />
sex. Enligt ROKS senaste rapport<br />
kom under 2009 nästan 14 000<br />
kvinnor till Sverige på grund av<br />
att de hade en relation med någon<br />
bosatt här. Samma år kom ROKS<br />
kvinnojourer i kontakt med drygt<br />
500 kvinnor <strong>som</strong> kommit till<br />
Sverige på det sättet och utsatts<br />
för våld av sin part<strong>ner</strong>.<br />
Pris: 100 kr + porto.<br />
För beställning skicka ett mejl till:<br />
aghardagian@yahoo.se<br />
<br />
Vad är hemmet för dig? Är det en plats där du hittar dig<br />
själv ätandes direkt ur kylskåpet för att stilla en växande<br />
tristess, leker du där<br />
du vet att du inte står ut med att ha de fyra väggarna stirran-‐<br />
des mot dig. Är det den yta <strong>som</strong> du äntligen kan andas<br />
på; glömma bort dina privilegier eller dina misslyckade soci-‐<br />
ala försök. Vilka bor du med, bor du själv, är ni tre eller fyra<br />
eller fem. Varför bor du med dem. Ser de dig för den du är?<br />
Stöd människor i Sverige <strong>som</strong> vår rasistiska regering<br />
vägrar att ge papper<br />
-‐ Ge ett bidrag till Nätverket Ing-‐<br />
en Människa är Illegal Stockholm<br />
Pg: 47 25 43-‐8<br />
Eller maila: stockholm@ingenillegal.org<br />
om du kan erbjuda bostäder för längre eller kortare tid<br />
-‐<br />
Journalisten Björn Kumm har haft världen <strong>som</strong> arbets-<br />
NY BOK<br />
SLÄPPS I<br />
AUGUSTI<br />
Journalisten <strong>som</strong><br />
rapporterade om<br />
Che Guevaras död,<br />
intervjuade Idi Amin<br />
och avslöjade Bofors<br />
smuggelaffärer<br />
fält i mer än 50 år. Han var den <strong>som</strong> 1966 avslöjade att<br />
hundratusentals svenskar var åsiktsregistrerade av Säpo.<br />
År 1967 bevittnade han en makaber likvaka där Che<br />
Guevaras kropp visades upp av bolivianska militärer.<br />
I Uppdrag världen berättar Björn Kumm om sina år<br />
<strong>som</strong> reporter, om perso<strong>ner</strong> han mött och dramatiska<br />
händelser <strong>som</strong> förändrat världen och vår syn på den.<br />
www.leopardforlag.se<br />
35<br />
<strong>MANA</strong> 1 2010<br />
TEMASIDOR
36 37<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
TEXT: CHRISTINA<br />
HANSEN<br />
FRILANSSKRIBENT<br />
I väntan<br />
på kärleken<br />
”Jag tänkte inte på min framtid, inte på pengar, inte på<br />
Danmark. Det enda jag kunde tänka på var ’jag behöver<br />
Heba’. Jag ville träffa min fru, leva tillsammans med<br />
henne, det spelade ingen roll var, Danmark, Pakistan<br />
eller ett annat land”, säger Omar Yunis. Han gifte sig<br />
med Heba från Köpenhamn 2008. Idag bor de i Malmö,<br />
efter<strong>som</strong> de inte får leva tillsammans i Danmark.<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
De danska lagarna för anhöriginvandring <strong>som</strong> infördes<br />
2002 har resulterat i att hundratals gifta par tvingats<br />
flytta till Sverige för att kunna leva tillsammans. Detta<br />
är dock en tillfällig lösning, målet för de allra flesta är<br />
att så småningom flytta tillbaka till Danmark där den danska maken<br />
eller makan växte upp, där familjen och vän<strong>ner</strong>na bor.<br />
Kunskapen om ”kärleksflyktingars” upplevelser och levnadsvillkor<br />
är begränsad. Danska invånare med utländsk bakgrund <strong>som</strong><br />
väljer att gifta sig med någon från hemlandet är särskilt utsatta. Gemensamt<br />
för de flesta är upplevelsen av oro och frustration, <strong>som</strong><br />
om deras liv ”sätts på paus”, en lång väntan på att livet ska få börja<br />
på riktigt med den de älskar.<br />
Blev kära via nätet<br />
Omar Yunis gifte sig i Pakistan 2008. Idag är han 31 år gammal och<br />
hans fru 28. Hon föddes i Pakistan men flyttade till Danmark när<br />
hon var fyra år gammal. Omar minns att han en gång hälsade på<br />
Heba på avstånd när hon var på besök i Pakistan, men de kände inte<br />
varandra. En dag kontaktade de varandra på Internet.<br />
– Jag hade ingen dator. När jag slutade arbetet på kvällen åkte jag<br />
hem för att äta middag, sedan gick jag till internetcaféet och stannade<br />
där till tre på natten. Vi pratade och chattade. Ibland bad ägaren<br />
mig att gå så han kunde stänga …, säger Omar och skrattar. När jag<br />
kom hem klättrade jag tyst över muren efter<strong>som</strong> alla låg och sov. Tidigt<br />
på morgonen gick jag till jobbet igen. Men jag var glad. Det var<br />
kärlek!<br />
– Första gången jag såg min fru genom webbkameran ... åh! ...<br />
den dagen glömmer jag aldrig. Jag kunde inte sova. Därefter lärde vi<br />
känna varandra alltmer. Där fanns känslor, men vi sa inte det till<br />
varandra. Men så en kväll när vi chattade – det finns ett rött hjärta<br />
på tangentbordet – skickade jag fyra eller fem hjärtan till henne,<br />
och hon skickade samma tillbaka. Den kvällen åkte jag hem och<br />
tänkte: ”Nu vet hon att jag älskar henne”.<br />
Under två års tid höll de kontakt via nätet.<br />
Att söka och vänta, och söka på nytt<br />
Nadja Aydin kom till Köpenhamn från Turkiet <strong>som</strong> tonåring. Hon<br />
och hennes man Memet gifte sig 1998. Då bodde Memet i Turkiet<br />
och Nadja i Danmark. Året därpå sökte de uppehållstillstånd åt<br />
Memet, men fick avslag. Anledningen var att Nadja fortfarande gick<br />
i skolan och inte arbetade.<br />
– Jag hoppade av skolan och sökte jobb. Jag började städa på ett<br />
sjukhus, och vi sökte igen men fick nej igen. Det hade kommit en ny<br />
lag, 24-årsregeln. De upplyste mig om att jag måste vänta till jag är<br />
24. Då var jag runt 21.<br />
– Det finns många saker att berätta om, mycket <strong>som</strong> hände under<br />
alla de gånger vi sökte uppehållstillstånd. Elva år är inte lite. Jag tänker<br />
ibland på alla de åren, säger Nadja, <strong>som</strong> flera gånger under intervjun<br />
börjar gråta.<br />
Enligt lagen måste makarna vara minst 24 år gamla för att få gifta<br />
sig. Utöver åldersgränsen ställs det andra krav på anhöriginvandraren<br />
för att få uppehållstillstånd. Poäng ges för bland annat utbildning,<br />
arbetslivserfarenhet, språkkunskaper och förmåga att försörja<br />
sig själv.<br />
Under de följande åren födde Nadja en son.<br />
38 39<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
”Jag tittade på papperet<br />
och frågade: ’Är det dig<br />
jag har väntat på under så<br />
lång tid? Har jag genomlevt<br />
alla dessa problem,<br />
sjukdomar och tårar på<br />
grund av dig i elva år?’”<br />
– Jag minns ett av de negativa svaren. Orsaken var att min man<br />
inte kunde integreras här. Så stod det, ”din man kan inte integreras”.<br />
Vi hoppades att nu när hans son fötts och gick i skolan i Danmark<br />
skulle det hjälpa, men det gjorde det inte.<br />
Nadja fick också veta att hon, enligt en ny lag, måste ha 50 000<br />
danska kronor på banken. Har hon det så kanske hennes man får<br />
uppehållstillstånd.<br />
– Jag satte in pengarna, sökte och fick återigen negativt svar. Under<br />
denna period reste Memet fram och tillbaka <strong>som</strong> turist. Och jag<br />
reste till Turkiet på <strong>som</strong>rarna.<br />
När Memet gjorde värnplikten träffade han inte sin fru och son<br />
på två år. Efter militärtjänsten åkte han till Köpenhamn med turistvisum<br />
igen. Vid denna tid trädde en ny lag i kraft, vilket Nadja<br />
inte kände till. Memet lämnade Danmark efter 104 dagar istället för<br />
de tillåtna 90 dagarna, och <strong>som</strong> straff fick han inte komma tillbaka<br />
till Danmark på tre år.<br />
Under den perioden ansökte Nadja om danskt medborgarskap.<br />
Hon blev ombedd att vänta i ett år. Hon väntade och ansökte igen.<br />
Då fick hon tillbaka ett brev där det stod om en ny lag <strong>som</strong> innebar<br />
att hon måste genomgå olika prov, muntliga och skriftliga.<br />
– Jag klarade alla proven, blev dansk medborgare och beslutade<br />
mig för att flytta till Sverige. Det var ett svårt beslut. Jag var ensam<br />
med två barn, arbetade alla dagar i veckan och hade extra arbete<br />
därutöver.<br />
– Det är verkligen svårt att flytta till en främmande plats. Jag kan<br />
inte förklara det i ord. Den <strong>som</strong> upplevt det kan förstå mig.<br />
Med en fot i Köpenhamn och en i Malmö<br />
När Omar, <strong>som</strong> befann sig i Pakistan, och Heba, <strong>som</strong> bodde i Köpenhamn,<br />
förklarat vad de kände för varandra, bestämde de sig för<br />
att gifta sig. Heba föreslog att Omar skulle flytta till Köpenhamn efter<br />
bröllopet. Hon ville inte flytta till Pakistan. Bombattentat och<br />
kidnappningar är en del av vardagen i Quetta, en ort där taliba<strong>ner</strong>na<br />
fått allt större inflytande.<br />
Omar väntade ett år på svar från danska Migrationsverket.<br />
– Vi var mycket förvirrade vid den tidpunkten. Jag kunde inte<br />
sova om nätterna, tog sömntabletter, började röka och gick <strong>ner</strong> i<br />
vikt. Jag var väldigt stressad. När ger mig danska regeringen visum?<br />
Jag vill ju träffa min fru!<br />
Svaret blev nej. Orsaken var att Omar och Heba är kusi<strong>ner</strong>. Danmark<br />
har en lag <strong>som</strong> förbjuder utlandsfödda danskar att gifta sig<br />
med kusi<strong>ner</strong>. Det finns ingen motsvarande lag för ”etniska danskar”.<br />
När de förstod att det var omöjligt att bo i Köpenhamn bestämde<br />
de sig för att Omar skulle ansöka om visum till Sverige.<br />
Inom en månad fick han det.<br />
– Jag satt på mitt kontor i Quetta och fick ett samtal från ett FedEx-kontor<br />
<strong>som</strong> sa att mitt pass hade kommit. Jag bad dem öppna<br />
brevet fast det egentligen bara var jag <strong>som</strong> fick göra det. ”Åh, grattis,<br />
du har fått visum i Sverige” sa de till mig. Då sa jag hej då till<br />
alla på mitt jobb och tog bilen till postkontoret. Jag grät hela vägen.<br />
Jag hämtade passet och åkte raka vägen och köpte flygbiljetten.<br />
Idag läser Omar SFI två kvällar i veckan och har nyligen fått en<br />
praktikplats i en kiosk. Där jobbar han från klockan åtta till fem på<br />
vardagar, och ibland även lördagar. Heba Yunis arbetar på ett dagis<br />
i Köpenhamn men är mammaledig nu. De har svårt att få ihop ekonomin.<br />
– Jag skulle vilja träffa någon från danska Migrationsverket och<br />
fråga varför de avvisar mig. Vi har varit gifta i tre år, och vi älskar<br />
fortfarande varandra. Min fru har jobb, jag försöker också att arbeta.<br />
Jag är inte religiös, jag är inte terrorist, heller inte något annat<br />
<strong>som</strong> gör att människor behöver vara rädda för mig.<br />
