Det är dags att sluta sjunga - Teskedsorden
Det är dags att sluta sjunga - Teskedsorden
Det är dags att sluta sjunga - Teskedsorden
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
En utskrift från Dagens Nyheters nätupplaga, DN.se, 2013-04-17 08:56:23<br />
Artikelns ursprungsadress: http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/det-ar-<strong>dags</strong>-<strong>att</strong>-<strong>sluta</strong>-<strong>sjunga</strong><br />
Jakten på papperslösa<br />
<strong>Det</strong> <strong>är</strong> <strong>dags</strong> <strong>att</strong> <strong>sluta</strong> <strong>sjunga</strong><br />
Publicerad i dag 00:30<br />
http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/det-ar-<strong>dags</strong>-<strong>att</strong>-<strong>sluta</strong>-<strong>sjunga</strong>?rm=print<br />
SKREV ”LASERMANNEN”.<br />
2013-04-17 08:57<br />
Foto: Tobias Röstlund / Scanpix ”I stället för samtal, eller konkreta löften om åtg<strong>är</strong>der, lyfter den ansvariga ministern Birgit<br />
Friggebo sina händer i luften och utbrister: ’HALLÅ! Nu tycker jag <strong>att</strong> vi gemensamt i denna sal sjunger: We shall<br />
overcome!’”<br />
Regeringens tondövhet inför rasismen <strong>är</strong> i dag lika total som för<br />
tjugo år sedan n<strong>är</strong> Birgit Friggebo ville <strong>sjunga</strong> ”We shall overcome”<br />
i Rinkeby. Men dagens forskning visar entydigt <strong>att</strong> det förekommer<br />
en omf<strong>att</strong>ande och strukturell diskriminering i Sverige. <strong>Det</strong> <strong>är</strong> ingen<br />
vacker bild, skriver förf<strong>att</strong>aren Gellert Tamas.<br />
Händelsen <strong>är</strong> oförglömlig.<br />
Flera hundra stockholmare har samlats i Rinkeby Folkets hus. De <strong>är</strong><br />
frustrerade, rädda, rent av skräckslagna. De fruktar, bokstavligt talat, för<br />
sitt liv. Och nu ska de få träffa Sveriges statsminister och<br />
invandrarminister. De har höga förväntningar. Deltagarna på mötet<br />
berättar om jobbansökningar som aldrig besvaras, om kallsinniga<br />
hyresv<strong>är</strong>dar, om vakter som inte släpper in dem på stadens krogar och<br />
restauranger. De vädjar om insatser mot diskrimineringen. Och mot<br />
våldet som drabbar dem, mot Sverigedemokrater som demonstrerar på<br />
landets gator skrikande ”Sieg Heil” och ”Ut med packet!”, mot<br />
Gellert Tamas <strong>är</strong> född 1963. Han har i många<br />
år arbetat som frilansjournalist för flera<br />
tidningar, TV!4:s ”Kalla fakta” och SVT:s<br />
”Uppdrag granskning”. Han har också skrivit<br />
ett flertal böcker, bland annat ”Sverige<br />
fosterland: om ungdom identitet och<br />
främlingskap” (1995). År 2002 fick han sitt<br />
stora genombrott med ”Lasermannen – en<br />
berättelse om Sverige” som belönades med<br />
Guldspaden och senare filmatiserades. Sju år<br />
senare gav han ut ”De apatiska: om makt,<br />
myter och manipulation”, en reportagebok om<br />
den påstådda manipulationen av flyktingbarn.<br />
Läsåret 2011/2012 var Gellert Tamas<br />
Sida 1 av 4
organisationen Vam, som förklarat krig mot ”rasblandarsamhället” och<br />
mot den okände seriemördare som nu hunnit skjuta elva stockholmare.<br />
http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/det-ar-<strong>dags</strong>-<strong>att</strong>-<strong>sluta</strong>-<strong>sjunga</strong>?rm=print<br />
2013-04-17 08:57<br />
innehavare av familjen Hjörnes gästprofessur i<br />
praktisk journalistik vid JMG i Göteborg.<br />
Men i stället för samtal, eller konkreta löften om åtg<strong>är</strong>der, lyfter den ansvariga ministern Birgit Friggebo sina händer i luften<br />
och utbrister: ”HALLÅ! [1] Nu tycker jag <strong>att</strong> vi gemensamt i denna sal sjunger: We shall overcome!”<br />
Trots <strong>att</strong> det har gått mer än tjugo år har jag vänner som fortfarande inte ens kan titta på bilderna, andra gapskr<strong>att</strong>ar bara<br />
de hör Frigge bos namn. Aldrig har väl skillnaden mellan medborgarnas oro och maktens oförstående utanförskap<br />
synliggjorts tydligare än i just denna stund.<br />
<strong>Det</strong> sorgliga <strong>är</strong> <strong>att</strong> Friggebos uppmaning <strong>att</strong> <strong>sjunga</strong> och skandera slagord, i stället för <strong>att</strong> diskutera reella problem,<br />
återkommer gång på gång, även i dag.<br />
Tydligast kanske i samband med Reva. Jakten på papperslösa rev itu hela det samhälleliga vi-et, staden och<br />
medborgarskapet. <strong>Det</strong> <strong>är</strong> inte överord <strong>att</strong> beskriva projektet som historiskt, aldrig tidigare i modern tid har det<br />
grundläggande samhällskontraktet – om allas lika v<strong>är</strong>de oavsett utseende – så öppet utmanats och ifrågas<strong>att</strong>s av<br />
statsmakterna.<br />
Men n<strong>är</strong> justitieminister Beatrice Ask till slut uttalade sig viftade hon bort frågan, påstod <strong>att</strong> det handlade om ”personliga”<br />
upplevelser och jämförde de hundratals stockholmare som stoppats i kontrollerna med – dömda brottslingar: ”<strong>Det</strong> finns<br />
tidigare dömda som uppf<strong>att</strong>ar <strong>att</strong> de alltid <strong>är</strong> ifrågas<strong>att</strong>a, fast det syns ju inte på någon <strong>att</strong> man har begått ett brott.”<br />
<strong>Det</strong> finns åtminstone en tydlig parallell mellan Friggebos och Asks utspel; den totala tondövheten inför helt vanliga<br />
svenskars oro över <strong>att</strong> inte betraktas och behandlas som just – helt vanliga svenskar.<br />
Några veckor senare följde migrations- minister Tobias Billström upp sin regeringskollegas uttalande genom <strong>att</strong> dela in<br />
Sveriges befolkning i goda ”blonda” och i de onda, kallhamrade typer som ”inte alls <strong>är</strong> blonda och blåögda”.<br />
Är Friggebo, Ask och Billström enbart exempel på olyckliga formuleringar av enskilda individer, eller bör de snarare ses som<br />
delar av en större struktur? Om bland annat detta har den senaste tidens deb<strong>att</strong> handlat. Flera deb<strong>att</strong>örer, som Timbros<br />
Adam Cwejman eller den folkpartistiske statssekreteraren Jasenko Selimovic, har kritiserat eller förkastat strukturella<br />
förklaringar och i stället lyft fram det personliga och individuella ansvaret, för såväl motgångar som framgångar. Ett<br />
samhälle d<strong>är</strong> sådana som jag lyckas kan inte vara rasistiskt, sammanf<strong>att</strong>ar Selimovic i DN (27/3). [2]<br />
För dessa deb<strong>att</strong>örer verkar det alltid finnas en individuell förklaring till hands. N<strong>är</strong> förf<strong>att</strong>aren Jonas Hassen Khemiri<br />
beskriver (DN 13/3) [3]hur en av hans vänner misshandlas av Norrmalmspolisen och ”dumpas med blodig näsa i Nacka”<br />
och hur han själv grips av polis, enbart på grund av sitt utseende, svarar Selimovic <strong>att</strong> polisens agerande alls inte behöver<br />
