Behövlig ankringskraft
Behövlig ankringskraft
Behövlig ankringskraft
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Behövlig</strong> <strong>ankringskraft</strong><br />
Utförda undersökningar<br />
Västkustkretsens Tekniska Kommitté har under en följd av år genomfört och<br />
rapporterat ankarprov. Nu har en ny serie mätningar genomförts. Mätningarna har<br />
gjorts på såväl gamla välkända ankartyper som på olika nykonstruktioner. Resultatet<br />
finns redovisat i en rapport daterad februari 1989. Den kan beställas från SXK-Vk<br />
kansli. I rapporten redovisas bl.a. vilka hållkrafter man kan uppnå med olika<br />
ankartyper på olika bottnar.<br />
För att komplettera ankarproven har kommittén genom att mäta verkliga<br />
<strong>ankringskraft</strong>er under olika väderförhållanden undersökt vilka krav måste man ställa<br />
på ett ankare för att man skall ligga tryggt förankrad. Mätningarna redovisas nedan.<br />
Båtar vid provningen<br />
Vid proven använde vi en Winga 29, som är fenkölad, 8,8 m lång och som väger ca<br />
3,2 ton.<br />
Prov gjordes dessutom med en Najad 34 med längd 10,3 m, vikt 5,6 ton.<br />
Ankringsriktningar och vindar<br />
I olika vindstyrkor ankrades båtarna dels med stäven, dels med aktern och dels med<br />
sidan (endast Winga 29) mot vinden och sjön. Vi valde öppna ankringsplatser med<br />
ungefär en sjömil till närmaste lovartsland, d.v.s. knappast en ankrings- plats man<br />
normalt väljer. Med vår mätanordning mätte vi under en 10-minutersperiod kraften i<br />
ankarlinan.<br />
Någon kanske frågar sig varför vi mätte med sidan mot vinden, det är ju knappast<br />
något vanligt ankringssätt. Skälet är att vi ville få ett underlag för bedömning av vilka<br />
krafter ankare utsätts för vid förtöjning med fören i land och ankare i aktern, det<br />
vanligaste förtöjningssättet här på västkusten.<br />
Våra mätvärden visar att det ur påkänningssynpunkt inte är någon större skillnad<br />
mellan att ankra med fören respektive aktern mot vinden. Med fören mot vinden<br />
vakar dock båten bättre och man slipper få sjöar in i sittbrunnen, vilket hände flera<br />
gånger med Winga 29:an när vi i 14-17 m/s låg med aktern mot vinden. Våghöjden<br />
var då 40-50 cm.<br />
Att de högsta påkänningarna uppmättes med sidan mot vinden är givetvis inte<br />
oväntat. Belastningen på ankarlinan var dock jämnare jämfört med ankring från fören.<br />
i vilket fall vertikalrörelserna på grund av vågorna kan bli stora med kraftiga ryck i<br />
linan som följd. Det är sjöhävningsrycken som bestämmer påkänningarna, har man<br />
sjölä blir belastningen avsevärt lägre.<br />
Vi mätte dragkrafter i ankarlinan i vindstyrkor från 6-7 m/s upp till 14-16 m/s. Ankring i<br />
14-16 m/s är något som man normalt undviker bl.a. därför att en övernattning under<br />
sådana förhållanden innebär en i dubbel bemärkelse orolig natt. Dessa vindstyrkor<br />
kan därför sägas ge en övre gräns för de krav på hållkraft man normalt kan ställa.<br />
Mätta krafter med Winga 29<br />
Med Winga 29:an blev vid vindhastigheten 12-14 m/s och våghöjden 40-50 cm, de<br />
maximala krafterna 1130 N (N=kraftenheten newton som i äldre mätenheter<br />
motsvarar ca 0,1 kilopond eller 0,1 kilgramkraft) vid ankring i fören, 1350 N vid<br />
ankring i aktern och 1550 N vid ankring med sidan mot vinden. Under akterankringen<br />
var vinden i byarna stundtals uppe i 17 m/s.
Med stöd av praktiska prov med Winga 29:an har vi kunnat konstatera att dragkraften<br />
i ankarlinan vid förlig landförtöjning kan uppgå till värden av samma storleksordning<br />
som vi mätt vid sidankring. Detta innebär att vid 12-14 m/s blir kravet på hållkraft runt<br />
1500 N.<br />
Mätta krafter med Najad 34<br />
Vid proven med Najad 34:an blåste det 14-16 m/s (våghöjd 50-70 cm) och det var<br />
svårt för ankaret att behålla greppet. Det rycktes loss flera gånger. Vi gjorde därför<br />
endast för- och akterankringar. De uppmätta värdena var 2060 N respektive 1880 N.<br />
Att påkänningarna blev högre vid förankring än vid akterankring kan till en del<br />
förklaras av att våghöjden var högre då.<br />
Hur kontrollera hållkraften<br />
En fråga kan man ställa sig är hur man skall kontrollera hållkraften då man har<br />
ankrat. Eftersom normalstarka besättningsmedlemmar knappast orkar dra mer än ca<br />
600 N, kan man säga att om man med handkraft kan dra loss ankaret så har man<br />
definitivt inte haft tillräckligt grepp för att klara lite besvärligare situationer.<br />
Ett annat sätt att kontrollera hållkraften är att använda båtens motor.<br />
Motorn i Winga 29 är en Volvo-Penta MD7A på 13 kW med segelbåtsdrev 110S.<br />
Drevet har en fast tvåbladig propeller. Fast förtöjda kunde vi vid backning komma<br />
upp i en dragkraft på 980 N och vid gång framåt 1440 N. Eftersom dessa krafter är av<br />
samma storleksordning som de hållkrafter man behöver, skulle man som krav på en<br />
god ankring för denna båt kunna säga att man inte skall kunna dra loss ankaret med<br />
motorhjälp. För mera motorstarka farkoster håller givetvis inte denna regel.<br />
Påpekande<br />
Ett viktigt påpekande är att man givetvis måste välja ett ankare som kan ge den<br />
hållkraft som behövs. Det finns bottnar som ger så dåliga hållvärden att ingen<br />
ankartyp ger erforderliga hållkrafter. Som framgår av våra mätningar behöver<br />
segelbåtar mellan 8 och10 m ankare som klarar minst 1500-2000 N. För att göra rätt<br />
val ger den i inledningen nämnda ankarrapporten en god vägledning.<br />
De aktiva<br />
De som bidrog till denna rapport var Ingvar Hagh, Bertil Magnusson, Sture Ahlström,<br />
Ernst Blixt, Allan Glembring, Johan Helsing, Jan Alander och Niclas Londrén och<br />
provningledaren Göran Cederholm.