Som nygifta efter elva år<br />
När Nadja flyttat till Sverige bad hon sin man att söka turistvisum.<br />
Väl i Sverige sökte han uppehållstillstånd. En morgon när paret låg<br />
och sov ringde Nadjas väninna.<br />
– Det hade kommit ett brev om att Memet fått uppehållstillstånd.<br />
Det gör ont när jag minns den dagen. Jag berättade för<br />
Memet och vi satt båda i sängen och grät. Och våra familjer grät<br />
av lycka, särskilt min pappa. Han trodde att jag skulle gå under om<br />
vi inte klarade det den här gången.<br />
– Det kom <strong>som</strong> en överraskning. Jag tittade på papperet och<br />
frågade: ”Är det dig jag har väntat på under så lång tid? Har jag<br />
genomlevt alla dessa problem, sjukdomar och tårar på grund av dig<br />
FAKTA/ Här får vi möta Nadja Aydin och Omar Yunis, två perso<strong>ner</strong><br />
<strong>som</strong> berättar om processen fram till återföreningen med sina<br />
respektive. Intervjuerna ingår i ett pågående forskningsprojekt <strong>som</strong><br />
undersöker konsekvenserna av de danska lagarna för<br />
anhöriginvandring. Forskningsresultaten har visat att det får stora<br />
konsekvenser för de par <strong>som</strong> invandrat till Danmark att bosätta sig i<br />
Sverige. Främst på grund av svårigheterna med att flytta till ett land<br />
<strong>som</strong> är nytt för båda parter. I Sverige väntar ytterligare väntetider, på<br />
personnummer, uppehållstillstånd, studieplats på SFI med mera,<br />
vilket leder till rastlöshet och nedstämdhet. Många av dessa<br />
äktenskap riskerar därför att sluta i skilsmässa, främst på grund av<br />
den första tidens påfrestningar. Forskningen har också visat på<br />
tydliga socioekonomiska konsekvenser. De makar <strong>som</strong> invandrat har<br />
i elva år?” Barnen växte upp utan sin far. Tänk att det var på grund<br />
av ett litet papper.<br />
Nadja berättar att det känns <strong>som</strong> om de fortfarande är nygifta,<br />
och att det tagit lång tid för familjen att anpassa sig till den nya situationen.<br />
– Vi kunde inte vänja oss vid varandra i början. När jag vaknade<br />
kunde jag inte tro att det fanns en man i huset. Efter att Memet<br />
kom upplevde jag andra problem. Det kändes väldigt annorlunda.<br />
Ett nytt liv. Barnen hade svårt att vänja sig vid sin far. När Memet<br />
frågade vår dotter om hon älskade honom, svarade hon ”nej, jag<br />
älskar min mamma”.<br />
Och Memet hade svårt att lära känna barnen.<br />
– Jag frågade en dag varför han var så kall. Han sa att han inte var<br />
kall, men visste inte hur han skulle visa kärlek. Han visste inte hur<br />
han skulle äta tillsammans med barnen eller vad han skulle kalla<br />
dem. Han hade inte sett dem växa upp, han var förvirrad. Idag leker<br />
han med dem. Han kan hålla dem i händerna och gå till lekplatsen.<br />
”Det finns många saker<br />
att berätta om, mycket<br />
<strong>som</strong> hände under alla<br />
de gånger vi sökte uppehållstillstånd.<br />
Elva år<br />
är inte lite. Jag tänker<br />
ibland på alla de åren.”<br />
svårt att hitta arbete i Sverige. Den danska parten å sin sida ägnar ofta<br />
flera timmar åt att pendla fram och tillbaka till ett arbete i<br />
Köpenhamn, vilket gör att makarna endast hin<strong>ner</strong> träffas korta<br />
stunder sent på kvällarna. Flera upplever ensamhet och isolering.<br />
Inte minst upplever de en osäkerhet inför framtiden: de vet inte var<br />
de ska bo och är rädda för att ännu en gång behöva börja om på nytt.<br />
Den nya regeringen i Danmark har lovat lättnader i regelverket, men<br />
det är oklart när de kan träda i kraft. De regler <strong>som</strong> förblir oföränd-<br />
rade är bland annat att den danska maken eller makan måste ha minst<br />
50 000 kronor på danskt konto, får inte ha varit arbetslös mer än<br />
högst ett halvår de senaste tre åren, får inte ha mottagit socialhjälp<br />
under samma tidsperiod, får inte ha varit dömd till fängelse mer än<br />
ett och ett halvt år och får inte ha någon skuld till staten.<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
TEXT:<br />
LINA<br />
MYRITZ<br />
ASYLRÄTTS<br />
AKTIVIST<br />
Kärlek à la<br />
Migrationsverket<br />
Jag tänker inte skylla alla delar av min skilsmässa på Migrationsverket.<br />
De kan inte rå för att jag har kort stubin eller<br />
att min före detta man gillar att ligga och dra sig i sängen<br />
om morgnarna. De kan dock rå för flera desperata slåi-dörrar-och-gråta-på-köksgolvet-gräl<br />
sprungna ur en outhärdlig<br />
oro för att han när <strong>som</strong> helst kan gripas och utvisas. De har<br />
delvis ansvar för att vi under flera år levt på existensminimum<br />
utan råd att gå till en riktig tandläkare och att jag fått se mig utkonkurrerad<br />
av smärtstillande tabletter.<br />
Dagens regelverk främjar inte direkt en tillitsfull och harmonisk<br />
relation, trots att det vid en första anblick vore lätt att<br />
tro att Migrationsverket kryllar av romantiker. Varför skulle<br />
annars just en kärleksrelation mellan två vuxna människor betraktas<br />
<strong>som</strong> så viktig att asylsökande <strong>som</strong> nekats tre, fyra, fem<br />
gånger helt plötsligt är välkomna att stanna?<br />
Märk väl att kärleken inte får se ut hur<strong>som</strong>helst. Såväl lagtext<br />
<strong>som</strong> praxis menar att romantisk kärlek är långt mer självklar<br />
än den kärlek <strong>som</strong> finns mellan föräldrar och deras myndiga<br />
barn, mellan syskon, mellan bästisar <strong>som</strong> funnit varandra<br />
under en kvarsittning. Nej, barn <strong>som</strong> längtar efter sina föräldrar,<br />
de kallas ankare. Och farföräldrar <strong>som</strong> vill lära känna sina<br />
barnbarn är ”sociala turister”, ekonomiska belastningar med<br />
uppenbarligt ogrundade asylansökningar.<br />
Än mer förbryllande blir det när man betänker att homosexuella<br />
<strong>som</strong> söker asyl i Sverige på grund av förföljelse till<br />
följd av sin sexuella läggning motas bort med rekommendationen<br />
att stanna kvar i garderoben. Rätten till kärlek verkar<br />
onekligen gälla endast de par <strong>som</strong> redan har en fot inne i den<br />
svenska gemenskapen, genom uppehållstillstånd eller medborgarskap.<br />
Vidare ska man för att passera <strong>som</strong> trovärdig antingen vara<br />
gift, och allra helst ha små barn <strong>som</strong> Migrationsverket kan låta<br />
ta DNA-prov på, eller leva under ”äktenskapsliknande förhållanden”.<br />
Vad nu det betyder. Är det att man har sex? Eller äter<br />
middag tillsammans varje kväll och småpratar om sin dag? Bedömningarna<br />
är så totalt godtyckliga att det är nästintill omöjligt<br />
att skönja ett mönster.<br />
En röd tråd är trots allt Migrationsverkets noja över skenförhållanden,<br />
vilket kanske inte är så konstigt. Det finns ju<br />
många mer eller mindre dåliga anledningar att gifta sig. En<br />
opla<strong>ner</strong>ad graviditet, ekonomiska fördelar, känslomässig<br />
otrygghet. Och att få stanna i Sverige. När alla andra vägar till<br />
ett nytt liv i fred och relativ frihet är stängda återstår kärleken.<br />
Man pratar mycket om att värna asylrätten, men hur ska man<br />
värna kärleken när asylrätten inte längre respekteras? Folk gifter<br />
sig idag för att få skydd. Många är de <strong>som</strong> då beslutet om<br />
permanent uppehållstillstånd till slut dimper <strong>ner</strong> i brevlådan<br />
inser att de gått runt med en malande osäkerhet i bakhuvudet<br />
utan att våga formulera frågan ens för sig själva.<br />
– Älskar hon mig verkligen? Eller vill hon vara med mig<br />
bara för att få papper?<br />
För den asylsökande gäller det att anknyta till rätt person.<br />
Alltför många vän<strong>ner</strong> och vän<strong>ner</strong>s vän<strong>ner</strong> har av desperation<br />
låtit sig fångas i destruktiva relatio<strong>ner</strong>. Två år och flera spruckna<br />
ryggkotor senare är prövningstiden slut och de är fria, men<br />
trasiga. Efter att ha försökt slänga min väninna framför en bil<br />
lutade sig pojkvännen över henne och väste:<br />
– Ska du ringa polisen eller? Nej, just det, det kan du ju inte.<br />
Alla ska i och för sig bli hunsade ordentligt innan de får lov<br />
att stanna. Min man skulle prompt lämna Sverige för att söka<br />
uppehållstillstånd från sitt forna hemland. Strunt samma att<br />
han riskerade ett långt fängelsestraff och tortyr vid återkomsten.<br />
Vi försökte på alla sätt ta oss runt detta. På väg till ambassaden<br />
i Norge vinkade gränspolisen in bussen. De kollade allas<br />
biljetter och frågade vart vi skulle. Min mans handflator fuktades<br />
i mina och öronen susade. Jag hasplade ur mig något om<br />
att vi skulle shoppa medan han låtsades sova mot min axel,<br />
varpå tjänstemännen grymtade och gick vidare. När de en<br />
stund senare ledde ut två tonårskillar <strong>som</strong> suttit längst bak i<br />
bussen och snackat dari gjorde det ont att sitta kvar tyst på sätet.<br />
Regelverket slår hål på solidariteten. Min älskade mot någon<br />
annans.<br />
Resan till svenska ambassaden i Köpenhamn gick lättare<br />
men väl där skakade receptionisten uttråkat på huvudet åt vårt<br />
omsorgsfullt hopkompo<strong>ner</strong>ade fotoalbum. Precis när vi var på<br />
väg ut ur dörren kallades min man tillbaka.<br />
– Du, förresten, var är din frus mormor född?<br />
Hans överlägsna leende vittnade om att han tyckte sig ha<br />
kommit på den perfekta frågan, den <strong>som</strong> skulle avslöja alla<br />
skenäktenskap och spräcka alla fasader. Han log <strong>som</strong> om<br />
alltihop bara var på lek.<br />
Har han aldrig läst en bok, sett en film, känt hjärtat slå en<br />
volt? Kärlek är ingen jävla lek. Den är fantastisk. Rätt hand i<br />
ryggslutet och världen känns plötsligt lite mer <strong>som</strong> den ska.<br />
Migrationsverket förstår inte det och när kärleken dessutom<br />
slår sig fri från den traditionella står de totalt handfallna. För<br />
vad är egentligen ett ”skenäktenskap”?<br />
Om en vän gifter sig med en annan för att denne andre ska<br />
få stanna i Sverige, är det då inte en kärleksakt? Är det inte kärlek<br />
så det räcker och blir över att folkbokföra sig <strong>som</strong> sambo<br />
med någon <strong>som</strong> är förtryckt i sitt forna hemland trots att man<br />
inte har en parrelation med den personen? Det är så vi måste<br />
älska och älska så mycket vi bara pallar, bortom trovärdighetens<br />
alla gränser.<br />
41<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
TEXT:<br />
FATME<br />
MEGAHID<br />
FRILANS<br />
SKRIBENT<br />
Kär, hbt<br />
och muslim<br />
Säg muslim och hbtq och de flesta tänker problem. Men samhällets syn<br />
och fördomar om islam gör det ännu svårare att vara muslim och homo<br />
eller bi, tycker en del unga <strong>som</strong> har börjat organisera sig för att uppmana<br />
den svenska hbtq-rörelsen att inta ett annat förhållningssätt till islam.<br />
inom Arabiskt initiativ <strong>som</strong><br />
har muslimsk bakgrund upplever<br />
det <strong>som</strong> jobbigt att behöva ’ställas<br />
’’Många<br />
till svars’ för intoleranta tolkningar<br />
av kön och sexualitet inom islam bara för att de kän<strong>ner</strong><br />
sig <strong>som</strong> en del i den muslimska gemenskapen. Just att bli<br />
ifrågasatt, <strong>som</strong> att man inte kan vara både muslim och<br />
homo-, bi- eller transsexuell, upplevs <strong>som</strong> jobbigt”, säger<br />
Ali Al-Basri, <strong>som</strong> startade organisationen Arabiskt initiativ<br />
år 2009 för att han ville förändra och belysa situationen<br />
för många hbt-perso<strong>ner</strong> med arabisk bakgrund i<br />
Sverige.<br />
2010 tog sig ett främlingsfientligt parti in i svenska<br />
riksdagen och knappt nio månader senare skedde ett terrorattentat<br />
i vårt grannland Norge. Attentatet utfördes<br />
av en person <strong>som</strong> öppet uttryckt att islam är ett hot mot<br />
kristendomen och västvärlden. Båda dessa händelser utgör<br />
exempel på den utbredda islamofobin i Europa och<br />
Norden. Och enligt Ali Al-Basri försöker islamofobiska<br />
krafter polarisera mellan muslimer och hbtq-samhället.<br />
– Men i verkligheten så verkar till exempel Sverigedemokraterna<br />
varken för muslimers eller för hbtq-perso-<br />
<strong>ner</strong>s rättigheter, vilket gör att muslimska hbtq-perso<strong>ner</strong><br />
är särskilt missgynnade av Sverigedemokraternas politik.<br />
Positivt är att den retorik <strong>som</strong> främlingsfientliga krafter<br />
försöker sig på inte har anammats av hbtq-communityn<br />
i någon större utsträckning. Däremot hittar man på<br />
anonyma hbtq-forum många <strong>som</strong> uttrycker rasistiska<br />
och islamofobiska åsikter.<br />
Och synen på islam <strong>som</strong> en förtryckande religion har<br />
fått spridning även bland dem <strong>som</strong> tar ställning mot<br />
främlingsfientlighet, vilket leder till att muslimska hbtqperso<strong>ner</strong><br />
ofta ses <strong>som</strong> offer.<br />
– Det finns ett offerbemötande och en tycka synd<br />
om-mentalitet. Det reducerar människor till offer och<br />
sådana kräver inte sina rättigheter. Offermentaliteten<br />
ifrågasätter inte heller rasism och diskrimi<strong>ner</strong>ing. Därmed<br />
inte sagt att det inte finns intoleranta muslimer.<br />
Men mycket av intoleransen tror jag bottnar i patriarkala<br />
strukturer. Inte uteslutande den muslimska.<br />
Ali Al-Basri är kritisk till det svenska samhällets sätt<br />
att ta sig an våldet mot kvinnor och sexuella minoriteter<br />
bland muslimer.<br />
42<br />
– Man satsar över 100 miljo<strong>ner</strong> på att förebygga så<br />
kallat hedersrelaterat våld, men det har lite effekt. Insatserna<br />
borde utgå mer från vetenskap och attitydförändrande<br />
insatser. Det bedrivs för lite forskning.<br />
Miriam är homosexuell och troende muslim. Hon har<br />
varit aktiv på flera olika sätt i hbtq-communityn i Sverige.<br />
Sedan terrorattentatet mot World Trade Center 2001 har<br />
hon märkt att hon blir annorlunda bemött på grund av<br />
sin tro.<br />
– För några år sedan dejtade jag en tjej och efter några<br />
dejter kom det fram att jag var muslim, jag märkte direkt<br />
en negativ förändring hos henne. Men jag har tydligt<br />
märkt en skillnad på queer-rörelsen och homo/bi-rörelsen.<br />
Min uppfattning är att queer-rörelsen i Sverige är<br />
mycket öppnare och kämpar emot islamofobin.<br />
När Miriam förstod att tjejen hon dejtade inte tyckte<br />
om att Miriam var muslim, tog hon upp det med henne.<br />
Det slutade med att de gick skilda vägar.<br />
– Jag kände mig väldigt orättvist behandlad. Hon visste<br />
att jag var från Mellanöstern, men hon trodde väl att<br />
jag var kristen. När jag berättade att jag var muslim, så<br />
frågade hon mig om jag var förtryckt av mina föräldrar<br />
43<br />
och hur min familj ser på min läggning. Det gjorde mig<br />
arg att samhället verkar tro att man <strong>som</strong> muslim alltid är<br />
förtryckt. Därför gav jag upp dejtandet ett tag, säger Miriam.<br />
Delar av Miriams släkt vet inte om att hon är homosexuell<br />
och hon vill därför vara anonym i artikeln. Miriam<br />
tycker inte att andra har något med hennes sexuella<br />
läggning att göra men betonar att det i hennes fall inte<br />
handlar om heder.<br />
– Folk tror ofta att anledningen att jag inte kommit ur<br />
garderoben för min mormor är hedersproblematik, men<br />
så är det inte. Jag vill att min släkt ska höra att jag är lesbisk<br />
från mig och inte från någon annan, därför har jag<br />
inte berättat förutom för min närmaste familj.<br />
Miriam kände sig dubbelt bestraffad. I vissa sammanhang<br />
kände hon av en tydlig homofobi och när hon ville<br />
komma bort ifrån intoleransen trodde hon att hbtq-samhället<br />
skulle vara frizonen.<br />
– Det blev snarare tvärtom efter<strong>som</strong> jag då fick utstå<br />
en intolerans mot islam istället. Detta är något <strong>som</strong> man<br />
måste prata om i större utsträckning, för det är på tiden<br />
att man tar in intersektionella perspektiv.
44<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
V Ä R V A T V Å<br />
P R E N U M E R A N T E R ,<br />
F Å E N G R A T I S<br />
P R E N U M E R A T I O N !<br />
Du <strong>som</strong> läser Mana,<br />
lär dig av Mana<br />
och älskar Mana.<br />
Dela med dig av Mana!<br />
Om du värvar två prenumeranter<br />
så får du din prenumeration förlängd med ett år.<br />
Alternativt – du får en gratis prenumeration,<br />
om du inte redan har en egen.<br />
Mejla oss på:<br />
prenumeration@tidskriftenmana.se<br />
Mana
Det grekiska<br />
traumat<br />
I krisens Grekland förlorar människorna fotfästet när nästan var fjärde grek går<br />
arbetslös, lö<strong>ner</strong>na sänks och politiken bestäms av EU och Internationella<br />
valutafonden. Och det trauma <strong>som</strong> Grekland går igenom projiceras på migranter.<br />
Alexandra Halkias, sociolog vid Panteionuniversitetet i Aten, ger en inblick i ett<br />
Grekland där rasismen blivit grövre – på gatan, i medierna och i politiken.<br />
TEXT: FLORENCIA<br />
ROVIRA TORRES<br />
REDAKTIONSMEDLEM<br />
46 47<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
’ ’ D<br />
et är <strong>som</strong> om de börjat slå<br />
på krigstrumman nu”,<br />
säger Alexandra Halkias<br />
och förklarar hur tonen i<br />
medierna och den politiska retoriken i Grekland<br />
blivit allt hårdare under valrörelsen.<br />
Alexandra Halkias är atenbo, men är på<br />
besök i Stockholm för att presentera sitt pågående<br />
forskningsprojekt om hur den ekonomiska<br />
krisen i Grekland lett till en kris för<br />
den nationella självbilden och spätt på rasismen.<br />
Lik<strong>som</strong> de flesta greker är hon väl<br />
medveten om de rasistiska stereotyper av<br />
greker <strong>som</strong> cirkulerar i internationella medier.<br />
Det gör henne tveksam till att prata med<br />
medierna om rasismen i Grekland <strong>som</strong> ett<br />
ämne för sig.<br />
”När majoriteten av internationell media<br />
verkar ägna sig åt en organiserad ’mobbning’<br />
av greker för lättja eller skattesmitning så<br />
krävs det att man hanterar orden väldigt varsamt”,<br />
varnar hon i ett mejl innan hon ställer<br />
upp för en intervju. Men Alexandra Halkias<br />
är mycket bekymrad över utvecklingen och<br />
berättar om en rad händelser <strong>som</strong> tyder på<br />
att rasismen ökar i Grekland mot bakgrund<br />
av en alltmer osäker social situation.<br />
Nationalismen och rasismen märks i såväl<br />
den politiska retoriken <strong>som</strong> i borgerliga medier,<br />
menar hon. Migranter skildras i stor utsträckning<br />
<strong>som</strong> om de vore mänskligt avfall<br />
eller lösdrivande djur.<br />
– I samband med att ett par hundra migranter<br />
ockuperade Atens juridiska fakultet<br />
med krav om uppehållstillstånd gick högerpartiet<br />
Ny demokratis ungdomsförbund ut<br />
och kallade den ockuperade skolan för en<br />
”bomb mot den allmänna hygienen och<br />
ordningen”. Retoriken präglades i övrigt<br />
av bilden av en fiende <strong>som</strong> trängt in i citadellet.<br />
Hygienretoriken går igen på flera andra<br />
håll. Bland annat kallas de arresteringsräder<br />
<strong>som</strong> speciella polisenheter genomför mot<br />
migranter i pressen för ”sopkvastsräder”.<br />
– Vi ser en väldigt oroväckande utveckling.<br />
Bara för två dagar sedan råkade en vän<br />
till mig stöta på en av dessa överraskningsräder<br />
i de migranttäta kvarteren. Bara i Aten<br />
tog polisen 2 000 migranter till förvar eller<br />
till domstol.<br />
Den utländska kroppen<br />
Den förre häl<strong>som</strong>inistern Andreas Loverdos,<br />
från socialdemokratiska PASOK, har<br />
vid flera tillfällen talat om migrationen <strong>som</strong><br />
ett hälsoproblem. I samband med en konferens<br />
om folkhälsa sade han: ”Afrikanska<br />
kvinnliga prostituerade med AIDS utgör det<br />
största hotet mot den grekiska familjen.<br />
Dessa kvinnor borde deporteras omedelbart!”<br />
I samband med ett möte med EU:s<br />
häl<strong>som</strong>inistrar 2010 sade samme minister:<br />
”Det vi behöver är ett folkhälsofrontex <strong>som</strong><br />
kan skydda den europeiska befolkningen.”<br />
Alexandra Halkias menar att hennes pågående<br />
forskning tyder på att utlänningens kropp<br />
används <strong>som</strong> en laddad bild av det främmande<br />
och farliga.<br />
– Den tjänar <strong>som</strong> en behållare där man<br />
lämpar över sin oro och rädsla. Det är ett resultat<br />
av den utarmning <strong>som</strong> ”medborgaren”<br />
upplever <strong>som</strong> en följd av budgetkrisen, säger<br />
hon.<br />
Halkias menar att en uppenbar utveckling<br />
i Grekland idag är att människor inte längre<br />
kän<strong>ner</strong> igen sig själva, att de blir främmande<br />
för den verklighet och vardag <strong>som</strong> de tvingas<br />
leva.<br />
– Otryggheten finns i det allmänna medvetandet.<br />
Och det finns en utbredd och djup<br />
känsla av osäkerhet.<br />
Nationalstatens kris<br />
Familjer <strong>som</strong> tidigare lämnat barnen på förskolan<br />
ser förskolor stängas. De åldrade föräldrarna<br />
<strong>som</strong> ska tas om hand får stå i långa<br />
köer och betala för att få vård. Många har<br />
förlorat arbetet. Affärer stänger. Läkare går<br />
ut i strejk. Efter ett av krispaketen sjönk de<br />
grekiska pensionsfondernas värde med 80<br />
procent. Alexandra Halkias, <strong>som</strong> själv har<br />
fått lönen sänkt med 35 procent, menar att<br />
grekiska medborgare håller på att förlora de<br />
rättigheter <strong>som</strong> varit kopplade till medborgarskapet.<br />
Hon talar om ett nationellt trauma, eller<br />
den grekiska nationella suveränitetens trauma.<br />
Hon menar att nationalstatens legitimitet<br />
befin<strong>ner</strong> sig i kris , och det av två anledningar.<br />
För det första har den politiska makten<br />
i och med budgetkrisen i allt högre grad<br />
flyttats från Grekland till Europeiska cen-<br />
”Nedskärningarna och den<br />
höga arbetslösheten har förvandlat<br />
den grekiska medborgarens<br />
situation till något <strong>som</strong> i<br />
allt större utsträckning börjar<br />
likna migrantens position.”<br />
tralbanken, EU och Internationella valutafonden,<br />
den så kallade trojkan. För det andra<br />
erbjuder inte längre nationalstaten sina<br />
medborgare välfärd och skydd mot social<br />
misär.<br />
– Nedskärningarna och den höga arbetslösheten<br />
har förvandlat den grekiska medborgarens<br />
situation till något <strong>som</strong> i allt större<br />
utsträckning börjar likna migrantens position.<br />
När medborgarskapets löfte om social<br />
trygghet och politiskt inflytande inte längre<br />
infrias befin<strong>ner</strong> sig varje grek i samma situation<br />
<strong>som</strong> en icke-medborgare. Man kan säga<br />
att det sker en ”invandrarifiering” av grekerna<br />
själva.<br />
Driva ut oron<br />
Alexandra Halkias menar att bilden av invandrare<br />
<strong>som</strong> okontrollerbara och mediernas<br />
fokus på migranter <strong>som</strong> en hygien- och<br />
brottsrisk används för många olika syften.<br />
– De två viktigaste skulle jag säga är att å<br />
ena sidan driva ut oron över att det faktiskt<br />
är ”vi”, medborgarna, <strong>som</strong> i snabb takt håller<br />
på att förvandlas till en version av migranter,<br />
även på vårt eget territorium. Å andra sidan<br />
används denna fokus för att underblåsa<br />
främlingsfientligheten och avleda missnöjet<br />
från Europeiska centralbanken, EU och<br />
IMF. Denna fokusförflyttning är mycket bekvämare<br />
för de lokala och internationella eliterna.<br />
Regeringen har inte gått så långt <strong>som</strong> att<br />
påstå att Greklands migranter är den direkta<br />
orsaken till den ekonomiska situationen.<br />
Men Halkias förklarar att det pågår två parallella<br />
diskussio<strong>ner</strong> i den grekiska politiken,<br />
en <strong>som</strong> handlar om budgetkrisen och en annan<br />
där migranter framställs <strong>som</strong> ett problem<br />
på olika sätt. Men de här parallella diskussio<strong>ner</strong>na<br />
tjänar ett syfte.<br />
– När häl<strong>som</strong>inistern ena dagen presenterar<br />
ett stort nedskärningsprogram för hälso-<br />
och sjukvården och andra dagen beskriver<br />
afrikanska kvinnor <strong>som</strong> en hälsorisk för den<br />
grekiska familjen tolkar jag det senare <strong>som</strong><br />
ett försök att avleda uppmärksamhet från<br />
nedskärningarna för att istället tala om det<br />
”enklare” problemet med den stora migrantbefolkningen<br />
i Grekland. Detta behöver inte<br />
vara en medveten strategi. Men på en kulturell<br />
nivå resulterar detta i att man gör migranter<br />
till syndabockar för ett problem <strong>som</strong><br />
egentligen handlar om en inadekvat sjukvårdspolitik.<br />
För att återupprätta bilden och känslan av<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
nationell suveränitet har den grekiska regeringen<br />
föreslagit en rad åtgärder för att stoppa<br />
invandringen. I december 2010 föreslogs<br />
byggandet av en tolv kilometer lång mur<br />
längs gränsen mot Turkiet och förslaget<br />
mottogs varmt av parlamentet.<br />
– I veckan föreslog regeringen att man<br />
skulle uppföra så kallade ”gästvänlighetscentra”<br />
i 30 olika städer i Grekland. Man framställer<br />
det <strong>som</strong> ett sätt att skapa 1 000 arbetstillfällen<br />
i varje sådan stad, men egentligen<br />
handlar det om flyktingförvar. Det är inget<br />
<strong>som</strong> helst tal om att anställa socialarbetare,<br />
psykologer eller jurister. Detta är oroväckande.<br />
På grund av sitt geografiska läge är Grekland<br />
det första EU-land <strong>som</strong> många flyktingar<br />
kommer till. Landet har i flera år fått stark<br />
kritik från både EU, FN:s flyktingorgan<br />
UNHCR och olika människorättsorganisatio<strong>ner</strong><br />
för sin behandling av asylsökande och<br />
situationen har kallats för en humanitär kris.<br />
Parlamentsvalet<br />
Alexandra Halkias understryker att utvecklingen<br />
den senaste tiden måste ses i ljuset av<br />
valrörelsen inför parlamentsvalen. Huvudfrågan<br />
inför valet har varit förhandlingarna<br />
med trojkan, men papperslösa migranter har<br />
framstått <strong>som</strong> den näst viktigaste frågan, och<br />
i retoriken försöker man utnyttja främlingsfientligheten<br />
i samhället.<br />
– Politiska partier till höger och i mitten<br />
försöker få fler röster genom att använda en<br />
invandringsfientlig retorik. Vänstern har<br />
varit rätt så bra på att inte följa i samma spår,<br />
de är inte helt klanderfria men mer försiktiga<br />
i retoriken.<br />
Bilden av migranten i den allmänna retoriken<br />
söker utlösa en emotionell laddning<br />
<strong>som</strong> bidrar till att förstärka idén om att man<br />
måste begränsa invandringen och utvisa<br />
migranter. Halkias menar att det kan ses<br />
<strong>som</strong> ett kulturellt försök att mota bort den<br />
nya upplevelsen av att själv förvandlas till<br />
migrant.<br />
Gatuvåld mot migranter<br />
Men även på gatan förekommer det försök<br />
att fördriva migranten. Rapporterna om<br />
migranter <strong>som</strong> attackeras och misshandlas i<br />
Grekland har varit många. I mars varnade<br />
FN:s flyktingorgan UNHCR tillsammans<br />
med en rad människorättsorganisatio<strong>ner</strong> för<br />
det man kallar en ”extremt oroväckande utveckling”<br />
där migranter trakasseras och<br />
48<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
”När häl<strong>som</strong>inistern ena dagen<br />
presenterar ett stort nedskärningsprogram<br />
för hälso<br />
och sjukvården och andra<br />
dagen beskriver afrikanska<br />
kvinnor <strong>som</strong> en hälsorisk för<br />
den grekiska familjen tolkar<br />
jag det senare <strong>som</strong> ett försök<br />
att avleda uppmärksamhet<br />
från nedskärningarna för att<br />
istället tala om det ’enklare’<br />
problemet med den stora migrantbefolkningen<br />
i Grekland.”<br />
misshandlas allvarligt, ofta av organiserade<br />
gäng <strong>som</strong> ”patrullerar” gatorna. De över 60<br />
fall <strong>som</strong> inrapporterats under tre månaders<br />
tid, inom ramen för ett pilotprojekt i centrala<br />
Aten, befaras vara toppen på ett isberg.<br />
Många migranter väljer att vända sig till familjen<br />
och vänkretsen och inte rapportera in<br />
eller anmäla övergreppen. I ett första steg att<br />
samla in statistik över det främlingsfientliga<br />
våldet noterade nämnda organisatio<strong>ner</strong> flera<br />
fall där polisen ska ha deltagit i övergreppen.<br />
Och enligt Tina Stavrinaki, juridiskt sakkunnig<br />
på Nationella kommissionen för mänskliga<br />
rättigheter i Grekland, tyder den insamlade<br />
datan på att det inte handlar om isolerade<br />
händelser.<br />
Alexandra Halkias är oroad men är tydlig<br />
med att utvecklingen hon ser i Grekland inte<br />
är ett nytt fenomen i sig.<br />
– På 90-talet i Grekland användes medierapporteringar<br />
om ”flyktingströmmar” för<br />
att förstärka starkt pronationella ställningstaganden<br />
mot abort och för ökat barnafödande<br />
bland inhemska medborgare. Idag<br />
är barnafödandet fortfarande väldigt lågt<br />
men det är ingen <strong>som</strong> pratar om det här.<br />
Alexandra Halkias förklarar att krisen nu<br />
istället drivit fram en annan typ av främlingsfientligt<br />
resonemang. Hon återgår ständigt<br />
till sin skepsis mot att tala om sociala<br />
problem <strong>som</strong> specifikt grekiska fenomen<br />
och påmin<strong>ner</strong> om nödvändigheten av att<br />
lyfta blicken och se främlingsfientligheten i<br />
ett större perspektiv.<br />
– Invandrare har varit favoritmaterial för<br />
nationalistiska projekt i flera andra länder de<br />
senaste decennierna.<br />
Utrikeskrönikan<br />
Nationalismen är<br />
en vattenmelon<br />
Text: Anders Högmark, journalist<br />
Magyarország a magyaroké. Det är <strong>som</strong> ett<br />
skolexempel i finsk-ugrisk kasusbildning. Jag<br />
läser texten på ett rödvittgrönt klistermärke<br />
på Dohány utca i Budapest. Det är också ett<br />
övertydligt exempel på ett annat fenomen<br />
<strong>som</strong>, förutom det oändliga staplandet av<br />
ordändelser, alltmer kommit att förknippas<br />
med Ungern: högerextremismen.<br />
”Ungern är ungrarnas.” Det fascistiska<br />
partiet Jobbik är avsändare. Dohány utca är<br />
också adressen för Budapests stora synagoga.<br />
Det är en handling <strong>som</strong> ser ut <strong>som</strong> en<br />
tanke, att sätta upp propaganda vid ett judiskt<br />
gudshus, men det behöver inte vara<br />
det. Senast jag själv <strong>som</strong> turist gick genom<br />
huvudstaden fanns det gott om liknande<br />
budskap på andra ställen.<br />
Jag tvivlar på att klistermärkesklistrarna<br />
anser att jag är en av dem <strong>som</strong> förtjänar<br />
Ungern. Jag är född och uppvuxen i Sverige,<br />
pratar nästan bara svenska, men har en förälder<br />
<strong>som</strong> är från Ungern. Så det är <strong>som</strong> turist<br />
deluxe jag har besökt landet och släktingar<br />
där regelbundet sedan jag var liten.<br />
Då var jag en pojk <strong>som</strong> drack Traubisoda,<br />
nu är jag en man <strong>som</strong> dricker öl. Då var det<br />
folkrepublik, nu bara republik.<br />
Det är inget konstigt land, tycker jag <strong>som</strong><br />
gradvis vant mig. Men den politiska utvecklingen<br />
går inte riktigt att vänja sig vid. Till<br />
exempel att ett fascistparti är det tredje<br />
största i parlamentet, med 16 procent av rösterna<br />
i senaste valet. Men framförallt – att<br />
ett nationalistiskt parti med egen majoritet i<br />
parlamentet lyckats backa landet så omsorgsfullt<br />
in i framtiden med löften om det<br />
<strong>som</strong> aldrig var och aldrig kommer att bli.<br />
Nog är Ungern i många avseenden ungerskt<br />
alltid – 90 procent definierar sig själva<br />
<strong>som</strong> ungrare, 98,2 procent är ungersktalande.<br />
Invandringen är begränsad. Någon ”islamisering”<br />
är svår att hävda. Därför kan regerande<br />
Fidesz utan svårigheter definiera sig<br />
<strong>som</strong> nationalistiskt. Därför väljer Jobbik väl<br />
beprövade syndabockar: romer och judar.<br />
2002. Imre Kertész får Nobelpriset i litteratur.<br />
”Han skriver så torftigt, han borde inte<br />
fått priset”, säger en bekant.<br />
”Han kan inte ungerska”, säger en bekant<br />
till en bekant.<br />
”Han är ingen riktig ungrare”, säger en<br />
bekants bekants bekant.<br />
Jag skräms och förvånas av att toleransen<br />
för antisemitism kan vara så hög i ett land där<br />
judar bokstavligen flutit i sitt eget blod i Donau,<br />
men där det också sedan 1998 varje år<br />
hålls en uppskattad judisk <strong>som</strong>marfestival.<br />
Om judarna inte är tillräckligt ungerska<br />
så finns det andra <strong>som</strong> är det, och de bor<br />
bland annat i Rumänien, Slovakien och<br />
Ukraina. Den uppdelning av kungariket<br />
Ungern <strong>som</strong> gjordes genom fredsfördraget i<br />
Trianon 1920 är ett ständigt återkommande<br />
tema – men inte bara hos storungrare på yttersta<br />
högerkanten. Gå på vilken gata <strong>som</strong><br />
helst. Titta på den lilla dekalen med landsbokstaven<br />
”H” <strong>som</strong> sitter på bilarna. På de<br />
flesta finns inte landets nuvarande konturer<br />
avtecknade, utan de gränser <strong>som</strong> gällde före<br />
Trianon-traumat. Oavsett om dekalen sitter<br />
på en BMW eller en Trabant. Det är närmare<br />
hundra år sedan den österrikisk-ungerska<br />
monarkin kollapsade och det första världs-<br />
krigets förlorarländer styckades upp. Trots<br />
att det gått så lång tid är de ungerska minoriteterna<br />
fortfarande ett stort samtalsämne.<br />
På spårvagnsknutpunkten Móricz Zsigmond<br />
körtér står några av dem från kartans<br />
ytterkanter. Solbrända män från Erdély,<br />
Transsylvanien, säljer persikor ur plastbackar.<br />
Affärerna går inte särskilt bra. Inte bra<br />
alls faktiskt.<br />
Faktum är att det inte går särskilt bra för<br />
ungrarna. Det nationalistiska Fidesz har,<br />
med god hjälp av socialdemokraterna, sålt<br />
ut det mesta av det <strong>som</strong> tidigare tillhörde<br />
staten Ungern. De sociala framstegen och<br />
trygghetssystemen har kastats ut med kommunismen.<br />
”Det är inget fel på lö<strong>ner</strong>na. De<br />
är på samma nivå <strong>som</strong> under kommunismen.<br />
Det är bara det att allt annat har blivit<br />
mycket dyrare”, konstaterar en släkting lakoniskt.<br />
Välkommen till det självständiga<br />
EU-landet Ungern.<br />
Men det är klart. I ett land där politikens<br />
val står mellan olika grader av nyliberal ekonomisk<br />
politik är det mer bekvämt att prata<br />
om det <strong>som</strong> var för länge sedan, helst så<br />
länge sedan att ingen kommer ihåg hur det<br />
egentligen var eller så länge sedan att det går<br />
att ljuga trovärdigt om hur bra det var. Som<br />
ett Storungern. Som om slove<strong>ner</strong>, slovaker,<br />
rute<strong>ner</strong>, serber och italienare skulle ha trivts<br />
med en österrikisk-ungersk maktdelning.<br />
”Ungern är ungrarnas” ekar tomt. Nationalismen<br />
är <strong>som</strong> en vattenmelon. På utsidan<br />
kan den vara stor och impo<strong>ner</strong>ande. Röd,<br />
vit och grön inuti. Sötman förförande. Men<br />
när allt kommer omkring mättar den inga<br />
magar.<br />
49<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
Presentation av Europeiska unionen<br />
Detta är en excerpt ur fotografen David Johnssons och poeten Peder Alexis Olssons<br />
bok Europeiska unionen, <strong>som</strong> utkom under våren 2012. Boken är ett dialektiskt<br />
montage över det alltmer ansträngda och instabila läget för de papperslösa i Europa.<br />
Handlingsförlamade svartvita bilder tagna på olika övergivna platser i Malmö.<br />
”EU är ett unikt ekonomiskt och politiskt part<strong>ner</strong>skap mellan 27 europeiska länder.<br />
EU har gett oss 50 år av fred, stabilitet och välstånd. EU har bidragit till att höja<br />
levnadsstandarden, infört en gemensam europeisk valuta och håller på att bygga upp<br />
en gemensam europeisk marknad där människor, varor, tjänster och kapital kan röra<br />
sig lika fritt mellan medlemsländerna <strong>som</strong> inom det egna landet.” 1<br />
50 51<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
Levande musik. Pianotangenter vilar utspridda på marken enligt<br />
en ekvation <strong>som</strong> ännu inte lyckats formuleras. Detta är början.<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
Detta är början. Det kommer inte att avslutas. Ett slags<br />
apparition, <strong>som</strong> antar fysisk form. ”Jag levde i mörker, jag vågade<br />
inte cykla, åka bil, det var bara att fortsätta gå. Stod polisen<br />
1 1<br />
hundra meter bort hoppade hjärtat. Man tror att alla vet.”<br />
Bilden skivas i svart och vitt, svart och vitt, svart och vitt.<br />
Metafysiken avrundas nedåt. Detta är början. ”När jag fick inhibition var det <strong>som</strong><br />
ett mirakel. Jag blev plötsligt en normal person igen, jag kom upp från underjorden<br />
och kippade efter andan. Men det känns <strong>som</strong> om jag när <strong>som</strong> helst kan bli väckt och<br />
få höra att drömmen är över.” 1 1 1 Varje objekt härbärgerar, lik<strong>som</strong> varje människa,<br />
ett visst slags ljud. En förväntansfull återhållen musik.<br />
1 BASFAKTA OM EU, HTTP://<br />
EUROPA.EU/ABOUTEU/<br />
BASICINFORMATION/<br />
INDEX_SV.HTM<br />
1 1 SYDSVENSKA DAGBLADET,<br />
”SVARTA MALMÖ”,<br />
2011–06–11<br />
1 11 SYDSVENSKA DAGBLADET,<br />
”SVARTA MALMÖ”,<br />
2011–06–11<br />
52 53<br />
<strong>MANA</strong> 1 2010 <strong>MANA</strong> 1 2010
Humorn finns<br />
i sanningen<br />
Stand-up handlar om sanning. Det är i det <strong>som</strong> är sant<br />
vi hittar det <strong>som</strong> är roligt. Det menar den amerikanske<br />
komiken Mohammed Amer. Han återkommer till det<br />
gång på gång när vi träffas efter en show i Malmö.<br />
Under en dryg halvtimme har jag tillsammans<br />
med medlemmarna i den muslimska<br />
studentföreningen Alhambra fått skratta till<br />
skämt om arabiska mödrar, den starka tilltron<br />
till olivolja och de många araber <strong>som</strong> efter den 11<br />
september började kalla sig Mike istället för Muhammed.<br />
Själv kallar han sig Mo Amer istället för Mohammed<br />
på scenen. Han är rolig och lyckas hålla sig på den tunna<br />
gränsen <strong>som</strong> gör skämten träffande och igenkännande<br />
utan att stärka ge<strong>ner</strong>aliseringar och fördomar.<br />
– Det värsta jag vet är när andra araber gör skämt om<br />
exempelvis att alla araber är terrorister. Det skapar och<br />
stärker en sådan felaktig bild och det är inte sant.<br />
Han är tillbaka i resonemanget igen. Stand-up ska<br />
vara sant.<br />
– Men, fortsätter han, jag gjorde det också tidigare,<br />
skämtade om araber och terrorism, men jag gör det inte<br />
längre.<br />
Det var händelserna den 11 september 2001 <strong>som</strong> fick<br />
Mohammed Amer att ändra sig. Skämten blev annorlunda,<br />
målet med showerna nytt och han själv förändrad.<br />
– Först vågade jag inte vara mig själv. Vid ett tillfälle<br />
sa jag att jag var italienare. Då gjorde jag shower på småkrogar<br />
runt om i USA, precis <strong>som</strong> alla får göra i början.<br />
Ibland mötte jag stark rasism. Men så en gång sa jag <strong>som</strong><br />
det var … Jag berättade om mina rädslor. Det handlar<br />
om att bemästra dem.<br />
Mohammed Amer menar att stand-up ska ta upp ämnen<br />
<strong>som</strong> behöver komma upp till ytan men <strong>som</strong> sällan<br />
gör det. Orättvisor, rasism och världen efter den 11 september<br />
är några ämnen Mohammed Amer ofta talar om<br />
på scenen.<br />
– Jag skulle också vilja göra något om terrorism. Titta<br />
bara på det här, säger han och visar på sin iphone definitionen<br />
av en terrorist.<br />
– Det är en definition <strong>som</strong> skulle kunna innefatta så<br />
många och så mycket politisk verksamhet. Men jag vet<br />
inte hur jag ska göra ännu. Också det handlar om att bemästra<br />
mina rädslor.<br />
Mohammed Amer tycker att man kan skämta om det<br />
mesta så länge det är sant och man utgår ifrån sig själv.<br />
54<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR<br />
– Men tro skämtar jag aldrig om. Det är något heligt<br />
för mig, säger han och fortsätter:<br />
– Det finns miljo<strong>ner</strong> saker att skämta om så jag förstår<br />
inte varför man måste gå på något <strong>som</strong> det krävs så<br />
mycket kunskap för att skämta om <strong>som</strong> just människors<br />
religiösa uppfattningar.<br />
Att han skulle bli komiker visste han tidigt.<br />
– Jag är nog född till det. Redan <strong>som</strong> tioåring pratade<br />
jag om att jag skulle syssla med stand-up.<br />
Mohammed Amer hade då nyligen kommit till Houston<br />
i Texas. Familjen, <strong>som</strong> är palestinsk, hade tidigare<br />
bott i Kuwait men flydde under Gulfkriget. Några år senare<br />
dog Mohammeds pappa.<br />
– Jag började agera ut, slutade gå i skolan och brydde<br />
mig inte om någonting. Men en lärare såg mig. Hon erbjöd<br />
mig att fem minuter varje fredag göra stand-up för<br />
klassen och tog mig till en teatergrupp. Det förändrade<br />
mitt liv.<br />
Nu, 15 år senare, är han en hyllad komiker <strong>som</strong> har<br />
gjort shower i ett trettiotal länder med vitt skilda publiker.<br />
– Jag fick tidigt rådet att vara universell i mina skämt.<br />
Det är viktigt för mig. Visst blir showen olika beroende<br />
på publiken. Jag förbereder mig inte mycket utan försöker<br />
lyssna in publiken. Det handlar om att skapa en vardagsrumsmiljö.<br />
