Atomen 2 – Väteatomen, absorptions- och ... - bjornjonsson.se
Atomen 2 – Väteatomen, absorptions- och ... - bjornjonsson.se
Atomen 2 – Väteatomen, absorptions- och ... - bjornjonsson.se
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
<strong>Atomen</strong> 2 <strong>–</strong> <strong>Väteatomen</strong>, <strong>absorptions</strong>- <strong>och</strong> emissionsspektra<br />
Förra lektionen<br />
Bohrs atommodell beskriver atomen enligt planetmodellen, d.v.s. en atomkärna i mitten <strong>och</strong><br />
elektroner som kretsar runt denna i olika banor. Elektronerna kan inte befinna sig var som helst runt<br />
kärnan, utan bara på vissa bestämda avstånd. Detta hänger ihop med<br />
att energin är kvanti<strong>se</strong>rad (d.v.s. det finns en minsta ”byggsten” för<br />
energi), <strong>och</strong> alltså bara kan anta vissa bestämda världen som stämmer<br />
överens med ”en energikloss, två energiklossar, tre energiklossar” etc.<br />
Vi kallar dessa bestämda avstånd för energinivåer eller elektronskal,<br />
<strong>och</strong> numrerar dem inifrån <strong>och</strong> utåt (första energinivån eller<br />
grundtillståndet, andra energinivån etc.)<br />
För att en elektron ska kunna hoppa utåt (uppåt) en eller flera banor i atomen så måste den tillföras<br />
energi, t.ex. genom att den får ett energitillskott bestående av en infallande foton. Detta kallas för<br />
att atomen exciteras genom att den absorberar en foton.<br />
Om en elektron däremot faller inåt (nedåt), så kommer atomen att avge energi (en foton). Vi säger<br />
att atomen emitterar en foton, <strong>och</strong> denna händel<strong>se</strong> kallas deexcitation av atomen.<br />
När en atom har exciterats tar det sällan mer än ca. 10 ns innan den deexciterats igen. Det går alltså<br />
mycket kort tid mellan absorption <strong>och</strong> emission.<br />
Energin hos den emitterade fotonen bestäms av skillnaden mellan elektronbanornas energinivåer.<br />
Om den övre banan har energin W2 <strong>och</strong> den undre banan har energin W1 kan man skriva<br />
/BJ<br />
W foton<br />
= hf = W − W<br />
2<br />
1<br />
Eftersom olika grundämnens atomer har olika avstånd mellan sina elektronskal, så har alla<br />
grundämnen egna, unika kombinationer av fotonvåglängder som just det ämnet kan sända ut. En<br />
väteatom skickar t.ex. ut fotoner av helt andra våglängder än en heliumatom gör. Det här gör att<br />
man kan använda det utsända lju<strong>se</strong>t från ett okänt ämne för att bestämma vilket ämnet är.<br />
Vätets spektra<br />
Vid deexcitation emitterar väte fotoner med vissa bestämda våglängder. Våglängderna kan beräknas<br />
med Rydbergs formel<br />
1<br />
λ<br />
⎛ 1 1<br />
R ⋅ ⎜ − 2<br />
⎝ n m<br />
= 2<br />
⎞<br />
⎟<br />
⎠<br />
7<br />
där Rydbergs konstant R = 1, 097 ⋅ 10 , m är ordningsnumret för ”startnivån” <strong>och</strong> n är<br />
ordningsnumret för ”slutnivån” i elektronförflyttningen.<br />
Ex. Beräkna våglängden för den foton som emitteras då en väteatoms elektron faller från fjärde<br />
energinivån till den andra energinivån.<br />
Ur problemtexten får vi att n = 2 <strong>och</strong> m = 4. Insättning i Rydbergs formel ger då:<br />
1 7<br />
7<br />
= 1,<br />
097 ⋅ 10<br />
λ<br />
⎛ 1 1 ⎞<br />
⋅ ⎜ − ⎟ = 2056875<br />
2 2<br />
⎝ 2 4 ⎠<br />
1 (6)<br />
⇒<br />
1<br />
−<br />
λ =<br />