bero på rasism: ”Han [polisen] kanske bråkade med sin chef hela dagen, fick en utskällning som du skulle betala för.”<br />
<strong>Det</strong> paradoxala <strong>är</strong> <strong>att</strong> Selimovic, som förkastar strukturer, h<strong>är</strong> samtidigt tecknar ett n<strong>är</strong>mast övertydligt exempel på hur det<br />
strukturella våldet kan se ut. En polis anser sig ha rätten <strong>att</strong> leva ut sina personliga tillkortakommanden gentemot någon<br />
som han betraktar som ”invandrare” – och får stöd i detta från den högsta politiska ledningen. <strong>Det</strong> <strong>är</strong> ytterst svårt <strong>att</strong> tro <strong>att</strong><br />
nämnda polis hade vågat ta ut sina aggressioner på samma sätt mot till exempel en högt upps<strong>att</strong> folkpartistisk politiker, eller<br />
en chefsperson på Volvo, och <strong>att</strong> en av landets mest centralt placerade politiker i så fall rättf<strong>är</strong>digat övergreppet med orden<br />
”han kanske bråkade med sin chef hela dagen”.<br />
Just så fungerar den strukturella diskrimineringen.<br />
”<strong>Det</strong> <strong>är</strong> farligt <strong>att</strong> säga <strong>att</strong> hela samhället <strong>är</strong> rasistiskt”, kontrar Selimovic (DN 28/3) men n<strong>är</strong> reportern frågar vem som<br />
påstått detta, kan statssekreteraren inte svara. Helt enkelt för <strong>att</strong> ingen seriös deb<strong>att</strong>ör eller forskare hade uttryckt sig på<br />
detta sätt.<br />
Selimovic använder begreppet rasism i en n<strong>är</strong>mast metafysisk bem<strong>är</strong>kelse, som om en hel stat, ett helt folk, skulle kunna<br />
vara rasistiskt eller ej, som om nationer vore enbart onda eller goda. Men <strong>att</strong> se strukturella förklaringar till mönster av<br />
diskriminering handlar över huvud taget inte om <strong>att</strong> ställa rasister mot icke-rasister, onda mot goda, utan om <strong>att</strong> inse <strong>att</strong> det<br />
inte längre handlar om den rasism som fanns i USA på 1950-talet, eller i Sydafrika under apartheidåren, utan om ett<br />
komplext system bestående av i sig ofta hederliga och anständiga medborgare, som påverkade av mediernas och den<br />
offentliga politiska diskursens bilder, f<strong>att</strong>ar små, små beslut som sammantaget skapar en diskriminerande helhet.<br />
Och den helheten <strong>är</strong> inte vacker. Dagens forskning ger, trots olika inriktningar och metodval, sammantaget en entydig bild;<br />
det förekommer en omf<strong>att</strong>ande och utbredd diskriminering inom såväl arbets- som bostadsmarknaden, inom både<br />
rättsväsendet och utbildningssektorn.<br />
<strong>Det</strong>ta har tydliggjorts inte minst genom så kallad praktikprövning, det vill säga fingerade ansökningar d<strong>är</strong> allt utom namnen<br />
<strong>är</strong> lika. En undersökning av Växjö universitet, baserad på förfrågningar om 500 lägenheter på Blocket, visade till exempel<br />
<strong>att</strong> ”Maria Andersson” och ”Erik Johansson” fick erbjudanden om <strong>att</strong> se åtta procent av lägenheterna, medan motsvarande<br />
Sida 2 av 4
2013-04-17 08:57<br />
siffra för ”Mohammed Rashid” bara blev två procent, trots <strong>att</strong> ansökningarna var identiska. De <strong>är</strong> alltså fyra gånger lättare<br />
för en ”svensk” <strong>att</strong> få lägenhet jämfört med en ”invandrare”. Andra liknande undersökningar bekräftar bilden.<br />
Situationen på arbetsmarknaden <strong>är</strong> snarlik, kanske med skillnaden <strong>att</strong> diskrimineringen h<strong>är</strong> <strong>är</strong> än mer belagd. Exempelvis<br />
visade forskningsrapporten ”Warm and competent Hassan = Cold and incompetent Eric”, baserad på mer än 5!600<br />
jobbansökningar, <strong>att</strong> ”Eric”, trots exakt likv<strong>är</strong>diga meriter vad gäller utbildning och språkkunskaper som ”Hassan”, kallades<br />
till intervjuer 50 procent oftare. Och skillnaden kvarstod oavsett karakt<strong>är</strong>sdrag.<br />
N<strong>är</strong> ansökningarna ändrades så <strong>att</strong> ”Hassan” beskrevs som varm, ambitiös och som en person som ofta och g<strong>är</strong>na arbetar<br />
övertid, medan ”Eric” utmålades som en kall, lätt introvert enstöring, som anser <strong>att</strong> fritid <strong>är</strong> lika viktig som jobb, kallades Eric<br />
ändå till något fler intervjuer.<br />
Diskrimineringen <strong>är</strong> inte bara subtil och indirekt, många arbetsgivare <strong>är</strong> också beredda <strong>att</strong> utföra öppet diskriminerande,<br />
lagstridiga, åtg<strong>är</strong>der. N<strong>är</strong> Sveriges Radio för några år sedan ringde runt till städbolag med förfrågan <strong>att</strong> bara få ”svenska”<br />
städare, visade sig en klar majoritet, 52 av 89 företag, det vill säga n<strong>är</strong>mare två av tre, villiga <strong>att</strong> uppfylla kravet på <strong>att</strong><br />
sortera bort ”invandrare”.<br />
Den inställningen kan vara en av förklaringarna till <strong>att</strong> Sverige tillhör de länder inom EU som <strong>är</strong> allra sämst på <strong>att</strong> tillvarata<br />
kompetensen hos sina asylsökande och invandrare. En undersökning av EU:s rättighetsorgan, FRA, visar <strong>att</strong> bara tre av<br />
EU:s 27 länder har en lika stor skillnad i sysselsättningsgrad mellan infödda och personer födda utanför EU som Sverige.<br />
Och de utrikesfödda som får en anställning hamnar dessutom ofta på jobb under sina kvalifikationer. Nästan var femte<br />
utlandsfödd anställd i Sverige <strong>är</strong> överklassificerad. Och skillnaderna mellan Sverige och de andra EU-länderna kan inte<br />
förklaras med utbildningsnivåer. Bland gruppen utrikes födda i Sverige finns fler högutbildade än bland infödda och bland<br />
EU:s 27 medlemsstater <strong>är</strong> det bara fyra länder som har fler högutbildade invånare, födda utanför EU, än Sverige.<br />
Frågan <strong>är</strong> således, något drastiskt formulerad: Hur kan det komma sig <strong>att</strong> Sverige, med några av Europas bäst utbildade<br />
asylsökande och invandrare, ändå hamnar i botten n<strong>är</strong> det gäller andelen som får jobb?<br />
<strong>Det</strong> <strong>är</strong> den typen av frågor som borde vara centrala i dagens deb<strong>att</strong>, men så <strong>är</strong> det inte. Integrationsministerns<br />
statssekreterare Selimovic anser <strong>att</strong> vi snarare bör fokusera på allt det positiva som finns i Sverige och <strong>att</strong> invandrarna<br />
snarare borde visa ”tacksamhet” för alla de möjligheter som de fått. <strong>Det</strong> <strong>är</strong> som <strong>att</strong> säga <strong>att</strong> en n<strong>är</strong>mare 10-procentig<br />
arbetslöshet inte <strong>är</strong> v<strong>är</strong>d <strong>att</strong> diskutera eftersom drygt 90 procent trots allt har arbete. Och <strong>att</strong> vi alla borde tacka Sveriges<br />