Idag använde jag till exempel många arabiska<br />
uttryck efter<strong>som</strong> det var många araber i publiken.<br />
Men Mohammed Amers tanke om att vara universell<br />
och kunna ha vem <strong>som</strong> helst i publiken har också stött<br />
på kritik. Bland annat finns det perso<strong>ner</strong> <strong>som</strong> starkt<br />
misstyckt till att han 2003 hade shower för amerikanska<br />
trupper i Irak.<br />
– Jag åkte inte dit för att jag tyckte det var kul. Jag<br />
hade ett syfte. Jag ville säga dem saker och jag var provokativ,<br />
säger han och får för första gången i intervjun något<br />
defensivt i sitt sätt.<br />
– Det var inte lätt. När jag började prata och ifrågasätta<br />
dem var det en av soldaterna <strong>som</strong> grabbade tag i sitt<br />
vapen. Men man måste bemästra rädslorna. Det är det<br />
allt handlar om, att bemästra rädslor och våga tala och<br />
skämta om de där ämnena <strong>som</strong> annars inte kommer upp<br />
till ytan.<br />
”Det värsta<br />
jag vet är<br />
när andra<br />
araber gör<br />
skämt om<br />
exempelvis<br />
att alla<br />
araber är<br />
terrorister.<br />
Det skapar<br />
och stärker<br />
en sådan felaktig<br />
bild<br />
och det är<br />
inte sant.”<br />
TEXT: BRITTA<br />
ABOTSI<br />
REDAKTIONSMEDLEM<br />
55<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
TEMASIDOR
DE HATADE. OM<br />
RADIKALHÖGERNS<br />
MÅLTAVLOR<br />
MAGNUS LINTON<br />
EUROPAS STÅLBAD.<br />
KRISEN SOM SLUKAR<br />
VÄLFÄRDEN OCH<br />
SKAKAR EURON<br />
Atlas BJÖRN ELMBRANDT<br />
Atlas<br />
,<br />
56<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Ekonomiska<br />
stålbad och<br />
arbetslöshet<br />
i EU:s ingen<br />
mansland<br />
I<br />
dén om att EU är förutsättningen för<br />
att politiska processer inom enskilda<br />
europeiska länder påverkar Europa i<br />
stort är en del av den samhörighetspropaganda<br />
<strong>som</strong> överstatlighetsprojektet<br />
byggts kring. Ändå är det självklart att EU<br />
innebär en tätare politisk gemenskap. Att<br />
Ungern går mot en fascistisk utveckling<br />
kommer att påverka EU; således påverkar<br />
det också Sverige i högre grad än om EU<br />
inte funnits. Samtidigt återspeglar denna<br />
utveckling bara strömningar <strong>som</strong> redan<br />
finns i alla Europas länder. Dessa strömningar<br />
och gemenskaper utforskas i en mindre<br />
bokflod, där svenska journalister och<br />
forskare undersöker olika aspekter av politiska<br />
utvecklingstendenser inom EU.<br />
Den europeiska rasismens kontinuum<br />
från Sverigedemokraterna till Breivik nystas<br />
upp i Magnus Lintons De hatade. Om radikalhögerns<br />
måltavlor, <strong>som</strong> rönt välförtjänt<br />
positiv uppmärksamhet. En annan person<br />
<strong>som</strong> nystar i de trådar <strong>som</strong> går mellan individer,<br />
stater och globala rörelser är Björn<br />
Elmbrant. Hans bok Europas stålbad. Krisen<br />
<strong>som</strong> slukar välfärden och skakar euron drivs<br />
av den demokratiska idén att begripliggöra<br />
ekonomiska samband – både de på övergripande<br />
politisk nivå och de <strong>som</strong> är effekten<br />
av enskilda perso<strong>ner</strong>s handlingar. Sambanden<br />
mellan demokrati, valutapolitik, ekonomisk<br />
politik och den senaste av kapitalismens<br />
kriser utreds på ett klargör ande sätt.<br />
Elmbrant synliggör sambanden mellan EUformen<br />
för politikens utveckling – den i<br />
princip odemokratiska, alltså – och det politiska<br />
innehållet, det nyliberala.<br />
Om konsekvenserna av dessa politiska<br />
och ekonomiska samband och rörelser<br />
handlar Rebecka Bohlins bok De osynliga.<br />
Om Europas fattiga arbetarklass. Den utgör<br />
ett viktigt reportage om dagens osynliggjorda<br />
arbetarklass, den <strong>som</strong> förväntas arbeta i<br />
EU, men åldras någon annanstans genom<br />
det <strong>som</strong> kallas ”cirkulär migration”. Vissa<br />
människor lever liv så nära katastrofens<br />
rand att ett ord, ”prekariatet”, uppfunnits<br />
för att beteckna dem. Bohlin visar hur kollektivavtalsenliga<br />
lö<strong>ner</strong> idag kan innebära<br />
fattigdom och en tillvaro <strong>som</strong> det <strong>som</strong> kommit<br />
att kallas arbetande fattiga (working<br />
poor). Boken diskuterar var och hur migrantarbetares<br />
rättigheter kan göras gällande<br />
(det kan de inte), hur papperslösa exploateras<br />
på arbetsmarknaden av staten och kapitalet<br />
i maskopi och hur utstatio<strong>ner</strong>ing av arbetskraft<br />
hänger ihop med de svaga fackföreningarna<br />
i Östeuropa. Bohlins bok visar<br />
hur centralt det är att fackföreningsrörelsen<br />
fin<strong>ner</strong> sätt att organisera servicesektorn, en<br />
av de snabbast växande men sämst organiserade<br />
branscherna i Europa.<br />
En av bokens stora förtjänster är att den<br />
väver ihop politiska och rättsliga processer<br />
kring både arbete och migration. Det ena<br />
kan inte begripas utan det andra. När man<br />
läst färdigt tänker man att LO-facken inte<br />
längre kan dröja med att arbeta fackligt för<br />
de papperslösas rätt på arbetsmarknaden.<br />
Legalistiskt tal om medborgarskap och att<br />
det minsann är ”kriminellt” att arbeta utan<br />
tillstånd väger så lätt i jämförelse med den<br />
exploatering och förtryck <strong>som</strong> möter de<br />
papperslösa i Sverige idag. Är detta verkligen<br />
Sverige – fackföreningsrörelsens och<br />
kollektivavtalets förlovade land?, undrar<br />
Bohlin. Hennes fråga har sin motsvarighet i<br />
den fråga <strong>som</strong> en papperslös arbetare ställer<br />
sig efter att ha blivit varse de reguljära anställdas<br />
rättigheter: Är jag en alien? Ja. Detta<br />
är Sverige. Och här behandlas vissa <strong>som</strong><br />
aliens – de förvägras det människor anses<br />
ha rätt till.<br />
Lärdomen är att många idag arbetar under<br />
villkor <strong>som</strong> påmin<strong>ner</strong> om dem <strong>som</strong> i<br />
slutet av 1800-talet hatades så intensivt av<br />
den spirande fackföreningsrörelsen och i<br />
stor utsträckning avskaffades <strong>som</strong> ett resultat<br />
av en hård kollektiv kamp. De papperslösa<br />
arbetar i ett rättsligt ingenmansland<br />
<strong>som</strong> är helt jämförbart med det <strong>som</strong> präglade<br />
Sverige i slutet av 1800-talet: ingen föreningsrätt,<br />
inga kollektivavtal, inga fackföreningar<br />
och en aggressivt repressiv statsmakt.<br />
I antologin Arbetslöshet, migrationspolitik<br />
och nationalism. Hot mot Europas sammanhållning?<br />
diskuteras teman <strong>som</strong> knyter an<br />
till bland annat Bohlins bok. Antologins<br />
diskussio<strong>ner</strong> förs mot bakgrund av några<br />
premisser: att EU är gott i sig, att EU och<br />
dess konstitutionella uppbyggnad är goda i<br />
sig, att EU:s migrationspolitik idag är god i<br />
sig, kort sagt att i stort sett hela rasket befin<strong>ner</strong><br />
sig bortom diskussion. Som tur är mot-<br />
6<br />
säger några av bokens kapitel dessa utgångspunkter.<br />
Peo Hansens bidrag är särskilt intressant.<br />
I en kritisk diskussion visar han<br />
hur EU:s migrations- och arbetsrätt leder<br />
till den verklighet Bohlin beskriver. Juristen<br />
Andreas Inghammar skriver däremot om<br />
papperslösa på ett sätt <strong>som</strong> står i kontrast<br />
till sådan kritisk journalistik och forskning<br />
<strong>som</strong> Bohlin och Hansens bidrag utgör exempel<br />
på.<br />
Han beskriver till exempel regularisering<br />
av papperslösa <strong>som</strong> ”rättsligt inkonsekvent<br />
eller rent av kontraproduktivt”. EU-regler<br />
<strong>som</strong> på sin höjd kan ge de papperslösa en<br />
avlägsen chans att få med sig innestående<br />
lön när de utvisas beskrivs <strong>som</strong> ett slags embryo<br />
till rättigheter för papperslösa arbetande.<br />
Detta är cyniskt och missvisande. Ibland<br />
blir det rent märkligt: ”Gränskontroller <strong>som</strong><br />
driver människor i döden eller arbetsförhållanden<br />
på arbetsmarknadens skuggsida <strong>som</strong><br />
utsätter dem för allvarlig fara under usla och<br />
osäkra förhållanden skadar inte bara dessa<br />
människor utan även oss andra och kan i<br />
förlängningen antas verka förråande på hela<br />
samhället.” Visst är EU:s politik rå, men den<br />
bedrivs för att vissa gynnas av den – intressemotsättningen<br />
ska inte döljas under diskurser<br />
om europeisk sammanhållning. Den<br />
här boken utgår i hög grad från sådana antaganden,<br />
<strong>som</strong> ger EU ett underligt och oförklarat<br />
egenvärde.<br />
Niklas Selberg,<br />
jurist och forskare i arbetsrätt<br />
DE OSYNLIGA:<br />
OM EUROPAS FATTIGA<br />
ARBETARKLASS<br />
REBECKA BOHLIN<br />
Atlas<br />
ARBETSLÖSHET,<br />
MIGRATIONSPOLITIK<br />
OCH NATIONALISM<br />
ANTONINA<br />
BAKARDJIEVA ,<br />
LARS OXELHEIM,<br />
THOMAS PERSSON<br />
Santréus förlag<br />
57<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
FILMFESIVAL<br />
GÖTEBORGS<br />
FILMFESTIVAL<br />
58<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Arabisk vår i fokus under<br />
Göteborgs filmfestival<br />
Temat för årets upplaga av Göteborgs Filmfestival var<br />
arabisk film. Motiveringen till valet av tema var den<br />
arabiska våren, och många filmer under festivalen hade<br />
också anknytning till den våg av folkliga protester <strong>som</strong><br />
sköljt över de arabiska länderna.<br />
I dokumentären No More Fear av den tunisiske<br />
regissören Mourad Ben Cheikh får vi följa människorättsaktivister,<br />
advokater och journalister under de<br />
folkliga protester i Tunisien <strong>som</strong> slutligen ledde till<br />
diktatorn Ben Alis fall. Repressionen <strong>som</strong> verktyg för<br />
att härska fungerar bara så länge människor är rädda,<br />
men det tunisiska folket hade bestämt sig för att inte<br />
låta rädslan styra längre.<br />
Den tunisiske regissören Elyes Baccar tar i Rouge Parole<br />
vid där No More Fear slutar. Filmen dokumenterar<br />
den explosion av folkliga protestyttringar <strong>som</strong> följde av<br />
en nyfunnen yttrandefrihet efter störtandet av Ben Ali.<br />
Vanliga människor trädde nu fram och gjorde sina<br />
röster hörda. Dokumentären stoppades redan två veckor<br />
efter att den hade börjat visas i Tunisien, berättar<br />
Baccar <strong>som</strong> gästar festivalen. ”De människor <strong>som</strong><br />