= 4,<br />
86 ⋅ 10 m = 486<br />
nm<br />
2056875
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
Energinivåer<br />
Beroende på hur långt ifrån kärnan elektronen är så är den elektriska kraften mellan proton <strong>och</strong><br />
elektron samt elektronens banhastighet olika stor. Man kan <strong>se</strong> elektronens olika banor som<br />
energinivåer där elektronens läge<strong>se</strong>nergi är olika stor beroende på hur långt ifrån kärnan den<br />
befinner sig.<br />
Man har av olika anledningar valt att lägga nollnivån för energin vid den energimängd som krävs för<br />
att atomen ska joni<strong>se</strong>ras (d.v.s. då elektronen slår sig lös från atomen). Detta innebär att de lägre<br />
energinivåerna får negativa energivärden. För väte kan man få dessa värden<br />
genom den av Bohr härledda formeln:<br />
/BJ<br />
W n<br />
= −<br />
13,<br />
60<br />
n<br />
2<br />
( eV)<br />
Där Wn är energin i elektronvolt för den n:te energinivån. Vi räknar ut energin<br />
för några av atomens tillstånd:<br />
Grundtillstånd n = 1<br />
Första excitationsnivån n = 2<br />
Andra excitationsnivån n = 3<br />
13,<br />
60<br />
W 1 = − = −13,<br />
60 eV<br />
2<br />
1<br />
13,<br />
60<br />
W 2 = − = −3,<br />
40 eV<br />
2<br />
2<br />
13,<br />
60<br />
W 3 = − = −1,<br />
51 eV<br />
2<br />
3<br />
Vi kan rita ett energinivådiagram för väte. Varje horisontell linje på y-axeln motsvarar en energinivå<br />
med ordningstalet (kvanttalet) n. Den nivå som motsvarar joni<strong>se</strong>ring<strong>se</strong>nergin sägs ha kvanttalet<br />
n = ∞.<br />
Excitation<br />
1 eV (elektronvolt)<br />
−19<br />
= 1,<br />
602 ⋅ 10 J<br />
Vid rumstemperatur befinner sig de flesta atomerna i grundtillståndet, n = 1. Om atomen tillförs<br />
energi kommer den exciteras. Två exempel på sätt för en atom att exciteras:<br />
• Kollision med en annan atom, så att rörel<strong>se</strong>energi<br />
överförs. Det här händer oftare om temperaturen är<br />
hög (eftersom hög temperatur innebär stor rörel<strong>se</strong> för<br />
atomerna, <strong>och</strong> därmed flera kollisioner atomer<br />
emellan). En varm gas har alltså flera atomer i andra<br />
tillstånd än grundtillståndet än vad den har i<br />
rumstemperatur.<br />
• Fotonabsorption. En infallande foton absorberas om<br />
dess energi precis överensstämmer med<br />
energiskillnaden mellan två elektronnivåer.<br />
OBS! Om fotonens energi inte stämmer med<br />
energinivåskillnaderna kommer fotonen aldrig att<br />
absorberas. Den kommer istället att spridas (studsa)<br />
mot atomen.<br />
2 (6)<br />
Bilden hämtad från<br />
http://www.olympusmicro.com/primer/java/fluorescence/exciteemit/index.html
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
Lysrör<br />
Ett lysrör är ett lufttätt glasrör fyllt med gas, oftast en blandning av förångad argon <strong>och</strong> kvicksilver.<br />
Om man lägger en högspänning mellan lysrörets ändar så kommer elektroner att accelereras mot<br />
”pluspolen”. På sin väg ditåt kommer de att krocka med en eller flera kvicksilveratomer, som då tar<br />
upp en del av elektronens rörel<strong>se</strong>energi <strong>och</strong> exciteras. När atomerna återgår till grundtillståndet så<br />
sänder de ut fotoner med våglängder som till största delen är ultravioletta <strong>och</strong> alltså inte kan <strong>se</strong>s av<br />
