Gruppens betydelse – fenomenologisk studie om ... - Gestaltakademin
Gruppens betydelse – fenomenologisk studie om ... - Gestaltakademin
Gruppens betydelse – fenomenologisk studie om ... - Gestaltakademin
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Master of Science<br />
Gestalt Psyhotherapy<br />
<strong>Gruppens</strong> <strong>betydelse</strong><br />
- <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> <strong>studie</strong> <strong>om</strong> <strong>betydelse</strong>n av gruppverksamhet<br />
för ungd<strong>om</strong>ar med missbrukande förälder/föräldrar<br />
av<br />
Elisabeth von Sydow<br />
T36<br />
Dissertation, 2007-01-30<br />
Handledare: Britt Bragée<br />
Dotorand, MA (Gestalt Psyhoterapy)
Abstract<br />
Syfte: Då en förälder eller båda föräldrarna missbrukar alkohol vet vi gen<strong>om</strong> forskning att<br />
barn far illa och att det påverkar hela barnets livssituation. I k<strong>om</strong>mer i min mastersuppsats<br />
inrikta mig på ungd<strong>om</strong>arnas upplevelse av vad s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>fullt för dem med att gå i en<br />
gruppverksamhet för barn-tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar med missbrukande förälder/föräldrar. Min<br />
övergripande forskningsfråga är "vad har/är <strong>betydelse</strong>fullt för dig med att gå i en<br />
gruppverksamhet för barn- och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar till missbrukande förälder/föräldrar".<br />
Metod: Jag har valt en kvalitativ <strong>studie</strong> med en <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> metod då jag undersöker<br />
ungd<strong>om</strong>arnas subjektiva upplevelser av gruppverksamheten. Jag k<strong>om</strong>mer att undersöka<br />
gruppverksamhetens väsen sås<strong>om</strong> den upplevs av deltagarna. Den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a<br />
analysmetoden väljer jag då det är upplevelsen av fen<strong>om</strong>enet gruppverksamheten s<strong>om</strong> jag vill<br />
undersöka.<br />
Resultat: Det s<strong>om</strong> träder fram s<strong>om</strong> generella kännetecken i min undersökning är att<br />
gruppverksamheten ger en samhörighet så man inte känner sig ensam, gör det möjligt att tala<br />
<strong>om</strong> svåra saker s<strong>om</strong> blir läkande, man blir sedd och bekräftad, man kan vara ärlig och öppen<br />
med sig själv, ger hopp <strong>om</strong> framtiden, ger bättre självkänsla och att man blir mindre egoistisk<br />
och känner sympati för andra.<br />
Diskussion: Att växa upp i en familj där någon förälder missbrukar innebär att det onormala<br />
blir normalt. Att upptäcka att man inte är ensam <strong>om</strong> att uppleva svåra saker är befriande.<br />
Regeln ”att inte lita på” är effektiv för att hemlighålla familjens situation men konsekvensen<br />
för barnet blir total isolering och misstänksamhet s<strong>om</strong> inverkar på förmågan att möta de egna<br />
känslorna och ge uttryck för dem. Så <strong>betydelse</strong>n att få möta andra ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> förstår och<br />
få en känsla av att inte vara ensam ger en samhörighet och tillhörighet.<br />
Slutsatser: Barn- tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> växer upp med missbrukande förälder/föräldrar<br />
får stora svårigheter med tilliten till andra människor framförallt vuxna. Det är inte så lätt att<br />
berätta för andra hur man har det. Att ha tillit till en annan människa är sårbart och ömtåligt<br />
och kräver respekt från <strong>om</strong>givningen. En styrka med gruppverksamhet är att alla känner igen<br />
varandras svårigheter och alla lyssnar, bekräftar och respekterar varandra.
Författarens tack<br />
Jag vill först och främst tacka mina informanter, de fyra ungd<strong>om</strong>arna, s<strong>om</strong> med sin tid, mod<br />
och engagemang berättat och beskrivit för mig hur de upplevt gruppverksamheten. Det har<br />
varit lärorikt, berörande och jag har med glädje tagit del av deras berättelser.<br />
Vill tacka min handledare Britt Brageé s<strong>om</strong> med sin stora kunskap, en fast hand och sin värme<br />
varit ett ovärderligt stöd för mig och lett mig vidare i min process. Utan hennes stöd hade min<br />
Master inte blivit skriven.<br />
Jag vill tacka mina pedagogiska lärare, mina kurskamrater, och andra lärare på<br />
gestaltutbildning. Jag vill rikta ett särskilt tack till mina utbildningsterapeuter Britta Lanning,<br />
Ulf Klingvall och min handledare under utbildningen Helena Nyström s<strong>om</strong> alltid stöttat mig<br />
med både stöd och frustration.<br />
Jag vill också tacka mina söner Anders, David och min svärdotter Anna för deras stöd och<br />
uppmuntran och att de haft förståelse för att jag varit upptagen med min uppsats. Sist vill jag<br />
rikta ett extra tack till mitt barnbarn Stina då jag uppskattar och njuter av hennes glädje och<br />
närvaro i mitt liv.
Innehållsförteckning<br />
1. Introduktion…………………………………………………………………….sid 2<br />
2. Bakgrund………………………………………………………………………..sid 4<br />
2.1 Kemiskt beroende och beroendeutveckling…………………………………….sid 4<br />
2.2 Alkoholismens negativa konsekvenser för hans/hennes föräldra<strong>om</strong>sorg………sid 5<br />
2.3 Barn s<strong>om</strong> växer upp i familjer med missbruk…………………………………..sid 6<br />
2.4 Vad är bra med en gruppverksamhet för barn- och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong><br />
lever i en svår livssituation………………………………………………………sid 8<br />
3. Teoretiska begrepp och perspektiv………………………………………….. . sid 9<br />
3.1. Litteratur och relevant forskning………………………………………………..sid 9<br />
3.2 Fen<strong>om</strong>enologisk psykologisk forskning enligt filosofen Edmund Husserl…….sid 10<br />
3.3 Psykologiska teorier…………………………………………………………….sid 11<br />
3.4 En trygg bas, anknytningsteori…………………………………………………sid 13<br />
3.5 Känsla av själv………………………………………………………………….sid 14<br />
3.6 Gestaltterapins värdesystem, den dialogiska aspekten, gestaltpsykologi<br />
och fältteorin……………………………………………………………………sid 16<br />
3.7 Awareness……………………………………………………………………….sid18<br />
4. Metod och material……………………………………………………………..sid 18<br />
4.1 Undersökningens syfte………………………………………………………….sid 18<br />
4.2 Metod……………………………………………………………………………sid 19<br />
4.3 Dataanalys enligt EPP-metoden…………………………………………………sid 20<br />
4.4 Datainsamling……………………………………………………………………sid 22<br />
4.4.1 Intervjun……………………………………………………………………….sid 22<br />
4.4.2 Urval och beskrivning av intervjupersonerna…………………………………sid 23<br />
5. Resultat…………………………………………………………………………..sid 23<br />
6. Validitet och reliabilitet...……………………………………………………….sid 35<br />
7. Etiska övervägande ……………………………………………………………..sid 36<br />
8. Diskussion…………………………………………………………………….….sid 37<br />
9. Slutsatser…………………………………………………………………………sid 41<br />
Referenser<br />
1
1. Introduktion<br />
”Jag vill tacka livet s<strong>om</strong> gett mig så mycket! Det har gett mig skrattet, det har gett mig<br />
smärtan så jag kan urskilja lyckan ifrån sorgen”. (Utdrag från Violetta Parras, frihetssång)<br />
Med de orden vill jag inleda min <strong>studie</strong> då ordens innebörd för mig är att smärtan inte bara är<br />
av ondo utan ibland kan vara nödvändig för att göra livet tydligt och ge oss det vi kallar för<br />
livskvalité. Att arbeta s<strong>om</strong> gestaltterapeut innebär många möten med vuxna människor och att<br />
dela både smärta, sorg och glädje vilket är både spännande och givande. Jag arbetar också<br />
s<strong>om</strong> familjebehandlare in<strong>om</strong> socialtjänstens Resursgrupp i Trosa och möter där även barnen<br />
s<strong>om</strong> har det svårt på olika sätt. Sedan hösten 2006 har jag tillsammans med en kollega<br />
barngruppverksamhet för barn i svåra livssituationer. Det är bland annat barn/tonåringar och<br />
ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> lever med förälder/föräldrar s<strong>om</strong> missbrukar eller har missbrukat alkohol eller<br />
någon annan drog.<br />
När jag och min kollega startade upp verksamheten talade vi en hel del kring hur vi skulle<br />
lägga upp vårt arbete för att det skulle bli bra för gruppen vi skulle möta. Under denna process<br />
funderade jag på vad barn/tonåringar och ungd<strong>om</strong>ar kan uppleva s<strong>om</strong> <strong>betydelse</strong>fullt med att<br />
gå i en gruppverksamhet s<strong>om</strong> lever/har levt med missbrukande föräldrar/förälder. Det skulle<br />
vara viktigt för mig s<strong>om</strong> gruppledare och framförallt intressant att få höra deras mening <strong>om</strong><br />
<strong>betydelse</strong>n av gruppen. Hur är det för barn- och tonåringarna/ungd<strong>om</strong>arna att träffa varandra i<br />
en grupp? Vad är det i gruppverksamheten s<strong>om</strong> har <strong>betydelse</strong>?<br />
Jag har egen erfarenhet av förälders missbruk, min pappa var alkoholiserad och dog i sin<br />
alkoholism. Det har påverkat mig s<strong>om</strong> barn och även in i vuxenlivet. Jag har gen<strong>om</strong> egen<br />
personlig utveckling, egenterapi och utbildning k<strong>om</strong>mit så pass långt i min bearbetning att jag<br />
kan arbeta med detta utan att blanda ihop min personliga erfarenhet med barnens, tvärt<strong>om</strong> har<br />
jag idag glädje av den erfarenheten när jag möter barn, tonåringar och ungd<strong>om</strong>ar samt deras<br />
föräldrar.<br />
Detta ämne ligger mig varmt <strong>om</strong> hjärtat och det kändes extra viktigt att jag var observant på<br />
att det kunde finnas risk att jag blev alltför känsl<strong>om</strong>ässigt involverad under intervjutillfällena.<br />
2
Kunskapen har jag då jag gått i en gruppverksamhet för vuxna barn till missbrukande<br />
förälder/föräldrar på Nämndemansgården i Skåne under fem dagar. Jag har även under flera år<br />
gått i ACOA, en självhjälpsgrupp in<strong>om</strong> AA för vuxna barn s<strong>om</strong> vuxit upp med missbrukande<br />
förälder/föräldrar. Det har varit en resa för mig att få intervjua ungd<strong>om</strong>arna och jag har blivit<br />
berörd under intervjutillfällena.<br />
Jag har valt att intervjua ungd<strong>om</strong>ar då jag vill utgå från barnperspektivet i min <strong>studie</strong>. Min<br />
<strong>studie</strong> har ingen ambition att belysa föräldrars missbruk i ett barnperspektiv utan gruppens<br />
<strong>betydelse</strong> för dem. Hur det är att växa upp i en familj där en eller båda föräldrarna missbrukar<br />
variera förstås, beroende på barnets utvecklingsnivå och mognad. Det man vet är att barnen<br />
får svaga förebilder med sig i livet. Ett viktigt begrepp i gestaltterapi är helhet vilket innebär<br />
att människan är en hel gestalt med kropp och själ. Det innebär att vi också ingår i ett<br />
sammanhang, Vi har behov av att vara i och upprätthålla nära relationer. ”Människan är en<br />
relation.” Det är svårt s<strong>om</strong> barn att relatera till föräldrar s<strong>om</strong> växlar mellan att vara<br />
tillgängliga och avvisande utifrån ett missbruk.<br />
Min övergripande forskningsfråga är "Vad uppfattar ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> <strong>betydelse</strong>fullt med att gå i<br />
en gruppverksamhet för barn till missbrukande förälder/föräldrar". Jag vill öka förståelsen för<br />
gruppverksamhetens <strong>betydelse</strong> och kunskap <strong>om</strong> hur den upplevs av den enskilde individen.<br />
Med forskningsfrågan vill jag undersöka ungd<strong>om</strong>ens upplevelser. Vad upplever de s<strong>om</strong><br />
<strong>betydelse</strong>fullt med att gå i gruppverksamheten och har deras vardagsvillkor förändrats<br />
positivt? Mitt intresse är att undersöka <strong>om</strong> det finns gemensamma upplevelser s<strong>om</strong> kan<br />
beskriva gruppens meningsfullhet<br />
Kravet på en undersökning är att den ger ny kunskap, förståelse och att den ger vidgad insikt.<br />
I min <strong>studie</strong> hoppas jag det k<strong>om</strong>mer fram ny kunskap och förståelse s<strong>om</strong> ger vidgad insikt<br />
utifrån ett barnperspektiv. Vi vet redan att barngruppsverksamhet har positiv effekt för barn<br />
och ungd<strong>om</strong>ar men mer utifrån ett vuxenperspektiv.<br />
Mitt ämne lämpar sig för en kvalitativ <strong>studie</strong> med en <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> metod. Det finns en del<br />
forskning kring hur barn s<strong>om</strong> lever i svåra situationer har det och hur de förhåller sig till<br />
<strong>om</strong>världen och sig själva. Man vet också att det är viktigt att hjälpa barnet/tonåringen och<br />
ungd<strong>om</strong>en igen<strong>om</strong> en rad olika bearbetningsprocesser. Barngruppsverksamhet för barn i svåra<br />
situationer möjliggör en sådan bearbetningsprocess. Jag hoppas med min <strong>studie</strong> att ungd<strong>om</strong>ar<br />
3
får göra sin röst hörd av vad s<strong>om</strong> är/har varit <strong>betydelse</strong>fullt för dem.<br />
2. Bakgrund<br />
Under 2003 tog BRIS emot 16008 samtal från barn och ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> ville ha hjälp och stöd<br />
och den näst vanligaste orsaken var familjekonflikter. Dessa samtal handlade ofta <strong>om</strong><br />
föräldrars missbruk. Att s<strong>om</strong> barn växa upp med en eller två föräldrar s<strong>om</strong> missbrukar alkohol<br />
eller/och andra droger påverkar dem i hela deras livsvärld. Förälder/föräldrar s<strong>om</strong> brister i sin<br />
<strong>om</strong>sorg så att barnen <strong>om</strong>händertas av samhället har ofta missbruksproblem. Alkoholister s<strong>om</strong><br />
utsätter sina barn för bristande <strong>om</strong>sorg har låg frustrationstolerans, dålig självkänsla,<br />
impulsivitet, beroende, <strong>om</strong>ognad och ofta depression. De förväntar sig att barnen ska ta hand<br />
<strong>om</strong> dem och saknar förmåga att förstå barns behov. De förorsakar barnen känsl<strong>om</strong>ässiga sår<br />
s<strong>om</strong> påverkar deras personlighetsutveckling och sociala utveckling (Spieker 1980, Skov &<br />
Olufsson 1992, Christensen 1994)<br />
2.1 Kemiskt beroende och beroendeutveckling<br />
Att vara kemiskt beroende, jag skriver i denna <strong>studie</strong> endast <strong>om</strong> alkohol, är att vara besatt av<br />
en drog s<strong>om</strong> ovillkorligt får negativa konsekvenser. Alkoholismen är en ”kulturell” sjukd<strong>om</strong><br />
då det finns litteratur, sångtraditioner och sociala relationer och traditioner kring alkoholen.<br />
Den är full av historier och väcker minnen hos oss. Den är ”listig” då den döljs bak<strong>om</strong> andra<br />
sjukd<strong>om</strong>stillstånd s<strong>om</strong> exempelvis depression och fysiska åk<strong>om</strong>mor. Den är ”stark” då<br />
patienten ibland och alltid initialt har ett motstånd mot att bli frisk. Den är också ”tålmodig”<br />
då den inväntar hur länge s<strong>om</strong> helst på första felsteg hos patienten. (Söderling 1992)<br />
Varför slutar man inte när alkoholen ger negativa konsekvenser? Det är <strong>om</strong>öjligt svara på,<br />
<strong>om</strong> det bara finns negativa effekter vore det kanske möjligt men det finns en del positiva<br />
effekter med alkohol. Det är bland annat lustupplevelsen s<strong>om</strong> infinner sig när vi dricker<br />
alkohol. För dem s<strong>om</strong> inte är kemiskt beroende av alkohol så kan det räcka med en viss<br />
mängd alkohol vid festliga tillfällen. Den s<strong>om</strong> håller på att utveckla ett beroende är<br />
lustupplevelsen det huvudsakliga målet s<strong>om</strong> inte ”bara” förknippas med festliga tillfällen.<br />
Toleransen ökar och det innebär att det behövs mer alkohol för att uppnå lustupplevelsen. Till<br />
slut kan alkoholen bli ett sätt att lösa olika svårigheter i livet. (Söderling 1992)<br />
Ett kemiskt beroende utvecklas smygande och i viss mån <strong>om</strong>ärkligt. Det är viktigt att<br />
4
fastställa att vem s<strong>om</strong> helst kan bli alkoholiserad, det är ingen särskilt sorts människa s<strong>om</strong><br />
utvecklar det. Det är en k<strong>om</strong>plicerad k<strong>om</strong>bination s<strong>om</strong> handlar <strong>om</strong> genetisk betingelse, graden<br />
av alkoholintag samt hur länge man druckit. Troligtvis är det ”berusningen” i sig s<strong>om</strong> är<br />
centralt i utvecklingen av beroendet.(Söderling 1992)<br />
En kort beskrivning av beroendeutvecklingen: lyckokänsla------harmoni------hopplöshet,<br />
förtvivlan (vid alkoholism). Känslor s<strong>om</strong> finns vid alkoholism är bland annat skuld, skam,<br />
ensamhet, vrede, sorg, övergivenhet, kontroll förlust och förnekande. Viktigt att tänka på är<br />
att denna utveckling är densamma för familjemedlemmarna. (Föreläsning av Eleonoragruppen<br />
i Linköping 2006)<br />
2.2 Alkoholismens negativa konsekvenser för han/hennes föräldra<strong>om</strong>sorg<br />
Kontrollförlusten gör att alkoholisten inte kan kontrollera sitt drickande, hur mycket och/eller<br />
när. Tankar och handlingar blir upptagna kring alkoholen. Det kan innebära att man skjutsar<br />
sina barn i bilen påverkad, inte kan hålla vad man lovat, gör bort sig och generar sina barn,<br />
kanske slår barnen och/eller den andre föräldern och livet blir oförutsägbar. Upplevelsen av<br />
att inte klara det s<strong>om</strong> andra föräldrar kan ger en negativ självbild. Känslan ger en oerhörd<br />
skuld och skam s<strong>om</strong> till slut blir allt svårare att uthärda. Att inte klara av att sluta dricka<br />
alkohol gör att de flesta förnekar verkligheten då det blir för outhärdligt att se. En del tar livet<br />
av sig, andra dör av alkoholism och andra blir nyktra. (Söderling 1992)<br />
Förnekandet är vad amerikanerna kallar det ”de killer” då den möjliggör att alkoholisten kan<br />
fortsätta och inte ges någon möjlighet att göra något åt sitt beroende. Att förneka verkligheten<br />
är en vanligt mänskligt försvarsmekanism när världen blir för svår. Den destruktiva processen<br />
fortlöper med fysiskt, psykiskt, socialt och andligt förfall. Alkohol är en sinnesförändrad drog<br />
s<strong>om</strong> från början kan ge positiv effekt s<strong>om</strong> kan göra att man mår bättre. En alkoholist ”fastnar”<br />
i ett mönster att inte hantera känslor på ett naturligt sätt. I stället döljer han/hon, manipulerar,<br />
förtränger och förstärker dem. Med tiden blir det allt svårare att återk<strong>om</strong>ma till<br />
utgångspunkten känsl<strong>om</strong>ässig harmoni efter dryckestillfällena. Alkoholisten närmar sig allt<br />
mer höger på känsloskalan, se ovan, och till slut k<strong>om</strong>mer en oundviklig depression.<br />
(Söderling 1992) Det är viktigt att se att barnen upplever samma process.<br />
Den norska forskaren Kari Killén (1999) har på grundval av aktuell forskning och egna<br />
kliniska erfarenheter klassificerat sju centrala föräldrafunktioner s<strong>om</strong> hon anser viktiga och<br />
5
etydelsefulla för barnets utveckling och självuppfattning. 1/förmågan att uppfatta barnet<br />
realistiskt, 2/förmåga till realistiska förväntningar <strong>om</strong> de beroendemässiga och känsl<strong>om</strong>ässiga<br />
behov s<strong>om</strong> barnet kan tillfredställa, 3/förmåga till realistiska förväntningar på barnets<br />
förmåga, 4/förmåga att engagera sig positivt i samspelet med barnet, 5/förmåga till empati<br />
med barnet, 6/förmåga att prioritera tillfredställande av barnets grundläggande behov framför<br />
de egna behoven, 7/förmåga att bära egna smärtor och frustrationer utan att behöva avreagera<br />
sig på barnet. (Killén, s.160 1999)<br />
Det finns naturligtvis andra yttre faktorer än alkoholism s<strong>om</strong> allvarligt kan inverka på<br />
föräldraskap så det finns ingen självklar koppling mellan nykterhet och gott föräldraskap.<br />
(Carlsson & Johansen 2004) Men de senaste årens spädbarnsforskning har visat att samspelet<br />
mellan barnet och båda föräldrarna lägger grunden för den fortsatta utvecklingen hos barnet.<br />
Att bli bekräftad och få veta att ”du duger” är en förutsättning för att våga gå vidare till nästa<br />
utvecklingsfas för barnet. (Bowlby 2001) Denna process kan allvarligt störas i en familj där<br />
det finns ett aktivt drogberoende hos någon förälder.<br />
2.3 Barn s<strong>om</strong> växer upp i familjer med missbruk<br />
Barn s<strong>om</strong> växer upp i en familj påverkas i sin hela livsvärld både fysiskt, känsl<strong>om</strong>ässigt,<br />
socialt och andligt vilket innebär att de får negativa konsekvenser i livet. Barnens situation<br />
präglas av skamkänslor, oförutsägbarhet, brutna löften, lojalitetskonflikter, ändlösa konflikter<br />
utan lösning, och hot <strong>om</strong> att bli övergiven. Barnen blir otrygga då de aldrig vet vad s<strong>om</strong><br />
väntar dem. Det kan vara så att det s<strong>om</strong> barnet fått skäll för tidigare senare kan vara helt<br />
accepterat. Familjemedlemmarna utvecklar olika strategier för att överleva i kaoset. Det<br />
skapas en härva av skuld och självanklagelser. Barnen drabbas dubbelt, dels behöver de klara<br />
sin egen situation och hitta sina överlevnadsstrategier, dels tar de ansvar för föräldrarnas<br />
oförmåga att vara föräldrar. Det oförutsägbara blir ett ”naturligt” tillstånd då barnet inte<br />
känner till någonting annat. (Arnell & Ekb<strong>om</strong> 1996)<br />
Besvär s<strong>om</strong> barnet ofta får är magont, spända muskler, huvudvärk, apati, de blir hämmade,<br />
koncentrationssvårigheter, enures/enkopes (svårighet att hålla tätt), motorisk orolighet (tänker<br />
på våra idag allt vanligare diagnoser ADHD), trötthet/sömnproblem, varierande skolresultat,<br />
problem med k<strong>om</strong>pisar, känsl<strong>om</strong>ässig labil, depressioner, självmordstankar (försök) och<br />
överanpassning (ofta bland de barn s<strong>om</strong> har det extra svårt). (Arnell & Ekb<strong>om</strong> 1996)<br />
Barnet får svårigheter att lita på vuxna då löften bryts och planeringar ändras ett exempel kan<br />
6
vara att barnet ”glöms bort” att hämtas på förskolan då mamma ligger full hemma. Ofast är<br />
även den icke- alkoholiserade föräldern upptagen av drogen då all uppmärksamhet fokuseras<br />
på den alkoholiserade föräldern i form av ständiga bråk och gräl, förnekanden och ett<br />
avvisande sätt gentemot barnet då det inte finns någon ork att se sitt barn eller dennes behov.<br />
(Lindstein1995) Barnen upplever oftast det s<strong>om</strong> värre än själva missbruket då konflikterna<br />
inte ordnas upp på grund av missbruket och de slutar ofta med uppgivenhet, hot eller/och ett<br />
tigande. Det kan vara hot <strong>om</strong> våld, skilsmässa och övergivande av familjen. Barnet lever<br />
under ständig stress eller/och katastrofhot. (Mortensen, i Hansen, 2003) Barnen påverkas stark<br />
av disharmonin i hemmet och strategin blir ”att inte prata” <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> händer in<strong>om</strong> familjen<br />
vare sig i familjen eller utanför. Barnet får en välutvecklad förmåga redan s<strong>om</strong> liten att<br />
förneka sina känslor, sina behov och att inte känna för att övertyga sig själv och andra att<br />
deras familj är s<strong>om</strong> alla andras. (Lindstein1995)<br />
Att inte lita på någon får förödande konsekvenser då barnet isoleras från all kontakt. Barnet<br />
isoleras från sina föräldrar, sina syskon och resten av <strong>om</strong>givningen och misstänksamheten<br />
inverkar på förmågan att möta känslor och att själv uttrycka känslor. Det är kontakt med de<br />
egna känslorna s<strong>om</strong> gör det möjligt att få kontakt med andra människor. Denna regel ”att inte<br />
lita på” är också effektivt för att inte andra ska uppmärksamma hur det är i familjen och den<br />
alkoholiserade föräldern. Barnen upplever en total ensamhet och inre isolering.<br />
(Hellsten1998) Barnen anpassar sig till föräldrarnas bristande <strong>om</strong>sorgsförmåga och det<br />
onormala blir normalt, då det inte ges utrymme att bearbeta alla känslor och tankar s<strong>om</strong><br />
k<strong>om</strong>mer upp i form av rädsla, sorg och förluster. De upplever ständiga förluster exempelvis<br />
fisketuren med pappa ställs in, mamma k<strong>om</strong>mer inte till skolavslutningen på grund av att<br />
pappa är full då hon glömmer på grund av sin upptagenhet kring pappans drickande. Barnet<br />
slits mellan hopp och förtvivlan. (Lindstein 1995)<br />
I en alkoholistfamilj blir de viktigaste behoven inte tillfredställda, då det gäller ett barns<br />
behov av trygghet, behov av närhet, att bli förstådd, att någon lyssnar och att få uppskattning<br />
och uppmärksamhet. Föräldrarna har inte förmågan att tillfredställa sina egna behov och än<br />
mindre barnets, det outtalade budskapet i familjen blir att ingen har rätt till sin egen<br />
personlighet och barnets gränser kränks. (Hellsten 1998) Barnet tar över föräldrarnas ansvar<br />
och får ta ansvar s<strong>om</strong> de inte är mogna för s<strong>om</strong> städning, matlagning, hämta småsyskon på<br />
förskolan och andra vardagliga sysslor. Det är vanligt att barnet tar på sig skuld för förälderns<br />
missbruk, de tror att de gjort något fel eller inte varit tillräckligt duktiga. Barnet upplever även<br />
7
ett ansvar för föräldrarna och tröstar dem när de är ledsna och ser till att de k<strong>om</strong>mer i säng.<br />
Det innebär att de får ansvar för saker de inte kan påverka och inte har möjlighet att<br />
kontrollera. Barnet får upplevelser av hjälplöshet och otillräcklighet s<strong>om</strong> utvecklar en låg<br />
självkänsla. Barnet tänker ofta att de måste prestera något för att bli <strong>om</strong>tyckta, älskade och<br />
uppskattade. (Mortensen, i Hansen, 2003)<br />
Ett kännetecken i en alkoholistfamilj är den <strong>om</strong>bytta rollfördelningen gen<strong>om</strong> <strong>om</strong>vända<br />
föräldra- barnroller. Barnet övertar i tidig ålder delar av förälderns roll men det är samtidigt<br />
inkonsekvent, när föräldern är full får det äldsta barnet rollen s<strong>om</strong> hjälten men när föräldern är<br />
nykter ska barnet anpassa sig till att ”lyda” den vuxne. Det skapar en förvirring och det s<strong>om</strong><br />
avgör vad s<strong>om</strong> är tillåtet, förbud eller andra regler i familjen är den missbrukande förälderns<br />
psykiska och fysiska tillstånd för tillfället. Barnd<strong>om</strong>en avbryts i förtid och hämmar barnets<br />
utveckling.(Runquist 1998)<br />
Det är vanligt att barnet ljuger för att skydda sig själv och sin familj då lojaliteten mot<br />
föräldrarna är stark trots rädsla, ångest och stress. Tystnaden blir ett försvar mot exempelvis<br />
kamrater för att dölja familjesituationen s<strong>om</strong> kan bidra till att barnet känner sig mindre värd<br />
och otillräcklig. (Bengtsson & Gavelin, 1994) Barnen kan reagera olika på<br />
missbruksproblemet i familjen, det är individuellt. Man brukar vanligtvis beskriva barnens<br />
reaktionsmönster gen<strong>om</strong> att dela in dem i fyra kategorier a/hjälten, s<strong>om</strong> försöker bära<br />
familjens bördor, b/rebellen/syndbocken, s<strong>om</strong> är aggressiv, trotsig och utagerande,<br />
c/tapetbl<strong>om</strong>man, s<strong>om</strong> gör sig så osynliga så de inte märks, d/clownen, s<strong>om</strong> är glad, aktiv och<br />
charmig utåt. (Hindberg 2001)<br />
2.4 Vad är bra med en gruppverksamhet för barn- och tonårs/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> lever i en<br />
svår livssituation?<br />
Då en förälder eller båda föräldrarna missbrukar alkohol vet vi gen<strong>om</strong> forskning att barn far<br />
illa och att det påverkar hela barnets livssituation. 1989 startades de första barn och<br />
ungd<strong>om</strong>sgrupperna för barn till missbrukande föräldrar i ett samarbete mellan Röda korset,<br />
socialtjänsten, Barnpsykiatrin, skolan och alkoholmottagning. Erfarenheten var att<br />
socialtjänsten då det gällde missbruksfamiljer i huvudsak inriktade behandlingen på den<br />
vuxne och ingen erbjöd barnet något stöd. Rädda barnen ville då hitta ett arbetssätt s<strong>om</strong><br />
förenade socialtjänstens missbruksk<strong>om</strong>petens med barnpsykiatrins barnk<strong>om</strong>petens. Man hade<br />
tidigare goda erfarenheter av att arbeta med barn- och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar i grupp och<br />
8
estämde utifrån det att starta stödgrupper för barn till missbrukande föräldrar. Syftet var att<br />
barnen och tonåringarna/ungd<strong>om</strong>arna skulle få förklaringar, få bearbeta svåra upplevelser, få<br />
information - kan inte få mamma/pappa att sluta dricka, att förmedla hopp- vuxna kan bli<br />
friska, träffa andra barn- inte ensam, avlasta ansvar, skuld- inte barnets fel och extra viktigt att<br />
ha roligt tillsammans. (Arnell & Ekb<strong>om</strong> 1996)<br />
Teman s<strong>om</strong> brukar finnas med är vad kemiskt beroende innebär och hur man kan tillfriskna,<br />
familjen och familjeroller, känslor, försvar, vem är jag/självbild/identitet, gränser - kunna säga<br />
nej, eget drickande i tonårs/ungd<strong>om</strong>sgrupper. (Arnell & Ekb<strong>om</strong> 1996)<br />
3. Teoretiska begrepp och perspektiv<br />
3.1 Litteratur och relevant forskning<br />
Sverige har en lång forskningstradition in<strong>om</strong> <strong>om</strong>rådet missbruk och föräldraskap. Ingegerd<br />
Bengtsson och Anna-Bodil Gavelin har skrivit i sin bok ”Familjer och missbruk” (1994) att<br />
uppskattningsvis mellan 10-15 % av alla barn i Sverige växer upp där en eller båda<br />
föräldrarna dricker för mycket alkohol. Frid. A Hansen ”Barn i familjer med<br />
missbruksproblematik” (2003) skriver att det är viktigt att hitta metoder för att synliggöra<br />
barnen då missbruk är ett tabubelagt <strong>om</strong>råde. Det är väldigt svårt för barnen att berätta för<br />
andra vuxna hur de har det i familjen.<br />
Internationell forskning <strong>om</strong> missbrukets effekter på barnen är tämligen samstämmiga. I sin<br />
bok ”Risk och prognos” (2003) refererar Lagerberg och Sundelin till Steinhausen s<strong>om</strong> har<br />
gjort en sammanställning av den nuvarande forskningen och kunskapsläget rörande barn till<br />
alkoholmissbrukande föräldrar. Han menar att kunskapen fortfarande är bristfällig och att<br />
<strong>studie</strong>rna är heterogena och har metodiska svagheter. Steinhausen menar att effekterna av<br />
föräldrars alkoholmissbruk kan höra samman med andra faktorer och försvårande<br />
<strong>om</strong>ständigheter s<strong>om</strong> familjekonflikter, psykisk sjukd<strong>om</strong> och fattigd<strong>om</strong>. Vidare kan det finnas<br />
skyddsfaktorer s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mer barnen till goda.<br />
Det har skrivits en del <strong>om</strong> hur det är att växa upp i en familj med missbrukande<br />
förälder/föräldrar. Anna-Bodil Bengtsson och Ingegerd Gavelin, ”Familjer och missbruk”.<br />
Om glömda barn och glömda föräldrar, Frid A Hansen ”Barn i familjer med<br />
missbruksproblem”. Folkhälsoinstitutet har gjort en kartläggning <strong>om</strong> insatser för barn till<br />
9
missbrukare. Rädda Barnen har skrivit en hel del litteratur kring ämnet. Lars Lorentzon<br />
”Vredens pedagogik- <strong>om</strong> arbete med barn och föräldrar i utsatta familjer”. T<strong>om</strong>my Hellsten<br />
”Flodhästen i vardagsrummet”.<br />
Inleder teoriavsnittet med hur Stern definierar ”känsla av själv”: ” Känsla är lika med en icke<br />
självreflekterande medvetenhet s<strong>om</strong> avser direkta upplevelser. Av själv är lika med ett<br />
regelbundet mönster av medvetenhet s<strong>om</strong> uppstår i samband med att barnet konkret handlar<br />
och tänker. Medvetandet kopplas ihop till en organisation hos barnet”. (Carlberg, s. 48 1994)<br />
Det organiserade subjektiva upplevelserna k<strong>om</strong>mer så småning<strong>om</strong> att utvecklas mot ett<br />
verbalt själv med möjlighet att uttrycka sig med självreflektion.<br />
Mina teoretiska utgångspunkter är anknytningsteorin, gestaltterapins teori utifrån Lewins<br />
fältteori, det holistiska synsättet, där fen<strong>om</strong>enet är grunden s<strong>om</strong> ingår i ett fält av energier och<br />
krafter. Vi påverkas av fältet, när någon del (individ) i fältet förändras så sker något med varje<br />
del och i helheten. En annan utgångspunkt är awarness, att vi blir medvetna <strong>om</strong> vilka vi är<br />
när vi ser hur vi gör, vad vi gör, och upplever hur <strong>om</strong>världen svarar på oss.<br />
3.2 Fen<strong>om</strong>enologisk psykologisk forskning enligt filosofen Edmund Husserl (1859-1938).<br />
En <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> ansats syftar till att undersöka människors vardagliga upplevelser av ett<br />
fen<strong>om</strong>en och besvarar frågan vad något är och hur det sker. Det s<strong>om</strong> intresserar forskaren är<br />
att ta fram meningen i människans upplevelse. (Karlsson 1993)<br />
Husserl utvecklade olika metodologiska åtgärder, ”<strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a reduktioner”, vilka tre<br />
stycken är mest framträdande, a/<strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> psykologisk reduktion b/<strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a<br />
transcendental reduktionen och c/eidetisk reduktion gen<strong>om</strong> fri variation i fantasin.<br />
De första två påminner <strong>om</strong> varandra i den meningen att de försöker inställa vardagliga intryck<br />
där vi alltid oberoende av vårt medvetande ser världen s<strong>om</strong> en existens. Det s<strong>om</strong> medvetandet<br />
åstadk<strong>om</strong>mer för att världen ska vara närvarande för oss i form av arbete och prestationer<br />
döljs för oss. Vi utgår från att världen är s<strong>om</strong> den är s<strong>om</strong> en naturlig inställning och det krävs<br />
en radikal brytning från denna naturliga inställning för att reflektera över hur fen<strong>om</strong>enet är<br />
givet i och gen<strong>om</strong> medvetandet. I en beskrivning av fen<strong>om</strong>enet behöver vi sätta vår kunskap,<br />
teorier, vetenskaper in<strong>om</strong> parantes s<strong>om</strong> förklarar fen<strong>om</strong>enet. Det vi strävar efter är att öppna<br />
upp för det s<strong>om</strong> är givet i upplevelsen. (Karlsson 1993)<br />
10
Den eidetiska reduktionen strävar efter att söka efter de väsentliga drag s<strong>om</strong> gör att ett<br />
fen<strong>om</strong>en är vad det är. Med hjälp av den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a reduktionens brytning med vår<br />
naturliga inställning kan den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a attityden öppna upp för oss det s<strong>om</strong> är givet i<br />
och med medvetandet. I Husserls tänkande finns en ide <strong>om</strong> att vetenskaperna är organiserade<br />
på ett hierarkiskt sätt i relation till varandra, där livsvärlden finns längst ner. Husserl menar att<br />
livsvärlden föregår den vetenskapliga beskrivningen av världen, då den k<strong>om</strong>mer först och att<br />
den är en logisk förutsättning för den vetenskapliga beskrivningen av världen. Med<br />
livsvärlden menas upplevelsen av den värld vi föds och växer upp i. Livsvärldens innehåll ser<br />
olika ut i olika tidsepoker. (Karlsson 1993)<br />
3.3 Psykologiska teorier<br />
Min <strong>studie</strong> handlar <strong>om</strong> barn och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> växer upp i en svår livssituation så<br />
det är relevant att skriva <strong>om</strong> anknytningsteori. Barnets utveckling är en process i en<br />
psykofysiologisk helhet. Denna utvecklingsprocess och dess störningar är i relation till yttre<br />
förutsättningar, det vill säga till tillgången av psykisk och fysisk <strong>om</strong>sorg av förälder/föräldrar,<br />
och till barnets inre förutsättningar. Det har under senare tid framgått hur k<strong>om</strong>plex<br />
interaktionen är mellan genetiska faktorer och miljöfaktorer. Inte minst utvecklingen av det<br />
centrala nervsystemet balanserar utvecklingen hela tiden mot anpassning.(Wrangsjö 1984)<br />
Det centrala nervsystemets uppgift är att förmedla intryck från våra fem sinnen och för<br />
bearbetning, tolkning och lagring av information. För att upprätthålla balansen i centrala<br />
nervsystemet är det två funktioner s<strong>om</strong> ska balanseras, lag<strong>om</strong> mängd aktivitet s<strong>om</strong> frisätter<br />
energi och lag<strong>om</strong> mängd vila s<strong>om</strong> ger återhämtning och ny energi. För hög aktivitet och/eller<br />
energi är dysfunktionellt <strong>om</strong> det pågår under en längre tid. Överbelastning i form av stress<br />
eller trauma försvårar utvecklingsprocessen och inlärningen. (Wrangsjö 1984)<br />
Utvecklingspsykologiska teorier finns det en del skrivet <strong>om</strong> och synen på barnets utveckling<br />
är sammansatt utifrån olika utvecklingspsykologiska skolor. Jag beskriver två stycken.<br />
Utveckling enligt Arnold Gesell (1952) bygger på direkta observationer och han har utvecklat<br />
mognadsbegreppet in<strong>om</strong> barnpsykologin. Han har systematiskt beskrivit barns beteende i<br />
olika vardagliga situationer, vid matbordet, vid lek, toaletträning och sovmönster. Gesell<br />
menar att barns beteende visar deras förmåga att motsvara <strong>om</strong>givningens krav i en viss ålder.<br />
Om barnet visar ett avvikande beteende visar det att barnet har en inre konflikt mellan sin<br />
egen förmåga och <strong>om</strong>givningens förväntningar. Gesell menar att barnet pressas att uppvisa ett<br />
11
eteende s<strong>om</strong> den inte är mogen gör. (Wrangsjö 1984)<br />
Jean Piaget menar att utvecklingen är en process där alla levande varelser strävar efter en<br />
jämvikt med miljön gen<strong>om</strong> en ömsesidig anpassningsprocess. Piaget intresserade sig främst<br />
för barnets intellektuella utveckling. Han menade att den intellektuella utvecklingen följer<br />
liknande mönster s<strong>om</strong> den emotionella och att de inte går att särskilja. Denna<br />
anpassningsprocess innebär att det nya s<strong>om</strong> tas in, s<strong>om</strong> kan vara fysiska eller psykiska<br />
upplevelser, anpassas till det gamla s<strong>om</strong> redan finns i vår organism. Piaget talar <strong>om</strong> en<br />
växelverkan mellan barnet och dess <strong>om</strong>givning och han menar att intrycken tas i bruk och<br />
integreras för att sedan k<strong>om</strong>ma till uttryck alltefters<strong>om</strong> barnet mognar. (Wrangsjö 1984)<br />
In<strong>om</strong> den akademiska personlighetspsykologin finns det samlat en stor kunskapsbank utifrån<br />
olika aspekter på individen. Anknytningsteorin s<strong>om</strong> handlar <strong>om</strong> anknytningen mellan barn<br />
och förälder. Barn med trygg anknytning har föräldern s<strong>om</strong> en trygg bas för utforskande av<br />
världen. Kognitiv teori handlar <strong>om</strong> perception, minne, tankeprocesser och språk. Genusteori,<br />
då könsrollsidentiteten stabiliseras vid tre till fyra år, medan den får en djupare innebörd efter<br />
ytterligare ett par år. Vuxna reagerar spontant olika utifrån en pojke eller en flickas beteende.<br />
Affektteori är idag en själklarhet in<strong>om</strong> utvecklingspsykologin (Havnesjö & Mothander 1995)<br />
s<strong>om</strong> är biologiska aspekter av affektiv och emotionell utveckling. Studier av affekter och<br />
känslor har blivit ett prioriterat <strong>om</strong>råde. Emotionell intelligens s<strong>om</strong> avser aspekter s<strong>om</strong> är<br />
relevanta i sociala samspel. Dit hör självkänsla, empati, moral, konfliktlösningsförmåga och<br />
social k<strong>om</strong>petens. Goleman (1997) beskriver fem k<strong>om</strong>ponenter. Förmåga att, a/tolerera,<br />
härbärgera och ha kontakt med sina känslor, b/gestalta, reglera och hantera sina känslor på ett<br />
sätt s<strong>om</strong> är adekvat i situationen, c/motivera sig själv, vilket innefattar emotionell<br />
självkontroll, d/uppfatta andras känslor gen<strong>om</strong> empatisk tolkning av verbala och icke-verbala<br />
uttryck, e/skapa och bevara relationer samt hantera konflikter. (Wrangsjö 1984) Jag k<strong>om</strong>mer<br />
att återk<strong>om</strong>ma till anknytningsteorin, affekteorin och emotionell intelligens.<br />
Underlag för utvecklingsteorier har förändrats till ”det observerande barnet” istället för den<br />
traditionella utvecklingspsykologin s<strong>om</strong> betecknas ge bilder av ”det kliniska barnet”. Det har<br />
kunnat gen<strong>om</strong>föras gen<strong>om</strong> modern teknik för registrering exempelvis videoinspelning av<br />
interaktionen barn och mor från förlossningen och framåt. Objektrelationsteorin har<br />
invändningar mot att barnet i första hand söker driftstillfredställelse före relationen till<br />
12
objektet, s<strong>om</strong> kan vara modern eller andra yttre faktorer. Objektrelationsteoretikerna belyser<br />
olika faser i utvecklingen av ett barns sätt att uppfatta sig själv och andra. De menar att barn<br />
har inre bilder av viktiga och <strong>betydelse</strong>fulla yttre relationer s<strong>om</strong> människor och andra viktiga<br />
objekt. Barnets inre bilder av yttre relationer och sin egen inre bild av sig själv har en<br />
avgörande <strong>betydelse</strong> för personlighetsutvecklingen och framtida relationsförmåga.<br />
Objektrelationsteorin är sammansatt av skilda aspekter utifrån bland annat Mahler (1984),<br />
Winnicott (1984), Balint (1995), A. Freud (1959) och (Brodin & Hylander 1997)<br />
3.4 En trygg bas, anknytningsteori<br />
Sedan tio år har det pågått en dynamisk utveckling i vår kunskap <strong>om</strong> den tidiga interaktionen<br />
barn och mor tack vare forskning. Nyare forskning har väckt uppmärksamhet kring två viktiga<br />
fen<strong>om</strong>en, dels det nyfödda barnets förmåga att gå in i en social interaktion och en känslig<br />
moders förmåga att delta i den. En livlig social interaktion växlar med stunder av vila<br />
tillsammans. (Stern 1977, 1985), Sander (1977), Schaffer (1977, 1979) Modern anpassar sitt<br />
beteende utifrån barnets egen auton<strong>om</strong>a rytm gen<strong>om</strong> att inleda eller drar sig undan<br />
interaktionen.<br />
I föräldra<strong>om</strong>sorg är ett centralt begrepp att finnas till hands, föräldrarna är en trygg bas där<br />
barnet/tonåringen kan ge sig ut i världen och vara säker på att bli välk<strong>om</strong>nad när det k<strong>om</strong>mer<br />
tillbaka med att få fysisk och emotionell <strong>om</strong>sorg. I det ingår exempelvis att bli tröstad <strong>om</strong> det<br />
är ledset, lugnad <strong>om</strong> det är oroligt och mat vid hunger. Begreppet trygg bas varifrån barn,<br />
tonåringar och vuxna kan ge sig ut i världen och s<strong>om</strong> han återk<strong>om</strong>mer till ger en förståelse för<br />
hur en emotionell stabil person utvecklas och fungerar resten av livet. (Bowbly 2001)<br />
I slutet av 1990-talet har nya tankar och idéer k<strong>om</strong>mit där man talar mer <strong>om</strong> barnets<br />
k<strong>om</strong>petens, en varm och trygg vuxen -barn relation har setts s<strong>om</strong> mål i sig mer än s<strong>om</strong> ett<br />
medel för utveckling. Den känsl<strong>om</strong>ässiga och intellektuella utvecklingen är ömsesidigt<br />
beroende av varandra. Även de yngre barnen betraktas s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>petenta, nyfikna och<br />
kunskapssökande. Forskning visar att barnet från allra första början aktivt söker kontakt.<br />
Spädbarnet är en personlighet, den hör, ser, känner doft och smak, minns och relaterar till<br />
andra människor från början. Att skapa mening och sammanhang är en drivkraft s<strong>om</strong> finns<br />
från början. Daniel Stern är den s<strong>om</strong> bidraget till bilden av ”ditt k<strong>om</strong>petenta barn” gen<strong>om</strong> sina<br />
forsknings<strong>studie</strong>r och förklaringar från olika traditioner. Vi styrs av arvet, biologin, miljön<br />
och psykologin i ett ömsesidigt, ständigt pågående samspel. Kroppen och själen ses s<strong>om</strong> en<br />
13
helhet. (Brodin & Hylander 1997)<br />
3.5 Känsla av själv<br />
Stern beskriver att gen<strong>om</strong> bekräftande samspel med andra blir man sig själv, tydlig för sig<br />
själv och tydlig för andra. Självet är alltid där man är i stunden och alltid ”sig själv” trots att<br />
vi utvecklas och förändras. Att vara ”sig själv” är ju inget vi tänker på det är så självklart.<br />
Man känner att man har en kropp skild från <strong>om</strong>givningen, jag handlar, jag känner, jag talar<br />
<strong>om</strong> känslor och upplevelser, delar mina erfarenheter med andra vilket tillhör det vardagliga<br />
livet. (Barbro & Hylander) Stern säger ”även <strong>om</strong> vi aldrig kan enas <strong>om</strong> vad självet exakt är,<br />
har vi s<strong>om</strong> vuxna ändå en mycket verklig känsla av själv, s<strong>om</strong> gen<strong>om</strong>syrar vardagens sociala<br />
upplevelser”. (Carlberg, s. 47) Självet är oftast lika <strong>om</strong>edveten s<strong>om</strong> vår andning, men vi kan<br />
göra oss medvetna <strong>om</strong> och hålla kvar dem i vårt medvetande. (Carlberg 1994)<br />
Stern menar att känslan av själv finns från livets början innan barnet kan reflektera över sig<br />
själv eller har ett språk. Olika känslor eller upplevelser läggs samman under de tre fyra första<br />
åren. Upplevelser av självet fortsätter att vara, växa och vara aktiva hela livet. Dessa<br />
upplevelser var och en innebär ett särskilt sätt att uppleva sig själv och <strong>om</strong>världen och ett<br />
särskilt sätt att relatera till andra människor. Barnets upplevelse av sig själv formas i hög grad<br />
av de känslor s<strong>om</strong> andra reagerar på barnet med. Det finns två centrala utvecklingslinjer, det<br />
ena är vår auton<strong>om</strong>i, vår självständighet och det s<strong>om</strong> är vår skärskildhet, med andra ord, s<strong>om</strong><br />
är vi. Det andra handlar <strong>om</strong> att kunna känna igen sig i andra, att kunna förstå vad andra<br />
känner och upplever och att kunna dela med sig av sitt eget inre liv. Att vara och bli förstådd<br />
och därigen<strong>om</strong> kunna dela upplevelser med andra. Det s<strong>om</strong> har med empati och intimitet att<br />
göra. Vi är samtidigt lika, unika och olika varandra. Barn börjar förstå någonstans mellan sju<br />
till nio månader att det s<strong>om</strong> händer inne i mig påminner <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> händer i andra.<br />
Samförstånd s<strong>om</strong> upplevs utan ord, gen<strong>om</strong> ögonkontakt eller delad upplevelse känns s<strong>om</strong> en<br />
djupare kontakt än ord kan uttrycka. Vid osäkerhet hos barnet söker den kontakt med modern<br />
för att läsa av den känsla s<strong>om</strong> modern förmedlar. (Brodin & Hylander 2002)<br />
I situationer när barnet är osäkert och förvirrat och inte vet vad det känner söker de kontakt<br />
med viktiga personer för att läsa av deras känslor och överta s<strong>om</strong> sina egna. Gen<strong>om</strong> sättet att<br />
reagera s<strong>om</strong> vuxen ger vi en känsl<strong>om</strong>ässig värdering s<strong>om</strong> barnet kan ta s<strong>om</strong> sitt eget. Att dela<br />
känslor ger barnet fingervisning <strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> är rätt eller fel, farligt eller ofarligt och bra eller<br />
dåligt. Barnet behöver uppleva upprepningar och likhet för att kunna känna igen sig och<br />
14
orientera sig. När ramarna är trygga och förutsägbara behöver det överraskningar och<br />
utmaningar för att kunna välja sitt eget förhållningssätt till <strong>om</strong>givningen och sina känslor.<br />
Stern talar <strong>om</strong> vikten av intoning, det vill säga, att vuxna fångar det barnet uttrycker och ger<br />
tillbaka känslan översatt till ett annat uttrycksmedel. Stern menar att det är viktigt hur rösten<br />
låter och vilken känsla den förmedlar. Barnet upplever att det ”jag känner”, känner mamma<br />
igen och vi känner det här tillsammans. Gen<strong>om</strong> intoningen utvecklas barnets inre liv,<br />
känslorna blir verkliga och det går att sätta ord på dem så småning<strong>om</strong>. Om känslorna inte<br />
delas blir de overkliga och diffusa vilket i sig ger en känsla av ensamhet. (Brodin & Hylander<br />
2002)<br />
Affektteorin idag grundar sig på både biologi och psykologi, från Darwins för mer än 100 år<br />
sedan funderingar på varför människor har känslor och <strong>om</strong> vissa gynnade människans<br />
överlevnad fram till dagens spädbarnsforskning och hjärnforskning. Spädbarnsforskare har<br />
påvisat att spädbarn världen över under sitt första år ger samma kroppsliga uttryck åt<br />
grundaffekterna s<strong>om</strong> vuxna. Hjärnforskare betonar affekternas centrala funktion från olika<br />
håll s<strong>om</strong> ger stöd åt affektteorin. Enligt affektteorin är affekterna lika för alla och utgör den<br />
biologiska grunden för känslorna. Däremot blir upplevelsen av effekterna en psykologisk<br />
verklighet s<strong>om</strong> är individuell. Affekten blir en brygga mellan biologi och psykologi. Man kan<br />
skilja på affekter s<strong>om</strong> är a/biologiska uttryck, b/upplevelser av affekt samt c/känslor s<strong>om</strong><br />
består av affekter och minnen av upplevda affekter. Affekterna fungerar s<strong>om</strong> vår överlevnad<br />
och med deras hjälp anpassar vi oss till tillvaron och kan avgöra <strong>om</strong> det är bra eller dåligt för<br />
en själv. De ger signaler till <strong>om</strong>givningen <strong>om</strong> vad s<strong>om</strong> pågår in<strong>om</strong> människan. Affekterna är<br />
den biologiska grunden för känslorna och det nyfödda barnet påbörjar en interaktion med<br />
<strong>om</strong>givningen s<strong>om</strong> ger varje barn unika upplevelser. Just den individuella upplevelsen av<br />
effekten är psykologisk och så utvecklas känslorna. Man kan säga att känslorna är knutna till<br />
människans historia. (Brodin & Hylander 2002)<br />
Det är lätt att smittas när någon är glad och skrattar, ömsesidigt intresse för varandra gen<strong>om</strong><br />
ansiktsuttryck och en smittande glädje ger barnet en känsla av ett ”jag” och ett ”du” och något<br />
s<strong>om</strong> händer mellan oss. Äldre barn och vuxna har utvecklat ett skydd mot ”känslosmitta”<br />
exempelvis när någon gråter tåras ögonen men man börjat inte gråta själv. För att inte<br />
invaderas av andras känslor utvecklas ett skydd s<strong>om</strong> Nathanson kallar den empatiska muren.<br />
Om den blir för hög eller för rigid försvinner lyhördheten för andra människors känslor men å<br />
15
andra sidan blir den för låg upplever man ständigt andras känslor och hamnar i ett<br />
känsl<strong>om</strong>ässigt kaos. En vuxen s<strong>om</strong> har en lag<strong>om</strong> empatisk mur kan förstå andra människors<br />
känslor utan att invaderas av dem och kan då känna och visa empati. Att känna empati bygger<br />
på en egen upplevd känsla s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mer ur eller riktar sig mot någons situation eller/och<br />
känslor. (Bengtsson 1999) Att uppfatta och känna igen hur det känns i en annan människa är<br />
grunden för empati och för att kunna det måste man vara förtrogen med sina egna känslor.<br />
Grunden för det är att barns känslor blir igenkända och bekräftade av vuxna så det ges<br />
möjlighet att bli förtrogen med sina egna känslor. Gen<strong>om</strong> att tala <strong>om</strong> sina känslor och även<br />
andras läggs grunden till den empatiska utvecklingen. (Brodin & Hylander 2002)<br />
3.6 Gestaltterapins värdesystem, den dialogiska aspekten, gestaltpsykologi och fältteorin<br />
Är viktigt för mig s<strong>om</strong> gestaltterapeut att skriva <strong>om</strong> gestaltteori s<strong>om</strong> är relevant i min <strong>studie</strong>. I<br />
gestaltterapi är livssynen existentialistisk vilket innebär att förhållningssättet till livet är en<br />
inre relation till hur människan förhåller sig till existensen. Existentialismen är en filosofisk<br />
skola s<strong>om</strong> övervägande har formulerats av Kierkegaard (1813-55) och vidareutvecklats av<br />
tyske filosofen Heidegger (1889-1976) s<strong>om</strong> var elev till Husserl (1859-1938). För Heidegger<br />
var det väsentliga hur människan är inte vad hon är. Han menade att det var ett missförstånd<br />
att se objekt och subjekt s<strong>om</strong> åtskilda efters<strong>om</strong> de inte kan särskiljas i individens upplevelse<br />
av <strong>om</strong>världen. Med ordet existens menas verkligheten s<strong>om</strong> människans upplever den, alltså<br />
människan upplevelse av att något är. Existensfilosoferna menar att när vi erkänner att vi ska<br />
dö förändras vi för alltid. Det tvingar oss att se att jag är helt ensam samtidigt s<strong>om</strong> jag är<br />
beroende av <strong>om</strong>världen och att jag lever i en begränsad tid, ensam och beroende av andra och<br />
tiden.(Hostrup 2002)<br />
När vi erkänner grundvillkoren kan vi skapa ett engagerat liv, ett liv s<strong>om</strong> upplevs s<strong>om</strong> fullt av<br />
liv. Filosofen Martin Buber (1878-1965) talar <strong>om</strong> det dialogiska förhållandet och menar att<br />
ingenting är något utan något annat. Allt är relation, när livet upplevs s<strong>om</strong> fullt av liv, är när<br />
ett verkligt möte sker mellan ett Jag och ett Du. I relationen uppstår något mellan Jag och Du<br />
s<strong>om</strong> är mera och annat än parterna själva, det är också en upplevelse av liv och kraft s<strong>om</strong><br />
Buber menar har en andlig kraft. Vi människor kan skapa livfullhet gen<strong>om</strong> att förhålla oss<br />
dialogiskt till olika aspekter på livet. I det dialogiska förhållandet så upplevs det sätt s<strong>om</strong> jag<br />
handlar på i förhållande till andra människor också ett sätt att påverka mig själv. Det uppstår<br />
”något” mellan Jag och Du, en upplevelse av något <strong>betydelse</strong>fullt, s<strong>om</strong> ändrar upplevelsen till<br />
ett Jag <strong>–</strong> Du <strong>–</strong> förhållande. Det kan aldrig ske ett möte gen<strong>om</strong> mig och aldrig utan mig utan att<br />
16
det uppstår i sammansmältningen av Jag och Du. ”Jag blir till gen<strong>om</strong> Du! (Hostrup 2002)<br />
Det är den psykologiska teorin s<strong>om</strong> bestämmer hur de psykiska fen<strong>om</strong>enen ska förstås och<br />
behandlas. I gestaltterapi är det gestaltpsykologi s<strong>om</strong> är den teoretiska ramen och<br />
förutsättningen för det terapeutiska arbetet med individens förmåga att överleva.<br />
Gestaltpsykologin är teorin <strong>om</strong> hur människan k<strong>om</strong>mer till insikt, att människan aut<strong>om</strong>atisk<br />
organiserar det s<strong>om</strong> påverkar oss i helheter, ”gestalter”, så att de bildar mönster s<strong>om</strong> vi känner<br />
igen oss i och s<strong>om</strong> ger <strong>betydelse</strong>/mening. Så i gestaltterapi använder terapeuten<br />
gestaltpsykologi s<strong>om</strong> en teori för att förstå individens upplevelser och handlingar s<strong>om</strong> en<br />
funktion av människan organiserande. Människans föds med en förmåga att få behoven och<br />
<strong>om</strong>världens olika situationer att passa ihop. Vi anpassar oss till olika<br />
livssituationer/livsmiljöer s<strong>om</strong> vi kallar självbevarelse. Självbevarelsen är vår överlevnad s<strong>om</strong><br />
sörjer för att organismen dels kan växa och dels kan upprätthålla en form av jämvikttillstånd<br />
fysiskt och psykiskt. Denna process kallas ”självreglering”. Gestaltpsykologi representerar ett<br />
vetenskapligt och biologiskt grundat processtänkande att det är möjligt för människan att<br />
förstå att gestaltprocesserna, mellan stimuli och reaktion, äger rum och hur det sker. Vilket<br />
innebär att det går att påverka processerna. Max Wertheimer anses vara grundaren till<br />
gestaltpsykologin då han var den s<strong>om</strong> först formulerade viktiga lagbundenheter för hur visuell<br />
påverkan blir till en upplevelse. Det var just det här s<strong>om</strong> inspirerade Fritz Pearls och övriga<br />
gestaltskapare när gestaltterapin utarbetades. Gestaltpsykologins överordnade teori är holism<br />
och fen<strong>om</strong>enologi, Holismen betonar att egenskaper, ting eller psykiska fen<strong>om</strong>en inte står för<br />
sig själva då de står i ett ömsesidigt förhållande till den helhet de ingår i. Helheten bestämmer<br />
delarna och inte tvärt<strong>om</strong>, inte heller människans upplevelser kan hänföras till en bestämd del i<br />
hennes sätt att vara, handla eller fungera fysiskt. Det var främst gestaltpsykologen Lewin s<strong>om</strong><br />
förde ut gestaltpsykologin från laboratorieforskning till personlighetspsykologin. De<br />
gestaltpsykologiska grundprinciperna gör gestaltterapin till en psykoterapi. (Hostrup 2002)<br />
Den tysk-amerikanska gestaltpsykologen Kurt Lewin (1938) utvidgade gestaltpsykologin till<br />
att gälla en teori <strong>om</strong> personlighetsutveckling. Han införde en ekologisk helhetssyn där<br />
kulturella, sociala och psykologiska fen<strong>om</strong>en är dynamiska krafter s<strong>om</strong> arbetar tillsammans i<br />
organiserandet av helheter. Lewin menade att alla människor påverkar varandra och att deras<br />
inbördes placering i ett rum påverkas av ”krafter” där allt påverkar varandra. Han undersökte<br />
och beskrev hur allt i ett dynamiskt fält är ömsesidigt beroende av varandra. Det kallas<br />
fältteorin och beskriver människans beteende s<strong>om</strong> en funktion av individen och miljön. Ett<br />
17
fält är en helhet där allt påverkar allt. Fältteorin finns i alla förhållanden och relationer, man<br />
kan inte föreställa sig en organism utan ett fält. (Hostrup 2002) (”Ett fält är lika med<br />
personens sätt att organisera på (handla på) med tillägg för <strong>om</strong>givningen <strong>–</strong> sett i ett<br />
tidsperspektiv”). (Hostrup, s. 92)<br />
3.7 Awareness<br />
När människa går in i en kontakt med <strong>om</strong>världen sker och utvecklas gestaltningsprocesserna.<br />
I kontakten är människa vaken för vad och hur hon upplever och att hon upplever.<br />
Gestaltterapin kallar denna process för awarenessprocessen. Awareness innebär att<br />
organismen befinner sig i ett tillstånd av ofokuserad ”vakenhet” s<strong>om</strong> gör det möjligt att ”ställa<br />
in skärpan” på ett fen<strong>om</strong>en när det är nödvändigt för överlevnaden. Det är en ”vakenhet” mot<br />
inre och yttre villkor så att organismen kan inrättas efter dessa villkor. Ett exempel vid risk för<br />
våld i en familj upplever organismen allt det s<strong>om</strong> påminner i <strong>om</strong>givningen <strong>om</strong> rädsla i form<br />
av vad s<strong>om</strong> hörs, syns, tänks i förhållande till det. När risken för våld upphör blir den tidigare<br />
ständiga ”vakenheten” rädslan koncentrerad mot det s<strong>om</strong> har med möjlighet till lättnad att<br />
göra. Ju mer utvecklad processen är desto mer förmåga och flexibilitet har individen att<br />
organisera sig i sin värld och välja sitt handlande. (Hostrup 2002)<br />
En person s<strong>om</strong> är i awareness vet vad hon gör, hur hon gör det och att hon väljer att vara s<strong>om</strong><br />
hon är. (Skills in 2001)<br />
4. Metod<br />
4.1 Undersökningens syfte<br />
Syftet med denna <strong>studie</strong> är att undersöka ungd<strong>om</strong>arnas upplevelse av vad s<strong>om</strong> är<br />
<strong>betydelse</strong>fullt för dem med att vara med i en grupp där de träffar andra med liknande<br />
upplevelser. Min ambition är att ta reda på gruppverksamhetens <strong>betydelse</strong> för ungd<strong>om</strong>ar till<br />
missbrukande förälder/föräldrar. Så min forskningsfråga är vad har/är <strong>betydelse</strong>fullt med att<br />
gå i en gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> har missbrukande förälder/föräldrar?<br />
Jag har utifrån ett <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>t perspektiv intervjuat ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> nyligen har gått eller<br />
fortfarande går i sådan gruppverksamhet för att höra vilken <strong>betydelse</strong> gruppverksamheten s<strong>om</strong><br />
fen<strong>om</strong>en har för dem. Gen<strong>om</strong> att sen gå igen<strong>om</strong> informanternas intervjuer och jämföra dem se<br />
<strong>om</strong> det finns gemensamma kännetecken s<strong>om</strong> beskriver gruppverksamhetens fen<strong>om</strong>en. Jag<br />
18
hoppas med denna <strong>studie</strong> finna gemensamma kännetecken s<strong>om</strong> beskriver gruppens <strong>betydelse</strong>.<br />
Min ambition är att undersöka utifrån ett ungd<strong>om</strong>sperspektiv s<strong>om</strong> inte gjorts tidigare.<br />
4.2 Metod<br />
Hur man väljer forskningsmetod är kopplat till hur man samlar in och hanterar den kunskap<br />
man får gen<strong>om</strong> sin <strong>studie</strong>. Utan det är forskningsfrågan s<strong>om</strong> avgör vilken forskningsmetod<br />
man bör välja. Jag har valt en kvalitativ <strong>studie</strong> med en <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> metod då min<br />
forskningsfråga passar in i den forskningsmetoden. Jag vill förutsättningslöst undersöka<br />
ungd<strong>om</strong>arnas subjektiva upplevelser av vad s<strong>om</strong> varit <strong>betydelse</strong>fullt med att gå i<br />
gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> har en missbrukande förälder/föräldrar. Jag är intresserad<br />
av att undersöka barngruppsverksamhetens väsen sås<strong>om</strong> den upplevs av deltagarna. Vad är<br />
det s<strong>om</strong> gör det <strong>betydelse</strong>fullt att mötas och träffa andra i liknande situation? Finns det några<br />
gemensamma upplevelser s<strong>om</strong> ungd<strong>om</strong>arna beskriver? Och <strong>om</strong> hur ser de gemensamma<br />
upplevelserna ut? Mitt intresse är att utifrån ett ungd<strong>om</strong>sperspektiv och inte ett vuxet<br />
perspektiv undersöka upplevelser av vad s<strong>om</strong> är viktigt och <strong>betydelse</strong>fullt.<br />
Den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a metoden söker kunskap <strong>om</strong> verkligheten, efter helheten i delarna.<br />
Fen<strong>om</strong>enologin menar att kunskap k<strong>om</strong>mer inte enbart utifrån utan också inifrån det aktiva<br />
medvetandet. Metoden är att ”gå till sakerna själva” och undersöka dem förutsättningslöst.<br />
Om jag däremot i min <strong>studie</strong> velat undersöka barngruppsverksamhetens <strong>om</strong>fattning,<br />
fördelningen på åldrar och söka efter andra variabler då hade jag valt en kvantitativ <strong>studie</strong><br />
istället. En annan forskningsfråga skulle ha kunnat vara ”Vad är det s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>fullt med<br />
att gå i en gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> har en missbrukande förälder/föräldrar”. Då<br />
söker forskaren efter vad s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>fullt för att eventuellt kunna formulera en teori.<br />
Utifrån den forskningsformuleringen hade ”grounded theory” kunnats använda s<strong>om</strong> metod.<br />
Jag är intresserad av att undersöka ungd<strong>om</strong>arnas upplevelse av gruppverksamheten då det är<br />
intressant hur alla individer i gruppen tillsammans påverkar gruppens väsen. Då är en<br />
<strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> metod den bästa.<br />
Jag har intervjuat ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> gått och fortfarande går i en gruppverksamhet för barn till<br />
missbrukande förälder/föräldrar. ”Målet för intervjuforskaren är att återvända till sin<br />
kvalitativa undersökningsfärd med en berättelse s<strong>om</strong> gör rätt visa åt intervjupersonernas<br />
historier <strong>om</strong> sin livsvärld och s<strong>om</strong> förmedlar ny giltig kunskap och insikt åt dem s<strong>om</strong> lyssnar<br />
19
heller läser berättelsen.” (Kvale, s. 78 1997)<br />
Emil Kruuse skriver i sin bok att kravet på att en undersökning ger ny kunskap och förståelse<br />
är att den ger vidgad insikt. Mitt forskningsprojekt täcker ett fen<strong>om</strong>en s<strong>om</strong> blivit bristfälligt<br />
undersökt tidigare. Ungd<strong>om</strong>ar har i andra <strong>studie</strong>r blivit intervjuade kring positiva effekter av<br />
att medverka i en gruppverksamhet men inte kring hur de upplever gruppens <strong>betydelse</strong>.<br />
Under intervjutillfället vill jag att informanten talar så fritt s<strong>om</strong> möjligt kring min<br />
frågeställning. Jag k<strong>om</strong>mer att hjälpa till gen<strong>om</strong> att fråga efter konkreta händelser och frågat<br />
efter känslor, tankar och vad s<strong>om</strong> händer. Målet med min <strong>studie</strong> har inte varit att pröva en av<br />
mig uttalad hypotes eller att formulera en teori utan den är deskriptiv och empirisk. Kvale<br />
(1997) skriver i sin bok att det krävs kunskap <strong>om</strong> ett fen<strong>om</strong>en s<strong>om</strong> ska undersökas för att<br />
kunna ställa viktiga frågor.<br />
4.3 Dataanalys enligt EPP-metoden<br />
Jag har valt EPP-metoden (Emperical Phen<strong>om</strong>enological method) för att analysera materialet<br />
s<strong>om</strong> en svensk forskare Karlsson (1993) har utarbetat s<strong>om</strong> en metod för psykologisk<br />
forskning, den baseras på Husserls <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a filosofi. Syftet är att beskriva<br />
meningsstrukturen s<strong>om</strong> finns i upplevda erfarenheter <strong>om</strong> fen<strong>om</strong>enet. I min <strong>studie</strong> är jag<br />
intresserad av att ta få svar på min fråga vad s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>fullt med att gå i en<br />
gruppverksamhet för tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar med förälder/föräldrar s<strong>om</strong> missbrukar. Min fråga<br />
syftar till vad något är (gruppen) och hur det sker (verksamheten). (Karlsson 1993)<br />
Det sker utifrån fyra steg s<strong>om</strong> beskrivs här:<br />
Steg 1: Forskaren transkriberar intervjuerna och läser igen<strong>om</strong> dem ett flertal gånger för att få<br />
förståelse för helheten. Jag har läst och även lyssnat igen<strong>om</strong> intervjuerna flera gånger. Själva<br />
processen är att i möjligaste mån få fatt i informanternas ursprungliga upplevande.<br />
Steg 2: Forskaren delar in alla protokoller i meningsenheter (Mu) utifrån informanternas<br />
ursprungliga upplevande i möjligaste mån. Det är informantens beskrivning av konkreta<br />
händelser, fakta, känslor och tankar s<strong>om</strong> forskaren vill ska framgå i texten.<br />
Steg 3: Forskaren ”översätter” informanternas vardagliga språk till ett forskarspråk med<br />
20
tonvikt på det undersökta fen<strong>om</strong>enet. Det är i detta steg s<strong>om</strong> den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a<br />
reflektionen startar. Informantens konkreta uttryck transformeras <strong>om</strong> till forskarens<br />
perspektiv. Uppgiften är att beskriva den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a strukturen.<br />
Steg 4: Alla protokoll läses igen<strong>om</strong> återigen och forskaren tittar efter meningsfullheten s<strong>om</strong><br />
beskriver specifikt fen<strong>om</strong>enet man undersöker. Sedan läser forskaren alla protokollen för att<br />
se <strong>om</strong> de specifika beskrivningarna av fen<strong>om</strong>enet stämmer överens i alla protokoll. Finns det<br />
likheter med varandra så har man hittat en generell beskrivning av fen<strong>om</strong>enet man<br />
undersöker. Då presenteras flera specifika beskrivningar s<strong>om</strong> stämmer överens med alla<br />
protokoll. (Karlsson 1993)<br />
Forskarens tolkande enligt EPP-metoden utgörs av den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a filosofins analys av<br />
medvetandet s<strong>om</strong> intentionalt s<strong>om</strong> jag beskrivit tidigare. Det empiriska materialet läser och<br />
tolkar forskaren med utgångspunkt att det är hur informanterna meningsbestämmer den<br />
upplevda och beskrivna situationen av det fen<strong>om</strong>en <strong>studie</strong>n undersöker. Forskaren är inte<br />
intresserad av individuella fakta utan av den mening s<strong>om</strong> faktumet består av. Husserls eidetisk<br />
induktion syftar till att kartlägga ett fen<strong>om</strong>ens väsensstruktur gen<strong>om</strong> att i fantasin variera olika<br />
parametrar. Dataanalysen i EPP-metoden är i viss mån också eidetisk då forskaren inte håller<br />
kvar intresset på individuella fakta utan söker upptäcka meningen s<strong>om</strong> faktumet gen<strong>om</strong>syras<br />
av.<br />
Det hermeneutiska inslaget i EPP-metoden att analysera forskarens material har en relevans<br />
då forskarens förförståelse har en <strong>betydelse</strong> s<strong>om</strong> styr tolkningen av materialet. För att kunna<br />
analysera texten behövs förförståelsen för att kunna se och förstå fen<strong>om</strong>enet i texten.<br />
Betydelsen av forskarens förförståelse i det empiriska analysarbetet ställs i kontrast mot<br />
forskarens strävan att vara så öppen s<strong>om</strong> möjligt i tolkningen. Den ”hermeneutiska cirkeln”<br />
s<strong>om</strong> rör förförståelsens ömsesidiga cirkulation mellan del och helhet, mellan helhet och del.<br />
Det innebär att forskarens tolkning av materialet endast kan ske mot bakgrund av en<br />
helhetsförståelse, s<strong>om</strong> fördjupas gen<strong>om</strong> analysen av varje del. (Karlsson 1993)<br />
Informanternas berättelser vid intervjutillfället är mycket mer än de tankar s<strong>om</strong> går att<br />
uttrycka i ord utan också oerhört mycket mer i form av förnimmelser, känslor och tankar s<strong>om</strong><br />
rimligtvis inte formulerats högt. Då våra tankar och det vi säger inte har samma struktur. Det<br />
finns av naturliga skäl en klyfta mellan det ursprungliga upplevandet i stunden och det s<strong>om</strong> är<br />
21
min text då det är oundvikligen i all form av datainsamling. Det är ett gap i tiden mellan det<br />
upplevda och det återgivna upplevda. Forskaren är du intresserad av meningsstrukturen s<strong>om</strong><br />
beskriver informantens upplevelser. Det innebär att forskaren vill förstå det s<strong>om</strong> gemensamt<br />
uttrycker den värld s<strong>om</strong> beskrivs. Resultaten s<strong>om</strong> forskaren k<strong>om</strong>mer fram till består av ett<br />
antal konstituenter (kännetecken) s<strong>om</strong> i sig beskriver fen<strong>om</strong>enets meningsstruktur. De<br />
kännetecken s<strong>om</strong> återk<strong>om</strong>mer i alla informanternas protokoll utgör de generella<br />
kännetecknen. Om man däremot finner vissa kännetecken endast i ett eller några få protokoll<br />
kallas de för typologiska kännetecken. (Karlsson 1993)<br />
Fen<strong>om</strong>enologisk forskning visar på möjligheterna för fen<strong>om</strong>enets existens s<strong>om</strong> forskaren<br />
undersöker. Själva ordet fen<strong>om</strong>en härstammar från grekiskan och där betyder det ”det s<strong>om</strong><br />
visar sig” och det är i den <strong>betydelse</strong>n fen<strong>om</strong>enologin använder ordet. Det hermeneutiska<br />
inslaget att människan livsvärld är vara -i- världen fångar den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a metoden.<br />
(Bengtsson 1999)<br />
4.4 Datainsamling<br />
4.4.1 Intervjun<br />
Barn s<strong>om</strong> växer upp med någon förälder s<strong>om</strong> missbrukar har ofta svårighet att känna tillit till<br />
vuxenvärlden s<strong>om</strong> försvårar deras psykiska mognad och de får svårigheter att känna igen<br />
känslor och sätta ord på dem. Detsamma kan naturligtvis gälla även vuxna människor. Utifrån<br />
det har jag valt att intervjua ungd<strong>om</strong>ar då det kan det vara svårt för barn i de yngre åldrarna att<br />
svara på min frågeställning.<br />
Då jag i min undersökning varit intresserad av tonåringarnas/ungd<strong>om</strong>arnas subjektiva<br />
upplevelser så har jag intervjuat ungd<strong>om</strong>ar halvstrukturerat då det ger möjlighet för dem att<br />
berätta direkt. Jag har intervjuat dem gen<strong>om</strong> att be dem berätta så mycket s<strong>om</strong> möjligt kring<br />
det jag velat undersöka. Det har ställt höga krav på mig s<strong>om</strong> intervjuare gen<strong>om</strong> att jag<br />
stimulerat de intervjuade att berätta fritt och spontant. Gen<strong>om</strong> att ha en öppen frågeställning<br />
"vad uppfattar du s<strong>om</strong> <strong>betydelse</strong>fullt med att delta i en grupp för ungd<strong>om</strong>ar till missbrukande<br />
förälder/föräldrar" så blev det möjligt och när intressanta teman k<strong>om</strong> upp så fördjupades<br />
intervjun gen<strong>om</strong> följdfrågor i stunden.<br />
Jag har intervjuat fyra personer en i taget under s<strong>om</strong>maren 2006 med en bandspelare, mp3spelare.<br />
Innan dess gjorde jag en testintervju i slutet av juni för att se <strong>om</strong> frågeställningen gav<br />
22
mig tillräckligt material till min undersökning, vilket den gjorde så jag kunde använda den<br />
intervjun till min undersökning.<br />
4.4.2 Urval och beskrivning av intervjupersonerna<br />
Mitt urval har varit ungd<strong>om</strong>ar från 17 år upp till 19 år s<strong>om</strong> fortfarande går i gruppverksamhet<br />
eller nyligen har avslutat en gruppverksamhet. Jag har via mitt arbete kontakt med kolleger i<br />
två andra städer, s<strong>om</strong> endast arbetar med gruppverksamhet för barn- och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar<br />
i svåra livssituationer, och via dem fått hjälp att hitta intervjupersoner.<br />
Jag har talat med gruppledarna separat och informerat <strong>om</strong> min <strong>studie</strong>, syftet med den och lite<br />
kort kring metoden. De har i sin tur frågat deltagare de har haft eller har i tonårs- och<br />
ungd<strong>om</strong>sgrupper s<strong>om</strong> de tänkt skulle kunna tänka sig att bli intervjuade och vara mogna för<br />
det. När de sedan sagt ja till att bli intervjuade har jag fått deras namn och telefonnummer. Jag<br />
har sedan ringt upp dem och presenterat mig själv och syftet med min <strong>studie</strong>. Då jag har<br />
intervjuat ungd<strong>om</strong>ar har det inte varit bekvämt för dem att bli intervjuade hemma utan de har<br />
getts möjlighet att välja lämplig plats. Vi erbjöds att få träffas i respektive stads<br />
barngruppslokaler vilket visade sig vara utmärkt bra för två av informanterna de andra två<br />
informanterna intervjuade jag hemma hos mig.<br />
Beskrivning av informanterna<br />
Informant 1: kvinna 19 år, avslutade sin senaste grupp för ett halvår sedan. Gått i fyra olika<br />
grupper den första när hon var 11 år.<br />
Informant 2: kvinna 17 år, gått i en grupp s<strong>om</strong> avslutades för ett halvår sedan. Hon stod på<br />
”kölista” för att få k<strong>om</strong>ma med i en grupp en tid.<br />
Informant 3: man 19 år, går i grupp sedan 5 år.<br />
Informant 4: kvinna 17 år, går i grupp sedan 5 år.<br />
5. Resultat<br />
Min övergripande forskningsfråga är vad har/är <strong>betydelse</strong>fullt för dig med att gå i en<br />
gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar till missbrukande förälder/föräldrar?<br />
Det s<strong>om</strong> framk<strong>om</strong>mit s<strong>om</strong> kännetecken s<strong>om</strong> var/är <strong>betydelse</strong>fullt med att gå i en<br />
23
gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> vuxit upp med missbrukande förälder/föräldrar<br />
är:<br />
<strong>–</strong> samhörighet så man känner sig mindre ensam.<br />
<strong>–</strong> möjligt att tala <strong>om</strong> svåra saker s<strong>om</strong> blir läkande.<br />
<strong>–</strong> man blir sedd och bekräftad.<br />
<strong>–</strong> man kan vara ärlig och öppen med sig själv.<br />
<strong>–</strong> ger hopp <strong>om</strong> framtiden.<br />
<strong>–</strong> ger bättre självkänsla.<br />
<strong>–</strong> man blir mindre egoistisk och känner empati för andra.<br />
Samhörighet så man känner sig mindre ensam<br />
Grupptillfällena i en stad är upplagda på det sättet att deltagarna alltid börjar med att samlas<br />
kring kaffe, the och något tilltugg. När man möts och ”småpratar” <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> hänt i veckan<br />
så släpper nervositeten. I den andra staden har man en paus mitt i med kaffe, the och något att<br />
äta och ”småpratar” också kring det s<strong>om</strong> varit i veckan. Stämningen blir avslappnad vilket<br />
bidrar till att man lär känna varandra väldigt bra. Att fika tillsammans är viktigt då det ges<br />
tillfälle att berätta för varandra både roliga och dåliga saker s<strong>om</strong> hänt dem under veckan. Att<br />
deltagarna skrattar och gråter tillsammans och delar både glädje och sorg upplevs s<strong>om</strong><br />
positivt.<br />
Att k<strong>om</strong>ma till gruppen och upptäcka att man inte är ensam <strong>om</strong> att uppleva svåra saker utan<br />
möta andra s<strong>om</strong> upplevt liknande saker upplevs s<strong>om</strong> otroligt skönt. Det betyder mycket att få<br />
möta andra ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> förstår vilket ger en känsla av tillhörighet och samhörighet.<br />
Vetskapen <strong>om</strong> att andra har en liknande livssituation s<strong>om</strong> en själv blir en befrielse och att då<br />
mötas ger en känsla av att inte vara ensam vilket är <strong>betydelse</strong>fullt.<br />
Deltagarna känner samhörighet utifrån att man ingår och tillhör en grupp och inte behöver<br />
vara ensam utan att man också delar liknande svårigheter i sin familj har en djupare mening<br />
än endast känslan av att inte vara ensam. Fast man tänker och vet att de inte är så att man inte<br />
är ensam är det ändå befriande att få vetskapen.<br />
”just det där…att verkligen se att det finns ju runt <strong>om</strong>kring en…det är ju inte bara…man är<br />
inte ensam…även fast man tänker jag är inte ensam så kändes det så himla skönt” (2:3)<br />
24
Varje grupptillfälle är viktigt så deltagarna prioriterar att k<strong>om</strong>ma varje gång. Det är trevligt<br />
och skönt att k<strong>om</strong>ma till gruppen, man finner varandra i gruppen trots att det är allvarliga<br />
saker s<strong>om</strong> man talar <strong>om</strong>. Att lära känna nya människor och möta varandra är det s<strong>om</strong> var och<br />
en upplever s<strong>om</strong> det viktigaste. Att skratta tillsammans då vissa övningar och aktiviteter är kul<br />
att göra gör att deltagarna lär känna varandra på ett djupare plan än annars. Man knyter<br />
vänskapsband s<strong>om</strong> underlättar för var och en av dem att hantera sina egna problem.<br />
Inget grupptillfälle är viktigare än någon annan då alla är speciella och händelserika. Man har<br />
olika teman varje gång så det k<strong>om</strong>mer alltid något nytt s<strong>om</strong> blir <strong>betydelse</strong>fullt att arbeta med.<br />
Alla gör sina uppgifter och det händer alltid något intressant s<strong>om</strong> man gemensamt sedan talar<br />
<strong>om</strong>. Att fika under tiden eller mitt i gör att det blir avspänt och lättsamt.<br />
Att gå i gruppen blir en viktig del av vardagen, ledarna blir s<strong>om</strong> extra föräldrar och gruppen är<br />
viktig då man alltid förstår varandra när det talas <strong>om</strong> sånt s<strong>om</strong> är svårt. Det är lättare att visa<br />
sina känslor i gruppen än någon annanstans då deltagarna vet och känner att det är helt i sin<br />
ordning att göra det. Att kunna identifiera sig med varandra är <strong>betydelse</strong>fullt och värdefullt då<br />
alla har liknande erfarenheter av svårigheter. Man har upplevt liknande saker och fast det<br />
finns olikheter hos varandra är de ändå lika i det man upplevt.<br />
Alla respekterar varandra, lyssnar när någon talar, man bryr sig <strong>om</strong> varandra, talar inte illa <strong>om</strong><br />
varandra och tar till sig det s<strong>om</strong> sägs och gruppen blir s<strong>om</strong> en familj. Flera av dem har gått<br />
länge i grupp och tycker att det är skönt med naturliga pauser från gruppen då deltagarna vid<br />
grupptillfällena blir känsl<strong>om</strong>ässigt berörd varje gång. När gruppen sen startar igen är det lika<br />
skönt att k<strong>om</strong>ma tillbaka till gemenskapen igen. Att bara vara s<strong>om</strong> man är och tala <strong>om</strong> allt<br />
möjligt är <strong>betydelse</strong>fullt och det blir en saknad när gruppen har uppehåll eller man slutat sin<br />
grupp.<br />
Möjligt att tala <strong>om</strong> svåra saker s<strong>om</strong> blir läkande.<br />
Deltagarna delar sina erfarenheter öppet och tar del av varandras tankar och känslor och<br />
känner igen sig i varandras berättelser och föreläsningarna och filmerna man ser på<br />
tillsammans. De teman s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mer upp handlar <strong>om</strong> olika saker och allt är lika viktigt så man<br />
känner att alla grupptillfällena är speciella på sitt sätt. Teman s<strong>om</strong> tidigare diskuterats kan åter<br />
bli aktuellt men då utifrån andra perspektiv vid andra grupptillfällen. Att det återigen k<strong>om</strong>mer<br />
25
upp saker s<strong>om</strong> tidigare diskuterats gör att det blir en bearbetning av känslor, tankar och<br />
igenkännanden s<strong>om</strong> blir läkande för dem.<br />
” det var ganska mycket allting handlade <strong>om</strong> .... det k<strong>om</strong> ihop på nåt sätt …man pratade <strong>om</strong><br />
olika saker men ändå <strong>om</strong> lika saker varje gång kändes det s<strong>om</strong>” (1:18)<br />
I en del filmer de ser, både dokumentärfilmer och spelfilmer, kan man känna igen sig själva<br />
hur det var när man var barn och föräldrarna betedde sig illa. I andra filmer är det andra saker<br />
deltagarna känner igen exempelvis att få ta för mycket ansvar för de vuxna och syskon. Även<br />
fast det är sorgligt och ledsamt så kan man dela det med varandra. Att se filmerna och att var<br />
och en får berätta <strong>om</strong> sina känslor kring vad man sett i filmen efteråt är viktigt både att få<br />
uttrycka sig själv och att lyssna på varandra. Alla delar förlusten av att få vara barn och<br />
tonåring och istället få ta större ansvar än deltagarna var mogna för.<br />
Ofta målar, ritar eller skriver man <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> grupptillfället handlar <strong>om</strong>. När det exempelvis<br />
handlar <strong>om</strong> familjen så ritar, målar eller skriver man <strong>om</strong> ”hur ser jag på min familj”. Efteråt<br />
visar man varandra det man gjort och berättar <strong>om</strong> vad man upplever och känner när man talar<br />
<strong>om</strong> det.<br />
” min mamma blev en blåmes för jag tycker att hon är mesig och inte vågar säga ifrån alla<br />
gånger…jag målade en blåmes på en gren s<strong>om</strong> inte vågar flyga därifrån utan bara blir kvar”<br />
(2: 29)<br />
Ibland blir det känsl<strong>om</strong>ässigt svårt med övningarna men deltagarna uppskattar att få tänka till,<br />
reflektera och känna efter vad man tycker och känner in<strong>om</strong>bords. Alla har det gemensamt att<br />
man har svårt att visa sina känslor s<strong>om</strong> ilska och äkta glädje, men det kan man göra i gruppen.<br />
I gruppen finns den tryggheten att på ett djupare plan visa ilska, äkta glädje och andra<br />
förbjudna känslor. Det är inte alltid lätt i gruppen heller men övningarna och att det är<br />
återk<strong>om</strong>mande teman gör att var och en kan utgå från var man själv vill visa av sig själv just i<br />
stunden.<br />
Att man får tala <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> man behöver tala <strong>om</strong> gång på gång är extra <strong>betydelse</strong>fullt för att<br />
bearbeta sina upplevelser. Deltagarna har vuxit upp fortare än vad s<strong>om</strong> är bra och gått igen<strong>om</strong><br />
en del svåra saker. Det mest <strong>betydelse</strong>fulla när det gäller att bearbeta sina upplevelser är att få<br />
26
kunskap att den s<strong>om</strong> missbrukar ska ta ansvar för sig själv och att man inte ska eller behöver<br />
ta ansvar för den s<strong>om</strong> missbrukar eller att man har ansvar för att föräldern gjort någon illa. Att<br />
lära sig och förstå att svårigheterna i familjen bär man inte skulden till!<br />
” man k<strong>om</strong>mer bort och kopplar av..och bara…pratar <strong>om</strong>…pratar <strong>om</strong> det man behöver prata<br />
<strong>om</strong>..göra olika grejer s<strong>om</strong> har med problemen att göra” (4: 4)<br />
Vid flera tillfällen talar deltagarna i gruppen <strong>om</strong> sin familj och målar då sin familj s<strong>om</strong> man<br />
känner och tycker familjen symboliseras s<strong>om</strong>. Att måla sin familj hur man symboliserar<br />
familjemedlemmarna är inte så självklart enkelt. Det var för en del kluvet att måla<br />
familjebilden och det kändes ovant att lista ut vilka s<strong>om</strong> ingår i en familj så det var svårt men<br />
ändå lätt. Att göra släktträd kunde vara lika besvärligt då alla inte träffar sina släktingar så<br />
ofta och inte k<strong>om</strong> ihåg så mycket <strong>om</strong> sina släktingar. Trots att det var smärtsamt att göra<br />
övningen så var den bra då den bidrog till att k<strong>om</strong>ma ihåg och en önskan <strong>om</strong> att få veta mer<br />
<strong>om</strong> exempel sina kusiner och föräldrarnas syskon väcktes.<br />
Varje gång gruppen träffas så upplever deltagarna mycket trots att det handlar <strong>om</strong> liknande<br />
saker. Det handlade <strong>om</strong> olika saker men ändå lika saker exempelvis <strong>om</strong> familjen och hur man<br />
såg på d<strong>om</strong>, <strong>om</strong> relationer till dem och relationer till andra och annat. Vid något annat tillfälle<br />
kunde det handla <strong>om</strong> vad man visar utåt och inte vad man själv har på insidan, då man bär på<br />
en känsla in<strong>om</strong>bords men visar upp en annan utåt. Att man ofta visar en glad och positiv sida<br />
fast man egentligen kan vara ledsen. Ett exempel är en informants beskrivning <strong>om</strong> när<br />
gruppen såg en film s<strong>om</strong> handlade <strong>om</strong> en familj där mamman var alkoholmissbrukare och<br />
betedde sig illa mot barnet och pappan var frånvarande. Barnet fick ta ansvar för mamman<br />
och fick skuldkänslor för att hon inte ville ta hand <strong>om</strong> mamman s<strong>om</strong> inte klarade sig själv.<br />
Den filmen var speciellt berörande då deltagarna kunde känna igen sig själva i filmen. Ett<br />
annat exempel är en film s<strong>om</strong> beskriver en tonåring s<strong>om</strong> får ta hand <strong>om</strong> hemmet och<br />
småsyskonen när fadern går in i missbruk och försvinner hemifrån. Dessa filmer beskriver<br />
situationer man känner igen sig i.<br />
Det är inget krav i gruppen att berätta saker, nya medlemmar sitter ofta tysta i början och<br />
lyssnar. Gruppledarna går alltid en runda där var och en får uttrycka sitt behov och det s<strong>om</strong><br />
k<strong>om</strong>mer upp brukar bli det s<strong>om</strong> ligger nära hjärtat och s<strong>om</strong> fler sitter och funderar på. Gen<strong>om</strong><br />
att lyssna på varandra reflekterar man över hur man själv gör eller reagerar. Man funderar och<br />
27
tänker på hur man kan göra istället för på det vanliga oftast mindre bra sätten. Gen<strong>om</strong> att<br />
lyssna och lära sig av varandra så lär man sig saker <strong>om</strong> sig själv också.<br />
Gruppen får kunskap <strong>om</strong> var deras känslor k<strong>om</strong>mer ifrån vilket ger möjlighet att bearbeta dem<br />
så det blir lättare att hanterar det s<strong>om</strong> blir svårt senare i livet. Deltagarna är mer stabila i sitt<br />
tänkande idag då man inte tvivlar på vad man tänker, tycker och känner. Att sitta i gruppen<br />
och lyssna på varandras känslor, tyckande och tankar s<strong>om</strong> har med svårigheterna att ha en<br />
missbrukande förälder är känsl<strong>om</strong>ässigt svårt men övningarna man gör underlättar för dem.<br />
På gruppträffarna kopplar man av och talar <strong>om</strong> det man behöver tala <strong>om</strong>. Man gör olika<br />
övningar s<strong>om</strong> har att göra med svårigheterna att ha en missbrukande förälder. Gruppledarna<br />
informerar hur det k<strong>om</strong>mer sig att människor knarkar, dricker alkohol s<strong>om</strong> innebär att de<br />
förstör för andra i sin <strong>om</strong>givning.<br />
Man blir sedd och bekräftad.<br />
Gruppmedlemmarna lyssnar, bryr sig <strong>om</strong> och respekterar varandra. Deltagarna är inte lika<br />
rädda att tycka, tänka och känna det man gör då tilliten till gruppmedlemmarna finns. Att fika<br />
tillsammans och tala med varandra <strong>om</strong> vardagliga saker är en viktig del av att skapa trygghet i<br />
gruppen.<br />
Den gruppmedlem s<strong>om</strong> har mest behov får mer utrymme än de andra. Det kan variera från<br />
tillfälle till tillfälle och alla får det utrymme de behöver. Alla sitter och lyssnar på varandra,<br />
ibland mår någon sämre än de andra, ibland är alla glada och ibland kan det vara extra spänt.<br />
Det ser olika ut från gång till gång men alla lyssnar aktivt, deltar i gruppen och stöttar<br />
varandra. Att lyssna på varandra ger lika mycket s<strong>om</strong> att tala själv, då man kan reflektera över<br />
det man hör och på sig själva.<br />
”alla lyssnar och alla bryr sig <strong>om</strong> och man pratar inte illa <strong>om</strong> varandra….utan det är s<strong>om</strong>…när<br />
den personen pratar så tittar alla på den och tar till sig vad hon har att säga till oss…och<br />
likadant när någon annan pratar…man verkligen lyssnar på vad man har att säga” (4: 25)<br />
Deltagarna beskriver också att man vid grupptillfällena talar <strong>om</strong> vilka känslor s<strong>om</strong> finns, <strong>om</strong><br />
man känner igen dem och även var de kan sitta i kroppen. Det är en viktig del i övningarna då<br />
man blir sedd och bekräftad i sina känslor av varandra. Alla känslor är tillåtna både bra och<br />
mindre bra känslor s<strong>om</strong> man oftast inte vill kännas vid.<br />
28
Att k<strong>om</strong>ma till grupptillfällena och träffa medlemmarna och ledarna har blivit en del av<br />
vardagen. Man talar <strong>om</strong> allt s<strong>om</strong> ligger nära och blir förstådd s<strong>om</strong> man inte alltid blir av<br />
familjemedlemmar eller vänner. Vissa saker s<strong>om</strong> man berättar för varandra känner man igen<br />
och då bekräftar man varandra med att berätta att man upplevt liknande saker. Det är lättare<br />
att se sig själv när man träffar andra s<strong>om</strong> har det på liknande sätt.<br />
Vissa grupptillfällen kan börja med att gruppledarna har en föreläsning <strong>om</strong> fakta kring<br />
alkoholism, familjesjukd<strong>om</strong>en och hur det kan bli i en familj när en eller båda föräldrarna är<br />
beroende av någon drog. Ofta känner man igen sig i dessa föreläsningar och det kan vara i vad<br />
s<strong>om</strong> helst man kan känna igen sig i. Att barnen blir psykiskt och/eller fysiskt misshandlade,<br />
att hemlighålla förälderns missbruk, att få ta för mycket ansvar och mycket annat känner man<br />
igen. Att någon berättar att han eller hon blivit misshandlad i gruppen, att man dagligen kan<br />
må dåligt, att man kan ha kul med familjen och att det fungerar. Allt är tillåtet i gruppen och<br />
det är en styrka gruppen har. Man mår mycket bättre när man blivit lyssnad på och/eller<br />
lyssnat på de andra och bekräftat varandra. Det är s<strong>om</strong> meditation allt känns lättare när man<br />
går hem.<br />
Man kan vara ärlig och öppen med sig själv.<br />
Gen<strong>om</strong> att gå i gruppen blir man mer sig själv och ärligare. Att slippa vara någon annan då<br />
man vet att alla har liknande erfarenheter gör att man slipper ljuga och/eller vara hemliga<br />
vilket är befriande. Stödet av de andra gruppmedlemmarna bidrar till att det blir lättare även i<br />
vardagen att vara sig själv. Det är accepterat i gruppen att tala öppet och ärligt hur det är att ha<br />
en missbrukande förälder och slippa bortförklaringar. Att kunna det utan att känna sig<br />
värdelös är en lättnad.<br />
Att tala <strong>om</strong> det svåra i att ha en missbrukande förälder i gruppen så öppet och ärligt innebär<br />
att deltagarna slutar k<strong>om</strong>ma med undanflykter och lögner även utanför gruppen. Man gör<br />
övningar där man talar <strong>om</strong> vad man visar utåt och vad man bär för känsla in<strong>om</strong> sig och inte<br />
visar. Det kan vara att man utåt sett ser glad ut och skojar fast man in<strong>om</strong>bords är ledsen. Och<br />
även fast någon k<strong>om</strong>pis gör en ledsen så säger man inte ifrån för att man ”lärt” sig att det är<br />
ingen ide. Då stöttar man varandra i att det är bra att våga vara ärlig och öppen och ta risken<br />
s<strong>om</strong> det kan innebära med att säga ifrån.<br />
29
Det behövs inte alltid så många ord då man förstår varandra ändå så att de inte behöver vara<br />
”hemliga”. Eller försöka vara någon annan än man är.<br />
” man vet liks<strong>om</strong> redan innan det har han varit med <strong>om</strong>…och så där…man behöver inte gå<br />
<strong>om</strong>kring och försöka vara någonting s<strong>om</strong> man inte är utan det är väldigt öppet så där” (3: 12)<br />
Deltagarna är inte lika rädda att stå fast vid vad man tycker, tänker och känner då man kan<br />
vara mer sig själva. Att slippa låtsas vara någon annan och vara sig själv i gruppen bidrar till<br />
att man vågar vara ärliga och uppriktiga. När någon frågar hur man mår så svarar man ärligt<br />
och slipper då ljuga. Man kan öppet visa alla sina känslor även då man känner sig ledsen.<br />
Deltagarna blir s<strong>om</strong> goda vänner s<strong>om</strong> det är lätt att tala med utan att behöva förklara sig, man<br />
vet ändå då man har liknande erfarenheter. Man behöver inte vara hemlig och/eller försöka<br />
vara någon annan än den man är. Att slippa låtsas är befriande och bidrar till att det blir en<br />
värme mellan dem. Ofta bortförklarade man s<strong>om</strong> barn att föräldern missbrukade. Och att<br />
slippa det nu och vara öppen med att föräldern missbrukar och svårigheterna med det är så<br />
skönt.<br />
”just inte behöva…jag har väl aldrig varit så att…jag har ljugit <strong>om</strong> det direkt…inte så…på<br />
senare…kanske när jag var liten så kanske det var lite mer så…man kanske k<strong>om</strong> med<br />
bortförklaringar till varför min pappa drack och så där men…sen…så har jag…paus…jo…att<br />
inte behöva…eller att vara öppen så där…jag har väl aldrig…inte varit öppen <strong>om</strong> det<br />
men…det är helt acceptabelt så där…att snacka med d<strong>om</strong> <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> vet vad det är” (2: 5)<br />
Att slippa låtsas vara någon annan och tränga bort sina svårigheter hemma och vara sig själv<br />
på ett helt annat sätt är ett stort framsteg för dem. Man blir friare i relation till sina vänner, sin<br />
familj och övriga. Man behöver inte ta ansvar för andras mående, vare sig föräldrarna eller<br />
eventuella syskon. För några innebär det att det är möjligt att bjuda hem sina vänner vilket<br />
man inte vågade innan.<br />
Ger hopp <strong>om</strong> framtiden.<br />
Gen<strong>om</strong> att få möta vuxna ungd<strong>om</strong>ar med liknande erfarenheter av svårigheter s<strong>om</strong> k<strong>om</strong>mit en<br />
bit på väg i sitt välmående så väcks hopp <strong>om</strong> framtiden. Att få kunskap <strong>om</strong> drogberoende och<br />
vilka konsekvenser det får för <strong>om</strong>givningen och att det är möjligt att själv använda den<br />
30
kunskapen ger styrka att själv påverka sina val i livet.<br />
” s<strong>om</strong> handlade <strong>om</strong> vuxna…..ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> har vuxit…upp…och gjort någonting av sina<br />
egna liv även <strong>om</strong> de hjälp föräldrarna under deras missbruk” (1: 6)<br />
Gen<strong>om</strong> föreläsningar lär man sig att man s<strong>om</strong> barn och ungd<strong>om</strong>ar inte är ansvariga för<br />
svårigheterna i familjen. Att gå i gruppen och lära sig <strong>om</strong> drogberoendet får deltagarna att<br />
inse att svårigheterna inte är deras fel. Viljan att lära sig mer och få gå kvar i gruppen så länge<br />
man behöver det stödet ger dem hopp inför framtiden. Man lär sig att det finns andra sätt än<br />
de man är van vid att tänka på och förhålla sig till sig själv och andra. Det är den s<strong>om</strong><br />
missbrukar s<strong>om</strong> ska ta ansvar för sitt missbruk och man tränar på att ta hand <strong>om</strong> sig själv och<br />
sina behov.<br />
Kunskap <strong>om</strong> beroendeutveckling minskade oron för att själv bli missbrukare, att man <strong>om</strong> man<br />
har den kunskapen och är medvetna <strong>om</strong> sig själv kan känna sig lugn. Deltagarnas oro inför<br />
framtiden minskade väsentligt gen<strong>om</strong> den kunskapen. Man beskriver att fast man är samma<br />
människor s<strong>om</strong> innan gruppen så prioriterar man annorlunda, man väljer andra saker att göra<br />
och tänker på vad man verkligen vill med livet.<br />
Att söka stöd och hjälp och finna gruppens och gruppledarnas stöd ökar tilliten till andra<br />
människor och till vuxna. Det blev möjligt att lita till andra och till sig själv s<strong>om</strong> ger hopp<br />
inför framtiden. Gruppledarna ger övningar där man får arbeta med hur man mår, vad mitt<br />
behov är och hur man ska ta hand <strong>om</strong> sig själv. Det ger deltagarna verktyg för framtiden för<br />
att må så bra s<strong>om</strong> möjligt.<br />
Gruppen fick se filmer s<strong>om</strong> handlade <strong>om</strong> vuxna ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> gjort någonting av sina egna<br />
liv trots föräldrarnas missbruk. Man såg likheter med hur man själv haft det. Att det finns<br />
andra s<strong>om</strong> varit med <strong>om</strong> liknande saker, svåra saker och ändå har k<strong>om</strong>mit en bit på sitt<br />
välmående.<br />
”för alla är på olika plan ofta på sitt välmående….vissa har k<strong>om</strong>mit långt när man k<strong>om</strong>mer<br />
dit…och då ser man att han har varit med <strong>om</strong> ganska jobbiga saker och..men ändå k<strong>om</strong>mit<br />
ganska långt med sig själv…så det ger väldigt lätt hopp och så där” (3: 1)<br />
31
Grupptillhörigheten bidrar till en inre stabilitet och ger verktyg hur man kan hantera vardagen<br />
framöver på ett bra sätt. En gruppmedlem är övertygad <strong>om</strong> att han idag skulle vara lika<br />
deprimerad s<strong>om</strong> för fem år sedan <strong>om</strong> han inte gått i gruppen. Han har blivit en annan<br />
människa idag fast han är samma jag, han prioriterar annorlunda vad s<strong>om</strong> är viktigt i livet.<br />
Var och en i gruppen ger varandra hopp då de berättar hur man lär sig att ta kontakt med<br />
andra människor. Deltagarna tänker på hur man själv ska ta sig fram i livet då man får med sig<br />
en medvetenhet <strong>om</strong> sig själv s<strong>om</strong> ger ett inre lugn.<br />
Kunskap ges via föreläsningar <strong>om</strong> drogberoendets utveckling och att man själv gen<strong>om</strong><br />
medvetenhet kan undvika att hamna i missbruk. Deltagarna var oroliga att själv hamna i<br />
missbruk och gen<strong>om</strong> att gå i gruppen kunde man bli lugnade i att man inte behöver bli det. En<br />
positiv inverkan är att man lär sig att avstå från alkohol när man mår dåligt.<br />
Ger bättre självkänsla.<br />
Övningarna, samtalen och föreläsningarna man gör under grupptillfällena ger dem verktyg,<br />
förståelse och kunskaper i hur saker och ting förhåller sig så man kan ta ansvar för sig själv<br />
och inte bära ansvaret för den s<strong>om</strong> missbrukar/missbrukade eller andra familjemedlemmarna.<br />
Att efter en föreläsning få tala <strong>om</strong> vilka känslor s<strong>om</strong> man har eller inte har, vilka man kan få<br />
utlopp för eller inte och sedan fundera på vad man kan förändra blir viktiga för att bättre klara<br />
vardagen.<br />
Deltagarna mår bättre efter grupptillfällena och blir mindre irriterade på andra människor<br />
både på skolan och i familjen. Under del övningar man gör k<strong>om</strong>mer de ihåg saker <strong>om</strong><br />
exempelvis familjen s<strong>om</strong> resulterar i att familjemedlemmarnas sätt att hantera svårigheterna<br />
blir tydligare och därmed mer förståliga för dem.<br />
Kunskapen <strong>om</strong> drogberoende och konsekvenserna för deltagarna och deras familj är en viktig<br />
del för dem för att förstå varifrån känslorna k<strong>om</strong>mer ifrån och kunna gå vidare i sin personliga<br />
utveckling. Man kopplar det till sig själva och förstår att man inte bär skuld utan att så är det<br />
att växa upp i en familj där en förälder missbrukar och självkänslan växer. I stort sett vid varje<br />
grupptillfälle får de rita, måla någon bild, eller att skriva något i det tema man talar <strong>om</strong> just<br />
då. Det uppskattas och ger en känsla av välbefinnande då det är roligt och utvecklande.<br />
32
Att få lyssna på varandras berättelser och höra vad de gjort, tänkt och känt gör att man<br />
reflekterar över sig själv och kan k<strong>om</strong>ma på att så har jag också tänkt. Att höra att andra gör<br />
på liknande sätt i svåra situationer gör att man inte känner sig annorlunda eller värdelösa.<br />
Självkänslan stärks då man märker att självförtroendet växer under tiden man går i gruppen<br />
och får lära sig att man inte bär ansvaret för svårigheterna i familjen. Att få lära sig hur en<br />
förälder fungerar s<strong>om</strong> är alkoholist och vad man själv kan göra åt sin situation upplever man<br />
s<strong>om</strong> bra. Deltagarna är också med och påverkar innehållet vid grupptillfällena gen<strong>om</strong> att<br />
k<strong>om</strong>ma med förslag på vad man vill tala <strong>om</strong>.<br />
” jag känner att jag blivit mer stabil i mitt tänkande och så där när jag vet…att så här är det<br />
faktiskt” (3:31)<br />
Man gör övningar på olika sätt kring teman varifrån olika känslor k<strong>om</strong>mer ifrån, ett exempel<br />
är att skriva in i kroppen var känslorna finns. Det är intressant att höra och se hur var och en i<br />
gruppen upplever att känslorna sitter och k<strong>om</strong>mer ifrån, de varma känslorna och<br />
oroskänslorna satt mest i magen. När man sedan talar <strong>om</strong> vad man satt sina känslor har inte<br />
känslorna hamnat på samma ställe men när man känner efter så kunde det stämma för dem<br />
med.<br />
Ett annat tema kan vara kring vilka känslor man har eller inte har. Vilka känslor man inte kan<br />
få utlopp för och vad man kan göra för att ändra på det s<strong>om</strong> man vill ändra på. Det är svårt att<br />
visa de flesta känslorna utanför gruppen. Det kan vara svårt att säga ifrån <strong>om</strong> någon gör en<br />
ledsen och man har erfarenhet att det inte är någon ide att prata <strong>om</strong> det då man inte blivit<br />
lyssnad på. Men att få berätta <strong>om</strong> sådana händelser i gruppen blir en lättnad och att få stöd av<br />
varandra. Innerst inne vet man att det är bra att säga ifrån till andra när man blir illa behandlad<br />
och deltagarna ger stöd till varandra att det kan man göra.<br />
Att man får måla och rita så mycket s<strong>om</strong> man annars inte gör uppskattas då det är både roligt<br />
och lärorikt. Deltagarna lär sig gen<strong>om</strong> att gå i gruppen att ta mer hand <strong>om</strong> sig själv så man<br />
mår bättre gen<strong>om</strong> att tala <strong>om</strong> sina svårigheter. Man tränar sig i att göra nya saker och övar sig<br />
i att ta hand <strong>om</strong> sig själva. När man inte är i gruppen så tänker man ibland på det s<strong>om</strong> man lärt<br />
sig av varandra. Deltagarna beskriver att helheten är viktig då man märker att man mår bättre,<br />
man är inte lika irriterade på andra, man har lärt sig hur man tar kontakt med andra människor<br />
33
och det är det livet handlar <strong>om</strong>. Gen<strong>om</strong> att gå i gruppen har man byggt upp sin självkänsla och<br />
sätter sina gränser.<br />
Man blir mindre egoistisk och känner empati för andra.<br />
Grupptillfällena startar med att var och en får tala <strong>om</strong> hur deras vecka har varit. Om någon har<br />
mer behov av få berätta <strong>om</strong> något s<strong>om</strong> är svårt för dem så är det en självklarhet att han eller<br />
hon får mer tid. Resten av tiden fördelas på övriga och deltagare s<strong>om</strong> bara vill lyssna gör det.<br />
Det blir oftast så att det ämne s<strong>om</strong> många sitter och funderar på k<strong>om</strong>mer upp.<br />
Deltagarnas psykiska och fysiska välmående förbättras väsentligt så att det är möjligt att<br />
lyssna på de andra i gruppen och respektera dem. Lättnaden i att inte vara ensam <strong>om</strong><br />
svårigheter i familjen påverkar så att man känner medlidande med andra. Man är inte de enda<br />
s<strong>om</strong> har det svårt utan andra kan till och med ha det värre. Tidigare hade man mer fokus på<br />
sitt eget mående.<br />
” det var väl att man lärde sig att se på olika sätt…hur det kunde vara.. för det ser inte alltid<br />
likadant ut för oss alla” (1: 16)<br />
Filmerna deltagarna ser blir <strong>betydelse</strong>fulla utifrån att man ser saker på olika sätt, hur det<br />
kunde vara för andra då det inte alltid ser likadant ut för alla. Man lär sig att det finns andra<br />
s<strong>om</strong> också har svårigheter och det väcker medlidande. Det var ingen självklarhet tidigare utan<br />
det är via grupptillfällena gen<strong>om</strong> att lyssna på andra, att vara öppen med sig själv, att<br />
respektera sig själv och andra s<strong>om</strong> empatin ökat.<br />
”jag kan känna medlidande med folk s<strong>om</strong> har problem….det kunde jag inte tidigare utan jag<br />
kunde bara tycka synd <strong>om</strong> mig men nu kan jag inse att det faktiskt finns andra s<strong>om</strong> behöver<br />
mer hjälp än jag behöver” (4: 19)<br />
Ibland är det någon s<strong>om</strong> har det svårare att göra någon övning än andra och får då extra hjälp<br />
av gruppledarna, så gruppledarnas sätt att vara i gruppen stärker känslan för att andra kan<br />
behöva mer hjälp än man själv. Gruppledarna är viktiga för gruppens trygghet, man bryr sig<br />
<strong>om</strong> och lyssnar på alla vilket ger en tillit till gruppledarna. Deltagarna hjälper varandra att se<br />
att det finns andra s<strong>om</strong> kämpar och har det svårt.<br />
34
Filmerna belyser även den missbrukandes situation s<strong>om</strong> ger förståelse för hur det var/är för<br />
deras föräldrar utan att man behöver ta ansvar för dem. Utan mer allmänt hur man kan<br />
underlätta för sig själv gen<strong>om</strong> sitt förhållningssätt gentemot föräldrarna. Man upptäckte att det<br />
finns fler s<strong>om</strong> kämpar och behöver stöd och hjälp, en del kanske mer, Alla deltagares<br />
föräldrar är inte drogfria idag så det väckte också oro för hur det skulle bli för dem.<br />
Kontinuiteten är viktig då det blir tryggt vilket bidrar till att man blir mindre egoistisk då man<br />
vet och känner att man får det stöd man behöver ändå.<br />
Ett av skälen att ställa upp på intervjun är att man vill dela med sig av sina erfarenheter, vad<br />
gruppen betytt och vad man lärt sig så att andra s<strong>om</strong> har svårigheter vågar söka stöd och hjälp.<br />
Och att informationen går vidare så att det finns gruppverksamhet att erbjuda. Man vill<br />
förmedla till andra s<strong>om</strong> ännu inte sökt eller fått hjälp ”ni är inte ensamma”!<br />
6. Validitet och reliabilitet<br />
Validitet hänför sig till vilken utsträckning en metod undersöker vad den vill undersöka. Min<br />
ambition är att undersöka ”vad s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>full med att gå i gruppverksamhet för<br />
ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> växer upp med missbrukande förälder/föräldrar”. Min metod jag valt är<br />
kopplat till min frågeställning. Jag är intresserad av upplevelsen av gruppverksamhet, syftet<br />
har varit att få ny och vidgad kunskap och då är den <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong>a metoden den bäst<br />
lämpade.<br />
”Validitet definieras ofta gen<strong>om</strong> denna fråga: Mäter du vad du tror du mäter.” (Kvale, s. 215<br />
1997) Speglar mitt material det fen<strong>om</strong>en s<strong>om</strong> intresserar mig? Att transkribera intervjuerna<br />
till en text innebär att översätta från talspråk till skriftspråk. Det är inte kopior av den<br />
inspelade intervjun. Det blir tolkande konstruktioner s<strong>om</strong> fungerar för det givna syftet. ”Det<br />
finns ingen sann, objektiv <strong>om</strong>vandling från muntlig till skriftlig form.” (Kvale s. 152 1997)<br />
Kvale (1997) menar att medvetenheten <strong>om</strong> validitet måste finnas i alla stadierna av arbetet.<br />
Jag har läst mina transkriberingar flera gånger och även lyssnat på intervjuerna för att få med<br />
alla skiftningar i informanternas tankar, känslor och upplevelser så att de också ska kunna se<br />
det gemensamma generella kännetecknen av <strong>betydelse</strong>n med gruppverksamheten. Mitt<br />
resultat och mina tolkningar har utsatts för granskning och diskussion i min<br />
handledningsgrupp s<strong>om</strong> består av handledaren och tre andra mastersstudenter. Jag har varit<br />
35
vaksam på att min egen erfarenhet av att växa upp med en missbrukande förälder kan påverka<br />
att jag inte sett det givna i det material jag fått från intervjuerna och påverkat analysen. I<br />
analysarbetet har jag tänkt på den riskfaktorn. (Kvale 1997)<br />
Reliabilitet visar sig i forskningsresultatens konsistens, frågor <strong>om</strong> reliabilitet bör ställas under<br />
intervjun, utskriften och analysen. Exempelvis är det viktigt under intervjun att inte ställa<br />
ledande frågor. För att uppnå det har jag bett informanterna att beskriva konkreta situationer<br />
och sina subjektiva upplevelser då. Jag har ställt en ställt en halvstrukturerad fråga ”vad har<br />
varit <strong>betydelse</strong>fullt för dig med att gå i en gruppverksamhet för ungd<strong>om</strong>ar till missbrukande<br />
föräldrar” och sedan följt upp svaren med följdfrågor när det passat in och mer då för att<br />
hjälpa informanten att beskriva konkret.<br />
Är analysen s<strong>om</strong> gett mitt resultat relevant utifrån min forskningsfråga? Jag har intervjuat fyra<br />
ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> berättat <strong>om</strong> vad de upplevt och hur gruppen varit <strong>betydelse</strong>full. Urvalet kan<br />
sägas vara utifrån en h<strong>om</strong>ogen grupp tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar men de k<strong>om</strong> ifrån olika städer,<br />
olika familjstrukturer, och var olika varandra. Två har gått i grupp i flera år sammanlagt, en<br />
vid tre tillfällen tidigare och en i en grupp och de har likafullt beskrivit generella kännetecken<br />
s<strong>om</strong> varit <strong>betydelse</strong>fulla.<br />
7. Etiska övervägande<br />
I yrkesetiska principer för psykologer i Norden står det att individens grundläggande rättighet<br />
ska respekteras så att han/hon inte kränks, utnyttjas eller förtrycks. Detta gäller naturligtvis<br />
även i all forskning. Forskaren ska redan vid planeringen av forskningen göra en värdering av<br />
<strong>om</strong> forskningen tillfredställer de etiska kraven. Det ska framgå för informanten att det handlar<br />
<strong>om</strong> forskning.<br />
Viktigt är att forskaren informerar <strong>om</strong> att det handlar <strong>om</strong> forskning och förklarar syftet med<br />
undersökningen. Det bör göras ett avtal där parterna k<strong>om</strong>mer överens <strong>om</strong> hur lång tid den<br />
<strong>studie</strong>n tar, <strong>om</strong>fattningen av publiceringen av materialet, <strong>om</strong> anonymiteten och annat s<strong>om</strong> är<br />
viktigt. Jag har spelat in intervjuerna med en MP3-spelare och kodat dem för sekretessens<br />
skull på så sätt att varje intervju har sitt nummer. Informanterna informerades också <strong>om</strong> att de<br />
när s<strong>om</strong> helst under vårt samarbete har rätt att avbryta sin medverkan. En viktig information<br />
36
har varit att kontraktet är "ömsesidigt". Det är etiskt viktigt att alla människor har sin egen<br />
frihet att bestämma och därmed att ändra sig <strong>om</strong> han/hon vill.<br />
Det är viktigt att informera <strong>om</strong> syftet med forskningen. Att ge tid för funderingar kring <strong>om</strong><br />
han/hon vill delta i intervjun eller inte. Det är etiskt viktigt att ställa frågor så att informanten<br />
känner sig trygg. Jag har lagt vikt vid att det känts bra för mina informanter att mötas.<br />
Jag har informerat <strong>om</strong> mitt syfte med forskningen och beskrivit hur viktig deras medverkan är<br />
för min forskning. Informanternas berättelser är viktig kunskap för mig och andra. Min<br />
önskan har varit att våra samtal ska bli ett möte s<strong>om</strong> även ger informanten nya tankar och<br />
reflektioner. Det är viktigt med lyhördhet under intervjun så att informanten känner sig<br />
bemött med ödmjukhet och respekt. Att informanten känner sig sedd, lyssnad på och får den<br />
tid s<strong>om</strong> han/hon vill ha. Det har jag tänkt extra mycket på.<br />
Ibland blir informanter i olika forsknings<strong>studie</strong>r känsl<strong>om</strong>ässigt berörda så att känslor och<br />
tankar väcks s<strong>om</strong> de behöver stöd att bearbeta, då har man s<strong>om</strong> forskare ett etiskt ansvar att se<br />
till att det kan erbjudas. Då mina informanter är unga människor har jag efter intervjun frågat<br />
dem hur det var för dem att bli intervjuade och <strong>om</strong> intervjun har väckt något s<strong>om</strong> de har<br />
behov av att tala <strong>om</strong> med mig eller någon annan. Vidare har jag uppmuntrat dem att höra av<br />
sig till mig <strong>om</strong> det skulle k<strong>om</strong>ma upp funderingar, tankar och känslor s<strong>om</strong> de skulle behöva<br />
tala med mig eller någon annan <strong>om</strong>.<br />
8. Diskussion<br />
Jag ville med min <strong>studie</strong> undersöka <strong>betydelse</strong>n av att gå i en grupp för ungd<strong>om</strong>ar med<br />
missbrukande förälder/föräldrar. Min undersökning har lyckats beskriva fen<strong>om</strong>enet gruppens<br />
<strong>betydelse</strong> och en del av det s<strong>om</strong> i undersökningen visade sig vara kännetecknande trodde jag<br />
innan skulle visa sig i resultatet och jag blev överraskad att det blev så mycket mer s<strong>om</strong> var/är<br />
<strong>betydelse</strong>fullt för mina informanter. Jag k<strong>om</strong>mer att diskutera mitt resultat utifrån <strong>betydelse</strong>n<br />
för mina informanter och barn- tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> växer upp i svåra livssituationer och<br />
ännu inte getts möjligheten att gå i grupp. Mina resultat k<strong>om</strong>mer jag att sätta i relation till den<br />
teori jag tagit upp i min <strong>studie</strong>. Jag vill också diskutera mina tankar kring hur jag och min<br />
kollega och andra kollegor kan utveckla vår verksamhet. Slutligen k<strong>om</strong>mer jag att ge förslag<br />
37
på vidare forskning.<br />
Jag var nyfiken och lite spänd inför intervjuerna med informanterna och blev överraskad över<br />
informanternas djupa önskan att dela sina upplevelser med mig. Det blev tydligt att tanken för<br />
informanterna att gå i grupp för ungd<strong>om</strong>ar med missbrukande föräldrar/förälder hade funnits<br />
länge in<strong>om</strong> dem innan de erbjöds att k<strong>om</strong>ma till någon grupp. