Guide till Naturstigen i Bokedalen - Partille kommun
Guide till Naturstigen i Bokedalen - Partille kommun
Guide till Naturstigen i Bokedalen - Partille kommun
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Syftet med naturstigen är att presentera ett<br />
stycke västsvensk natur och förhoppningsvis<br />
samtidigt väcka vandrarens egna tankar om<br />
natur och omvärld. Stigen är totalt 4,2 km<br />
och markerad med små skyltar med boklöv.<br />
Siffrorna i guiden motsvaras längs stigen<br />
av numrerade fågelholkar och stolpar. De<br />
numrerade holkarna är i första hand avsedda<br />
som markörer av uppmärksammade objekt<br />
och i andra hand även som möjliga boplatser<br />
för häckande fåglar.<br />
1. <strong>Naturstigen</strong> startar vid Linnekullen som har fått<br />
sitt namn av att man här i solen tidigare blekte textilier<br />
från linneväveriet vid Jonsereds fabrik. Linnekullen<br />
var också platsen för jonseredsbornas sommarfester.<br />
Ännu på 1980-talet fanns den gamla dansbanan kvar<br />
och under 1990-talet hölls här årligen återkommande<br />
välbesökta jazzkonserter med kända artister.<br />
Robert Young, som var son <strong>till</strong> den skotske rättaren<br />
på Jonsereds bruk i mitten på 1800-talet, har i ett brev<br />
från 1928 gett en livfull skildring från sin barndom<br />
i 1850-talets Jonsered, av naturen, av järnvägsinvigningen<br />
den 1 december 1856 och av de populära midsommarfesterna<br />
på Linnekullen. Han nämner också<br />
några av dåtidens kändisar bland kungligheter och<br />
författare, som på den tiden hade besökt <strong>Bokedalen</strong>.<br />
2. Ekarna på Linnekullen är omkring 250–300 år<br />
gamla. ”Tusenåriga ekar” finns knappast i vårt land.<br />
Den största eken i Sverige växer i Rumskulla socken<br />
i Småland och är omkring 900 år gammal. I Danmark<br />
växer en ek som anses vara omkring 1800 år gammal<br />
och därmed det äldsta trädet i Norden. Ekarna här är<br />
så kallade solitärer, vilka fått sin knotiga form genom<br />
att de växt upp fritt och ostörda utan konkurrens<br />
i ett beteslandskap.<br />
Människan har tydligen genom tiderna stått i ett<br />
särskilt förhållande <strong>till</strong> eken. Dess tidiga betydelse<br />
framgår bl a av att det forngrekiska språket hade ett<br />
och samma ord för både ”ek” och ”träd”. Eken var<br />
helt enkelt ”trädet” för de gamla grekerna. Ekollonen<br />
har också varit en viktig föda för de flockar av<br />
ollonsvin, som i gångna tider bökade upp marken<br />
i de dåtida lövskogarna. Ett gammalt tyskt talesätt<br />
säger, att ”på eken växer de bästa skinkorna”, och i<br />
vårt land är det ännu enligt den unika och urgamla allemansrätten<br />
därför förbjudet att plocka bland annat<br />
just ekollon. Ekens virke och frukter har varit värdefulla<br />
för människan.<br />
Under de stora segelskeppens tid gick det åt mycket<br />
ekvirke för skeppsbyggnad, vilket gjorde att eken<br />
även fick militär betydelse och därmed ansågs vara<br />
kronans egendom. Det var belagt med straff för menige<br />
man att fälla ”kronans ekar”. Bönderna förbjöds<br />
<strong>till</strong> och med att använda det sega och smidiga virket<br />
från unga ekar för att t ex <strong>till</strong>verka slagor för tröskningen.<br />
I Öjersjö i Par<strong>till</strong>e levde en gammal hantverkstradition<br />
med marin anknytning kvar ända in på<br />
1940-talet, där råvaran kom från ekskogen. Av unga<br />
ekar <strong>till</strong>verkades de ringar, som skulle hålla seglen<br />
fästa vid masten på segelfartygen. Dessa så kallade<br />
mastringar från Öjersjö var en viktig artikel, som salufördes<br />
av skeppsfurnerare i Göteborg och var efterfrågade<br />
av båtbyggare på västkusten.<br />
Eken har stor ekologisk betydelse för många djurarters<br />
överlevnad. Hundratals arter av insekter är beroende<br />
av eken i sin livscykel. Tydliga exempel på<br />
detta är bland annat de gallbildningar, som påträffas<br />
på ekens blad under sensommaren och hösten. När<br />
en insekt lägger ett ägg på undersidan av bladet, reagerar<br />
eken genom<br />
att bilda en vävnad<br />
runt ägget. Inuti<br />
denna vävnad<br />
utvecklas sedan<br />
larven skyddad<br />
för yttre påverkan.<br />
Ekens galläpplen<br />
har dessutom en<br />
högre koncentration<br />
av garvsyra än de övriga cellerna i bladet och<br />
kommer därför att lämnas kvar, även om resten av<br />
lövmassan blir uppäten genom massinvasion av insekter.<br />
Så finstämd är denna samverkan mellan träd<br />
och insekt, att olika insekter stimulerar eken att bilda<br />
olika och unika gallbildningar för respektive art, nå-