gjorde revolutionen är inte desamma <strong>som</strong> de <strong>som</strong> nu<br />
tjänar på den”, menar han.<br />
Den egyptiske regissören Mohamed Diab kommer<br />
också in på frågan om den arabiska våren när han gästar<br />
filmfestivalen, trots att hans nya film bara indirekt<br />
anknyter till den. Cairo 678 är en välgjord och spännande<br />
spelfilm om sexuella trakasserier i Egyptens huvudstad.<br />
Den arabiska våren har lett till att kvinnor i<br />
Egypten har börjat tala om sexuella trakasserier, menar<br />
Diab. Själv spelade han in Cairo 678 för att stärka kvinnor<br />
och uppmärksamma ett problem <strong>som</strong> det länge<br />
talades tyst om. Filmen handlar om tre unga kvinnor<br />
<strong>som</strong> får nog av att utstå de dagliga trakasserierna och<br />
bestämmer sig för att slå tillbaka. Medan män tidigare<br />
kunde trakassera kvinnor ostraffat börjar polisen nu<br />
intressera sig för fenomenet. Det gäller att skydda<br />
männen mot kvinnornas hämnd.<br />
Även om sexuella trakasserier sker över hela världen,<br />
finns det enligt Diab en laglöshet <strong>som</strong> gör kvinnor mer<br />
utsatta i Egypten. Ingen vågar anmäla, så männen kan<br />
ostraffat fortsätta. Den skam <strong>som</strong> är förknippad med<br />
sexuella trakasserier leder till att både män och kvinnor<br />
skyller på offret. Diab berättar att han hade svårt att<br />
hitta skådespelerskor till filmen. ”De ville inte spela<br />
offer för sexuella trakasserier – så stort stigma är det!”<br />
Förtryck föder motstånd, men oftast handlar varda-<br />
gen om att försöka klara sig bäst det går: anpassa sig eller<br />
fly – emigrera. Rough Hands är en spelfilm om att<br />
överleva i det fattiga och korrupta Casablanca. Den<br />
unga skolfröken Zaida måste förstöra huden på sina<br />
händer för att kunna förena sig med sin trolovade i<br />
Spanien. Spanjorerna vill nämligen bara ha kvinnor<br />
<strong>som</strong> är vana vid hårt kroppsarbete – slavar. Mustafa är<br />
en ogift medelålders barberare hos välbeställda människor,<br />
men hans egentliga yrke är att förmedla mutor.<br />
Rough Hands lyckas på ett förunderligt sätt vara både<br />
feelgood-film och otroligt sorglig.<br />
Precis <strong>som</strong> Rough Hands handlar den irakiske<br />
regissören Mohamed Al Daradjis dokumentär In My<br />
Mother’s Arms om den dagliga kampen för ett värdigt<br />
liv. Efter årtionden av krig har Irak 800 000 föräldralösa<br />
barn. Många lever på gatan. De statliga barnhemmen<br />
är fängelser där barnen utsätts för våld eller våldtäkter.<br />
In My Mother’s Arms är en hjärtskärande dokumentär<br />
om föräldralösa pojkar på ett privat barnhem i<br />
Bagdad. Kameran följer närgånget pojkarna när de berättar<br />
om sin längtan efter en mor <strong>som</strong> håller om dem<br />
och om vad de har blivit utsatta för. Det är en berättelse<br />
om en korrupt och ineffektiv statsapparat, och om<br />
det dagliga våld <strong>som</strong> berövar barn deras barndom.<br />
Man kan knappast tänka sig något mer aktuellt och<br />
angeläget än att lyfta fram arabiska filmer just nu. Men<br />
kanske är det för tidigt för riktigt bra filmer om den<br />
arabiska våren. Kanske behövs det lite rekyl för att riktigt<br />
förstå vad denna våg av folkliga uppror kommer att<br />
få för betydelse för folken i de arabiska länderna.<br />
Catherine Holt, redaktionsmedlem<br />
ELFTE SEPTEMBER &<br />
ANDRA TERRORDÅD<br />
GUNNAR WALL<br />
Semic förlag<br />
Läsvärt om<br />
11 september<br />
På några få ögonblick gick den 11 september 2001 till<br />
historien.<br />
Inför rullande tv-kameror stod det plötsligt fruktansvärt<br />
klart: inte bara ett utan två fulltankade passagerarplan<br />
hade dundrat in i de 110 våningar höga tvillingtornen<br />
i New York. Kort därefter träffades Pentagon.<br />
Nästan mest förvånade blev de amerikanska militärer<br />
<strong>som</strong> i början av september 2001 övade sig på simulerade<br />
flygplanskapningar, både av den äldre typ då terrorister<br />
tilltvingade sig passagerarplan och krävde förhandlingar<br />
och en mera aggressiv sort där terrorister hotade spränga<br />
plan och attackera geografiska mål. Just om morgonen<br />
den 11 september tänkte man sig en kapning då piloten<br />
skulle tvingas sätta kurs på en ö i Förenta staternas närhet<br />
<strong>som</strong> starkt påminde om Kuba.<br />
Men varför kom larmet en timma tidigare än väntat?<br />
Förvirring utbröt – och skräck, när alla, militär och amerikansk<br />
allmänhet, insåg att kaparna inte på gammaldags vis<br />
var beredda att förhandla med passagerare <strong>som</strong> gisslan.<br />
Kaparna och deras passagerare hade gått upp i rök.<br />
Med sin attack hade de redan framfört sitt budskap. De<br />
hade slagit till mot sin fiendes främsta symboler: World<br />
Trade Center och Pentagon, högkvarter för den amerikanska<br />
storfinansen och den amerikanska krigsmaskinen.<br />
I sin gedigna, faktaspäckade bok har journalisten och<br />
författaren Gunnar Wall ännu en gång grävt sig genom<br />
arkiven och samlat guld. Hans detaljerade berättelse<br />
handlar om alla <strong>som</strong> drabbades men också om de ansvariga,<br />
inte bara för attentaten den 11 september utan också<br />
för attentatens konsekvenser.<br />
Övrig terror i världshistorien tar Wall bara summariskt<br />
upp i ett avslutande kapitel. Men genom att koncentrera<br />
sig på 11 september har han åstadkommit ett värdefullt<br />
tillskott till terrorlitteraturen.<br />
När det gäller det fjärde planet <strong>som</strong> kapades den 11<br />
september, känt <strong>som</strong> Flight 93, vet vi att det startade en<br />
timma senare än de första tre. Alltså fick många passagerare<br />
genom sina mobiltelefo<strong>ner</strong> vetskap om vad <strong>som</strong> just<br />
inträffat i New York och Washington. Vart var Flight 93:s<br />
kapare på väg? Ville de spränga Vita huset eller Capitolium,<br />
hem för USA:s senat och representanthus? Var det<br />
amerikanska F 16-plan <strong>som</strong> till sist lyckades ingripa?<br />
Flygvapnet hade verkligen fått klartecken från vicepresident<br />
Cheney att skjuta ned passagerarplan med amerikanska<br />
medborgare ombord.<br />
Gunnar Wall påpekar att man inte definitivt vet vad<br />
<strong>som</strong> skedde med Flight 93.<br />
Det finns dessutom stora frågetecken kring Vita husets<br />
ovilja att ta till sig tidigare terrorvarningar.<br />
Efter en tid tillsatte regeringen Bush ändå en utredning.<br />
Vem skulle leda den? Jo, ingen mindre än förre utrikesministern<br />
Henry Kissinger. Ställd inför frågan om han<br />
bland klienterna på sin framgångsrika advokatbyrå hade<br />
några <strong>som</strong> hette Bin Ladin spillde Kissinger kaffe på sig.<br />
Dagen därpå ringde han till Vita huset och från sade sig<br />
uppdraget.<br />
Vilka var då ansvariga för attentaten den 11 september?<br />
I bakgrunden fanns Usama bin Ladin och den organisation,<br />
al-Qaida, <strong>som</strong> han byggt upp och <strong>som</strong> fått en fristad<br />
i taliba<strong>ner</strong>nas Afghanistan. Men de <strong>som</strong> ledde och genomförde<br />
attentaten var en grupp unga män <strong>som</strong> möjligen<br />
kan kallas extremt religiösa men också politiskt medvetna<br />
och engagerade. Inombords var de uppfyllda av ett<br />
glödande hat mot vad <strong>som</strong> traditionellt kallas Västerlandet.<br />
I min bok Terrorismens historia citerar jag den iransktyske<br />
islamologen Navid Kermani <strong>som</strong> ser Mohammed<br />
Atta och dennes medterrorister <strong>som</strong> extremt moderna.<br />
Genom sitt dåd skapade de ett surrogat för den inre mening<br />
<strong>som</strong> enligt dem fattades i dagens samhälle.<br />
I sitt efterord går Gunnar Wall vidare och diskuterar 11<br />
septembers konsekvenser. Tydligt är att den ganska late<br />
och obegåvade George W Bush fick sin strategi uttänkt av<br />
sina mer intellektuella medarbetare, främst vicepresident<br />
Cheney och försvarsminister Donald Rumsfeld. De bär<br />
ansvar för den fortsatta terrorn.<br />
Långt före den 11 september hade Cheney och Rumsfeld<br />
inriktat sig på att störta Iraks härskare Saddam Hussein.<br />
Afghanistan blev en omväg för det större krig de förberett,<br />
men 11 september-attentaten var för dem en dröm<br />
<strong>som</strong> gick i uppfyllelse. Nu kunde USA slå till mot ”terrorismen”,<br />
den <strong>som</strong> definitionsmässigt sätter skräck i människor<br />
för att uppnå politiska resultat. Men gör inte också<br />
makthavarna det? Bedrivs inte terrorism av båda parter?<br />
Gunnar Wall fin<strong>ner</strong> märkliga paralleller mellan Usama<br />
bin Ladin och hans bekämpare <strong>som</strong> faktiskt också utnyttjar<br />
människors fruktan för fasansfulla motståndare. Eller<br />
<strong>som</strong> förre presidenten Jimmy Carters säkerhetsrådgivare<br />
Zbigniew Brzezinski, ofta citerad av Wall, uttrycker saken:<br />
”Rädsla förmörkar förståndet, förstärker känslor<br />
och gör det lättare för demagogiska politiker att mobilisera<br />
allmänheten bakom målsättningar de vill driva<br />
igenom.”<br />
Björn Kumm, frilansjournalist<br />
59<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
FILM<br />
HANDLÄGGAREN<br />
REGI: ANNA PERSSON<br />
60<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Handläggaren<br />
– en kugge<br />
i maski<strong>ner</strong>iet<br />
Handläggaren känns ibland <strong>som</strong> en spelfilm fast det<br />
är en dokumentär. Som satir, fast i verkligheten. Med<br />
oftast subtila medel lyckas regissören Anna Persson<br />
skildra en myndighet <strong>som</strong> sakta men säkert avhumaniserar<br />
sina anställda så att de i sin tur ska klara av att<br />
avhumanisera de perso<strong>ner</strong> vilkas ärenden de hanterar.<br />
Det är inte så subtilt när handläggaren på Migrationsverket<br />
bokstavligen tvår sina händer, men det är en<br />
snygg symbol och jag undrar hur handläggaren <strong>som</strong> är<br />
filmens fokus kommer att se sig själv genom kamerans<br />
ögon. Kommer hon att känna igen sig i scenen då hon<br />
går in till sin chef för att bolla fallet hon håller på med,<br />
en romsk familj <strong>som</strong> förföljts av en polis och hans kumpa<strong>ner</strong><br />
i den bosniska stad de kommer ifrån?<br />
Modern i familjen har blivit så grovt misshandlad att<br />
hon fortfarande flera år senare har problem med armen.<br />
Hon säger att om de skickas tillbaka kommer hon att<br />
spränga sig och sin familj i luften hellre än att låta poliserna<br />
komma nära igen. Poliserna <strong>som</strong> har hotat att ta<br />
hennes döttrar och ”göra vad de vill” med dem.<br />
Rättfärdigandet för att avslå familjens asylansökan är<br />
att det bara är en enskild polis <strong>som</strong> trakasserar dem och<br />
de kunde ha flyttat till en annan stad inom Bosnien<br />
innan de kom till Sverige. När filmen visades på Doc<br />
Lounge i Malmö följdes den av ett samtal där Fredrik<br />
Bengtsson från Migrationsverket förklarade att enligt<br />
svensk lag måste de först flytta inom Bosnien innan de<br />
får lämna landet. Som att svensk lag har inflytande över<br />
invånarna i andra länder. Familjen lyckas inte förklara<br />
för handläggaren varför de inte kan bo hos sina släktingar.<br />
Det går inte heller in att efter<strong>som</strong> de är romer<br />
spelar det ingen roll vart de tar vägen inom landet, de<br />
kommer fortfarande att trakasseras på olika sätt. När de<br />
går från mötet med handläggaren vinkar de glatt hejdå i<br />
tron att deras asylskäl hörsammats.<br />
Ett problem jag har med filmen är att familjens egna<br />
ord inte är textade. Jag antar att det är för att vi <strong>som</strong> inte<br />
förstår språket ska känna hur handläggaren upplever<br />
samtalen, men jag saknar ändå det ledet i den förvanskning<br />
<strong>som</strong> deras berättelse går igenom. Från deras egna<br />
ord till tolkens <strong>som</strong> handläggaren sedan ska översätta<br />
till kanslisvenska innan hon går in till sin chef för att ge<br />
honom ett kort referat. När berättelsen nått så långt<br />
handlar det inte längre om människor utan bara om ett<br />
anonymt fall. Man kan känna att handläggaren har berörts<br />
av deras situation men ändå vet vad <strong>som</strong> gäller: de<br />
ska utvisas oavsett hur mycket bättre dottern trivs i den<br />
svenska skolan eller hur mycket mer osäker deras situation<br />
var i ursprungslandet. Handläggarens strävan efter<br />
att göra sin plikt väger tyngre än hennes medmänsklig-<br />
t<br />
het och det är här vi hittar filmens kärnfråga. Hur<br />
påverkas kuggarna av sin roll i maski<strong>ner</strong>iet?<br />
I samtalet efteråt ifrågasatte någon Migrationsverkets<br />
naivt svenska perspektiv på romers situation i<br />
Bosnien. Hur kan grunden för utvisning vara att man<br />
inte försökt flytta inom landet, när situationen för romer<br />
är mer eller mindre lika illa överallt? Fredrik<br />
Bengtsson svarade lite nedlåtande från scenen att det<br />
här ju bara är en film och att man därför inte ser hela<br />
historien. Som om det svarade på den större frågan<br />
om varför Migrationsverkets individuella prövning<br />
alltid tycks bortse från strukturella förtryck. Som om<br />
sådana inte skulle drabba individer.<br />
Bengtsson försökte skapa empati för den stackars<br />
handläggaren <strong>som</strong> bara är ”en ung kvinna” ställd inför<br />
ett svårt dilemma. Han hänvisade till UNHCR:s rapport<br />
om det svenska migrationssystemet, eller snarare<br />
till det polerade pressmeddelandet <strong>som</strong> Migrationsverket<br />
skrev om rapporten för att skyla över kritiken.<br />
Och man får ju aldrig glömma att jämföra Sverige med<br />
andra länder.<br />
Anna Persson undrade om filmens politiska poänger<br />
gick fram. Uppfattade publiken hur handläggaren<br />
påverkas av sin position? Kan man klandra den enskilde<br />
handläggaren? Det är ju inte hon utan hennes över-<br />
ordnade <strong>som</strong> fattar det slutgiltiga beslutet. Nästa instans<br />
att skylla på är Migrationsdomstolen <strong>som</strong> i sin tur har<br />
riksdagens lagar att följa. Riksdagen kan sedan skylla på<br />
att man bara följer folkets vilja. Eller till och med att det<br />
är antirasism. ”Vi ville bara motverka Sverigedemokraterna<br />
genom att härma deras politik så folk inte skulle<br />
rösta på dem.”<br />
Visst bär inte handläggaren hela skulden utan är formad<br />
av systemet hon ingår i, även när hon sitter och<br />
skriver avvisningsbeslutet samtidigt <strong>som</strong> hon och hennes<br />
kollega pla<strong>ner</strong>ar sin semester i Libanon. Filmen når<br />
nog sin satiriska höjdpunkt i den scenen. De pratar om<br />
att de borde ta en ledig kväll och göra hemmalagad falafel,<br />
sjunger med i arabisk schlager och tittar på bilder<br />
från ett solparadis samtidigt <strong>som</strong> de funderar på hur<br />
man egentligen uttalar macedon och hur man bäst ska<br />
formulera avslaget. Det blir smärtsamt tydligt hur olika<br />
typer av resande, olika perso<strong>ner</strong>s resande, sker på olika<br />
villkor.<br />
Hur gick det för familjen, frågade någon i publiken<br />
efteråt. De skickades hem, berättade regissören. De<br />
skickades hem men befin<strong>ner</strong> sig återigen på flykt och<br />
försöker nu få uppehållstillstånd i Norge. Tydligen var<br />
det ingen lösning att flytta till en annan ort inom landet.<br />
Mattias Elftorp, skribent och serieskapare<br />
61<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
FILM<br />
DIARIES (ARABISK<br />
TITEL: YAWMIYYAT)<br />
REGI: MAY ODEH<br />
FILM<br />
HABIBI<br />
REGI: SUSAN<br />
YOUSSEF<br />
62<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012<br />
Kärlek i världens<br />
största fängelse<br />
Hur kan man leva och älska i världens största fängelse?<br />
Under 2011 har två filmer kommit <strong>som</strong> handlar om livet<br />
i ett Gaza där befolkningen hålls fången och där våldet<br />
är ständigt närvarande. Dokumentären Diaries av den<br />
palestinsk-norska regissören May Odeh låter unga<br />
välutbildade palestinska kvinnor berätta om det allt<br />
svårare livet inne i Gaza ett år efter Israels attacker under<br />
vintern 2008–2009. Vi får höra om hur vardagslivet<br />
har förvandlats till en ständig kamp för att överleva under<br />
Israels blockad, om politiska fraktionsstrider <strong>som</strong><br />
splittrar familjer och om Hamas kvävande religiösa kontroll<br />
av unga människor och deras sexualitet. Tyvärr<br />
känns filmen hastigt och slarvigt gjord. Det är synd att<br />
regissören inte har gjort mer av ett så viktigt ämne.<br />
Betydligt mer välgjord är Habibi, den första spelfilm<br />
<strong>som</strong> spelats in i Gaza på 15 år. Den arabisk-amerikanska<br />
regissören Susan Youssef har med sin första långfilm<br />
gjort en modern version av den gamla sufiska 600-talsberättelsen<br />
Majnun Layla, en berättelse om olycklig<br />
kärlek <strong>som</strong> inspirerade Shakespeares Romeo och Julia.<br />
I likhet med många andra studenter på Västbanken<br />
tvingas Layla och Qays avbryta sina studier efter Israels<br />
skärpta blockad av Gazaremsan år 2001. De återvänder<br />
till Gaza, där de förlorar den frihet de tidigare åtnjöt<br />
långt från sina familjers kontroll. Den tragiska historien<br />
om omöjlig kärlek blir till en svidande anklagelse mot<br />
Israels våld, Hamas religiösa fanatism och de sociala<br />
normer <strong>som</strong> gör att en son till en flykting inte får gifta<br />
sig med dottern i en fin familj.<br />
Catherine Holt, redaktionsmedlem<br />
q<br />
SVERIGE, FOREVER<br />
IN MY HEART<br />
NICKLAS ORRENIUS<br />
Natur & Kultur<br />
Välskrivet,<br />
men försiktigt<br />
Efter mer än ett decennium <strong>som</strong> Sydsvenskans<br />
sd- reporter blev Niklas Orrenius känd för en bredare<br />
publik i samband med Sverigedemokraternas intåg i<br />
riksdagen. Han blev det naturliga valet av kommentator<br />
i tv, krönikor och artiklar och gav samma år också ut<br />
två böcker: Jag är inte rabiat. Jag äter pizza: En bok<br />
om Sverigedemokraterna och Här är allt så perfekt.<br />
Det tråkiga med att på uppdrag av en av Sveriges<br />
största dagstidningar vara den <strong>som</strong> följer ett partis väg<br />
från ”burkölsdoftande bunkersekt”, <strong>som</strong> nittiotalets<br />
Sverigedemokraterna kallas i baksidestexten till Jag är<br />
inte rabiat …, till ett riksdagsparti, <strong>som</strong> ju måste sägas<br />
ligger helt rätt i tiden, är naturligtvis att de förtroliga<br />
samtalen och svaren på de närgångna frågorna snabbt<br />
får ett slut om inte rapporteringen sköts ytterst varsamt.<br />
Reportern får arbeta med att graciöst lyfta upp och<br />
belysa, väga sina ord på guldvåg och inte sällan bli den<br />
<strong>som</strong> också lyfter fram samhällets och övriga mediers<br />
felsteg gentemot Sverigedemokraterna. Kritiken uteblir<br />
eller framförs artigt och lågmält.<br />
En viktig funktion <strong>som</strong> Orrenius reportage utan tvekan<br />
har haft är att hans tillgängliga och välskrivna texter<br />
blivit lästa. Därmed har exempelvis partiets starka vurm<br />
för det traditionella, nationalismen, och de nuvarande<br />
ledargestalternas kopplingar till Moderaterna blivit<br />
kända av fler. Men analyserna stannar där, och förmod-<br />
ligen har Orrenius mer än en gång grubblat sig sömnlös<br />
över hur hans undersökande bidrag till medierna ska<br />
tjäna sitt syfte, utan att förvandlas till reklam för ett parti<br />
i spetsen för den ökande rasismen inom svensk politik.<br />
För Orrenius vill arbeta för ett öppnare och mera<br />
tolerant samhälle, och han älskar sitt jobb <strong>som</strong> reporter.<br />
Han har en förkärlek för formuleringar med glimten i<br />
ögat, för människor i utsatta situatio<strong>ner</strong> och för att hitta<br />
historier <strong>som</strong> berör. Men han älskar det jobbet för mycket<br />
för att sätta <strong>ner</strong> foten, se sammanhanget och bli<br />
radikal. För den <strong>som</strong> står ut med att läsa ögonvittnesskildringar<br />
<strong>som</strong> vore de skrivna av en fluga på väggen,<br />
om än med sällsynt talang för det skrivande hantverket,<br />
är Sverige, forever in my heart en samling mycket läsvärda<br />
texter. Denna gång från en mängd intressanta platser<br />
och sammanhang. Texterna om rasismens Sverige blandas<br />
med resereportage från Guantanamo, från Migrationsverkets<br />
arbete i Amman i Jordanien och från<br />
USA:s gräns mot Mexiko, där författaren träffat<br />
Minute-men. Själv uppskattade jag läsningen men vill<br />
grabba tag i författaren, ruska om honom och säga:<br />
Ta en risk! Våga vara obekväm! Skit i karriären när du<br />
sett allt detta!<br />
Emma Eleonorasdotter, redaktionsmedlem<br />
63<br />
<strong>MANA</strong> 1–2 2012
BPOSTTIDNING<br />
Adress: Sevedsgatan 10 A<br />
214 45 MALMÖ<br />
WWW.TIDSKRIFTEN<strong>MANA</strong>.SE<br />
Mana