regeringar för <strong>att</strong> så många av oss ändå har en anställning.<br />
Diskussionen om de strukturella orsakerna till diskrimineringen i Sverige lyser också med sin frånvaro i medierna. En<br />
slagning i databasen Retriever på sökordet ”strukturell diskriminering” visar <strong>att</strong> det år 2012 bara nämndes några tiotal<br />
gånger i landets morgon- och kvällstidningar; tre gånger i Dagens Nyheter, två i Svenska Dagbladet medan det över huvud<br />
taget inte förekom i Expressen.<br />
Begreppet ”invandrare” används desto flitigare. Förra året återkom sökordet ”invandrar*” 18 121 gånger i svenska <strong>dags</strong>och<br />
kvällstidningar, varav 496 gånger enbart i DN och 390 hos TT. Och då <strong>är</strong> ändå inte radio och tv, bloggar och tweets<br />
inräknade.<br />
Vi översköljs av en veritabel flodvåg av begreppet ”invandrare”, dessutom ofta kopplat till problem och konflikter. En<br />
undersökning av forskarna Marina Ghersetti och Anna Levin visar till exempel <strong>att</strong> åtta av tio artiklar om ”islam” eller<br />
”muslimer” handlar om krig, våld eller andra problem. Men även n<strong>är</strong> uttrycket används ”neutralt”, inneb<strong>är</strong> det <strong>att</strong> vi utsätts<br />
för en ständig uppdelning av Sveriges befolkning i två från varandra olika och s<strong>är</strong>skiljande grupper: svenskar och<br />
invandrare. Alla andra markörer – kön, ålder eller klass – underordnas en enda faktor: vår, våra föräldrars eller ibland till<br />
och med våra mor- och farföräldrars födelseort.<br />
Frågan <strong>är</strong> om någon av oss kan undvika <strong>att</strong> påverkas i vår syn och vårt tänkande av detta?<br />
<strong>Det</strong> <strong>är</strong> inte ett alltför dj<strong>är</strong>vt antagande <strong>att</strong> tro <strong>att</strong> denna ständiga uppdelning kan vara en del av förklaringen till <strong>att</strong> en<br />
arbetsgivare, för säkerhets skull, hellre kallar en slö Eric än en ambitiös Hassan till intervju, <strong>att</strong> en lägenhetsuthyrare hellre<br />
ringer Maria än Mohammed, eller <strong>att</strong> Beatrice Ask inte tar vanliga svenskars oro om Reva på allvar, helt enkelt för <strong>att</strong> det för<br />
henne inte handlar om ”vanliga” svenskar utan om något helt annat – invandrare.<br />
Vi kategoriserar inte bara varandra. Såväl politiker som medier övertar allt oftare den xenofoba högerpopulismens<br />
v<strong>är</strong>ldsbild, som till exempel n<strong>är</strong> partiledarna i ”Agenda” får frågan: ”Hur mycket invandring tål Sverige?” Den enligt<br />
redaktionen relevanta och neutrala frågeställningen baseras i själva verket på tre premisser, samtliga som tagna direkt ur<br />
det sverigedemokratiska partiprogrammet: <strong>att</strong> varje samhälle endast klarar en viss nivå av olika grupper, <strong>att</strong> samhället faller<br />
ihop om denna nivå överskrids och <strong>att</strong> den grupp som hotar samhället med detta sammanbrott <strong>är</strong> – invandrarna.<br />
Symtomatiskt nog ställdes varken frågan hur många rasister Sverige tål, eller för den delen, hur många Sverigedemokrater<br />
som Sverige tål.<br />
http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/det-ar-<strong>dags</strong>-<strong>att</strong>-<strong>sluta</strong>-<strong>sjunga</strong>?rm=print<br />
Sida 3 av 4
2013-04-17 08:57<br />
En annan sverigedemokratisk ståndpunkt som ständigt upprepas <strong>är</strong> påståendet <strong>att</strong> ”invandringsfrågan” inte får diskuteras.<br />