ögat.<br />
/BJ<br />
Bild från<br />
http://sv.wikipedia.org/wiki/Bild:Leuchtstofflampen-chtaube050409.jpg<br />
Ett ”neonrör” utnyttjar ga<strong>se</strong>ns emission direkt, utan att använda någon<br />
beläggning. För att variera färgen på det utsända lju<strong>se</strong>t kan man tillsätta<br />
andra ädelga<strong>se</strong>r till neonen.<br />
? Gitterglasögon <strong>och</strong> spektra från olika sorters ljuskällor<br />
Lysrörets insida är belagt med en fluorescerande<br />
beläggning som absorberar de ultravioletta<br />
fotonerna <strong>och</strong> <strong>se</strong>dan emitterar en foton med lägre<br />
energi som då hamnar i det synliga spektrat<br />
(överskott<strong>se</strong>nergin utsänds som värme). Problemet<br />
är bara att våra ögon kräver en hyfsad blandning av<br />
alla synliga färger för att vi ska uppfatta lju<strong>se</strong>t som<br />
vitt, så lysrörsfabrikanterna jobbar med att hitta den<br />
bästa konstruktionen av fluorescerande beläggningar<br />
vars emitterade strålning ska påminna så mycket<br />
som möjligt om ett vitt ljus.<br />
3 (6)<br />
Bild från http://sv.wikipedia.org/wiki/Bild:NeTube.jpg
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
Emissionsspektra<br />
8<br />
Som tidigare sagts kommer en exciterad atom att deexciteras inom 10 − s, <strong>och</strong> därigenom emittera<br />
en foton. Fotonens våglängd beror av hur mycket energi atomen förlorar då dess elektron ”ramlar<br />
ner” till den lägre elektronbanan. Eftersom energiavstånden mellan banorna är givna så är också de<br />
möjliga fotonvåglängderna givna för alla ämnen.<br />
Genom att dela upp en ljusstråle med t.ex. ett prisma eller ett gitter kan man få ett spektra. Vi har<br />
tidigare gjort detta i Fysik A:s optikmoment, när vi delade upp vitt ljus till en ”regnbåge”. Om vi gör<br />
detta med ljus från t.ex. vätgas så kommer samma mönster att synas, fast bara de färger i spektrat<br />
som väte sänder ut. Vi får ett linjespektra där varje linje motsvarar en möjlig elektronövergång i<br />
vätet. På s. 209 i Quanta B finns en bild den synliga delen av vätets emissionsspektra (d.v.s.<br />
spektrat av alla de våglängder som väte kan emittera), <strong>och</strong> en mer fullständig bild finns här<br />
nedanför.<br />
Lyman<strong>se</strong>rien är den del av vätets spektra som fås då elektronen övergår till grundnivån (alltså t.ex.<br />
övergångarna 2-1, 3-1, 4-1, o.s.v.). Fotonerna som då sänds ut är ultravioletta (UV-strålning).<br />
Balmer<strong>se</strong>rien är övergångar till första excitationsnivån (n = 2, t.ex. 3-2, 4-2, 5-2 o.s.v.) <strong>och</strong> ger för<br />
det mesta synligt ljus.<br />
Paschen<strong>se</strong>rien är övergångar till andra excitationsnivån (n = 3).<br />
Ju större energiskillnader i övergångarna, desto kortare våglängd får den emitterade fotonen.<br />
Ex. Beräkna vilka våglängder i Balmer<strong>se</strong>rien som kan emitteras från en väteatom som befinner<br />
sig i tredje excitationsnivån (n = 4).<br />
/BJ<br />
Balmer<strong>se</strong>rien är övergångar till första excitationsnivån (n = 2). Våglängderna fås genom<br />
sambandet<br />
hc<br />
hc<br />
hf = = W − W ⇒ λ = där W m 2<br />
m är energin för startnivån i deexcitationen.<br />
λ<br />
W − W<br />
m<br />
2<br />
Möjliga vägar för elektronen att deexciteras är direkt 4-2 eller i två steg, 4-3 följt av 3-2. Det<br />
finns alltså två möjliga övergångar <strong>och</strong> därmed två möjliga Balmervåglängder som kan<br />
emitteras.<br />
−19<br />
−19<br />
4-2: W − W = −0,<br />
85 − ( −3,<br />
40)<br />
= 2,<br />
55 eV = 2,<br />
55 ⋅ 1,<br />
602 ⋅ 10 J = 4,<br />
0851 ⋅ 10 J<br />
4<br />
2<br />
hc<br />
λ =<br />
W4<br />
− W2<br />
−34<br />
8<br />
6,<br />
63 ⋅ 10 ⋅ 3,<br />
00 ⋅ 10<br />
=<br />
−19<br />
4,<br />
0851 ⋅ 10<br />
= 487 nm (blått ljus)<br />
4-3: W − W<br />
−19<br />
−19<br />
= −0,<br />
85 − ( −1,<br />
51)<br />
= 0,<br />
66 eV = 0,<br />
66 ⋅ 1,<br />
602 ⋅ 10 J = 1,<br />
05732 ⋅ 10 J<br />
4<br />
3<br />
hc<br />
λ =<br />
W − W 4 3<br />
−34<br />
8<br />
6,<br />
63 ⋅10<br />
⋅ 3,<br />
00 ⋅10<br />
=<br />
−19<br />
1,<br />
05732 ⋅10<br />
= 1881 nm (infrarött ljus, ej Balmer<strong>se</strong>rien)<br />
3-2: W − W<br />
−19<br />
−19<br />
= −1,<br />
51 − ( −3,<br />
40)<br />
= 1,<br />
89 eV = 1,<br />
89 ⋅ 1,<br />
602 ⋅ 10 J = 3,<br />
02778 ⋅ 10 J<br />
3<br />
2<br />
−34<br />
8<br />
hc 6,<br />
63 ⋅ 10 ⋅ 3,<br />
00 ⋅ 10<br />
λ = =<br />
= 657 nm (rött ljus)<br />
−19<br />
W − W 3,<br />
02778 ⋅ 10<br />
3<br />
2<br />
4 (6)
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
Absorptionsspektra<br />
Ett s.k. <strong>absorptions</strong>spektra uppkommer då man låter vitt ljus (ljus med kontinuerligt spektra,<br />
d.v.s. alla våglängder) pas<strong>se</strong>ra genom en gas. De fotoner i lju<strong>se</strong>t som har rätt energimängd (d.v.s. rätt<br />
våglängd, kom ihåg att det måste vara exakt rätt) för att kunna excitera en av atomerna i ga<strong>se</strong>n<br />
kommer att absorberas. När atomen deexciteras kommer en foton av samma våglängd vis<strong>se</strong>rligen<br />
att sändas ut, men sannolikt skickas åt ett annat håll än det som ”originalfotonen” var på väg. Det<br />
vita lju<strong>se</strong>t kommer alltså att bli av med det mesta av lju<strong>se</strong>t i de färger som motsvarar ga<strong>se</strong>ns spektra,<br />
<strong>och</strong> linjespektrat kommer att bli ett kontinuerligt spektra med svarta ”hål” för de spektrallinjer som<br />
saknas. Ett sådant spektra kallas för ett <strong>absorptions</strong>spektra eftersom det visar vilka våglängder som<br />
absorberats på vägen.<br />
På s. 209 i Quanta B finns <strong>absorptions</strong>spektra för vitt ljus som gått genom vätgas, koldioxidgas <strong>och</strong><br />
det gasmoln som finns runt solen (koronan), <strong>och</strong> här nedanför visas <strong>absorptions</strong>spektrat för vätgas.<br />
Genom att studera stjärnors spektra <strong>och</strong> undersöka vilka linjer som ”saknas” kan man ta reda på<br />
vilka ga<strong>se</strong>r som finns runt omkring dem, <strong>och</strong> även bestämma vilken temperatur de har. Oftast är inte<br />
våglängder i <strong>absorptions</strong>spektrat inte helt bortabsorberade, utan linjens intensitet är bara så låg att<br />
den <strong>se</strong>r svart ut. Genom mätning av den verkliga styrkan <strong>och</strong> jämförel<strong>se</strong> av olika ljusintensiteter kan<br />
man då spåra hur mycket det finns av olika gassorter.<br />
Ex. I det solljusspektra vi kan <strong>se</strong> på jorden saknas en <strong>se</strong>rie linjer som precis överensstämmer<br />
med vätets Balmer<strong>se</strong>rie. Vad kan man dra för slutsat<strong>se</strong>r av detta?<br />
/BJ<br />
Slutsat<strong>se</strong>n är att någonstans på vägen mellan solen <strong>och</strong> oss finns det stora mängder vätgas<br />
med ett stort antal atomer i första excitationsnivån (n = 2). Hur vet man det?<br />
Jo, om en foton ska kunna absorberas av vätgas måste dess energi (våglängd) precis<br />
överensstämma med någon av vätets möjliga övergångar, annars fortsätter fotonen bara<br />
genom ga<strong>se</strong>n. Eftersom precis vätets våglängder försvunnit (Balmer<strong>se</strong>rien är ju vätets<br />
synliga ”fingeravtryck”) måste det vara väte som funnits på vägen.<br />
Eftersom Balmer<strong>se</strong>rien är elektronövergångar till nivå 2 måste absorptionerna som ”tar<br />
bort” våra linjer vara elektronövergångar från denna nivå <strong>och</strong> uppåt. Vid rumstemperatur<br />
är bara ett litet antal atomer i en vätgas exciterade, så temperaturen måste vara så hög att<br />
atomerna i ga<strong>se</strong>n genom ständiga krockar hela tiden exciterar varandra till nivå 2. Alltså<br />
kan vi dra slutsat<strong>se</strong>n att det runt solen finns stora moln av mycket varm vätgas (<strong>se</strong> rutan<br />
längst ner på s.204 för sambandet mellan temperatur <strong>och</strong> atomrörel<strong>se</strong>energin).<br />
5 (6)
Fysik B bjorn.jonsson@vgy.<strong>se</strong><br />
Värmdö Gymnasium www.<strong>bjornjonsson</strong>.<strong>se</strong><br />
Ex. (Ö516) Elektroner accelereras från vila genom ett spänningsfall på 12,50 V <strong>och</strong> får pas<strong>se</strong>ra<br />
genom vätgas av lågt tryck. Ga<strong>se</strong>ns atomer befinner sig i grundtillståndet. De elektroner<br />
som kolliderat <strong>och</strong> exciterat väteatomer får sin rörel<strong>se</strong>energi reducerad. Vilka energier kan<br />
förekomma hos de elektroner som pas<strong>se</strong>rat genom vätga<strong>se</strong>n? Sannolikheten att samma<br />
elektron ska excitera två atomer är försumbar.<br />
/BJ<br />
Definitionen på energimängden elektronvolt är att det är den rörel<strong>se</strong>energi en elektron får<br />
då den faller genom en spänning på 1 V. Med ett spänningsfall på 12,50 V kommer fotonerna<br />
alltså att få rörel<strong>se</strong>energin 12,50 eV om de går opåverkade genom ga<strong>se</strong>n. Det är alltså den<br />
första energimöjligheten.<br />
Under sin resa genom spänningsfallet kommer elektronen att kunna krocka med en atom.<br />
Om atomen exciteras så snor den energi motsvarande energigapet mellan grundnivån <strong>och</strong><br />
excitationsnivån. För väte är dessa nivåskillnader 10,2 eV (1-2), 12,09 eV (1-3), 12,75 eV (1-4)<br />
o.s.v. Vi <strong>se</strong>r att den excitation som elektronens rörel<strong>se</strong>energi maximalt räcker till är 1-3.<br />
Alltså kan en elektron ha orsakat övergångarna 1-2 <strong>och</strong> 1-3, <strong>och</strong> då tappat energi<br />
motsvarande dessa övergångar. Kvar för elektronen blir då resterande energi<br />
1-2: W k = 12 , 50 − 10,<br />
2 = 2,<br />
30 eV<br />
1-3: W = 12 , 50 − 12,<br />
09 = 0,<br />
41 eV<br />
k<br />
Elektronens energialternativ är alltså 12,50 eV (opåverkad), 2,30 eV (excitation till andra<br />
nivån) <strong>och</strong> 0,41 eV (excitation till tredje nivån).<br />
6 (6)