<strong>Det</strong> saknar inte bara all empirisk grund, påståendet <strong>är</strong> framför allt en grundsten i den främlingsfientliga ideologi – från Dansk<br />
folkeparti till Sverigedemokraterna – som hävdar <strong>att</strong> de <strong>är</strong> de enda, modiga förkämparna för öppenhet, eller rent av<br />
yttrandefrihet, i en annars så nedtystad och förtigen fråga.<br />
Trots detta upprepas detta högerpopulismens grundtema gång på gång, till exempel av Publicistklubbens ordförande Stina<br />
Dabrowski, som i en artikel i Expressen påstår <strong>att</strong> det finns en ”konsensuselit” som skrämmer folk från <strong>att</strong> yttra sig i bland<br />
annat invandringsfrågan. Dabrowski går, symtomatiskt nog, inte in på vad det <strong>är</strong> som inte får diskuteras. Den frågan<br />
lämnas, m<strong>är</strong>kligt nog, alltid hängande i luften.<br />
Vad <strong>är</strong> det egentligen som inte får sägas? Vad det <strong>är</strong> som ännu inte sagts i deb<strong>att</strong>en, efter <strong>att</strong> en partiledare kollektivt<br />
pekat ut en stor del av Sveriges befolkning som ”vårt största utländska hot sedan andra v<strong>är</strong>ldskriget”, n<strong>är</strong> företrädare för<br />
Avpixlat, landets största sajt för anonymt näthat, bjuds in för <strong>att</strong> diskutera anonymt näthat, n<strong>är</strong> j<strong>är</strong>nrörsbeväpnade<br />
riks<strong>dags</strong>politiker kallar stockholmare för ”babbor” och hånskr<strong>att</strong>ande konstaterar <strong>att</strong> ”med vår politik blir det inga fler såna”,<br />
n<strong>är</strong> en migrationsminister delar in befolkningen i goda vita och onda icke-vita, och n<strong>är</strong> en justitieminister inte ser några<br />
problem med <strong>att</strong> landets medborgare stoppas på gator och torg utifrån sin hudf<strong>är</strong>g.<br />
Vad <strong>är</strong> det då som ännu inte har sagts?<br />
Publiken i Rinkeby Folkets hus reagerade först med förvånad tystnad n<strong>är</strong> landets invandrar minister föreslog allsång. Sen<br />
hördes ett samfällt: ”NEJ!”<br />
”Jooo! <strong>Det</strong> ska vi göra”, insisterade invandrarministern. ”Nu ska vi <strong>sjunga</strong>!”<br />
Den bilden påminner sorgligt nog även om dagens situation. Efter årtionden av deb<strong>att</strong> och forskning <strong>är</strong> det hög tid <strong>att</strong> <strong>sluta</strong><br />
<strong>sjunga</strong> falska refränger om en nedtystad diskussion, eller lovsånger om vår egen förträfflighet, och i stället inrikta deb<strong>att</strong>en<br />
på strategier mot den omf<strong>att</strong>ande och nedbrytande strukturella diskrimineringen i dagens samhälle.<br />
<strong>Det</strong> <strong>är</strong> <strong>dags</strong> <strong>att</strong> <strong>sluta</strong> <strong>sjunga</strong> nu!<br />
Gellert Tamas<br />
kulturdeb<strong>att</strong>@dn.se<br />
LÄNKAR I ARTIKELN<br />
1. http://www.youtube.com/watch?v=mQakZce3GhQ<br />
2. http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/jonas-min-van<br />
3. http://www.dn.se/kultur-noje/basta-beatrice-ask<br />
© <strong>Det</strong>ta material <strong>är</strong> skyddat enligt lagen om upphovsrätt.<br />
ANNONS:<br />
http://www.dn.se/kultur-noje/deb<strong>att</strong>-essa/det-ar-<strong>dags</strong>-<strong>att</strong>-<strong>sluta</strong>-<strong>sjunga</strong>?rm=print<br />
Sida 4 av 4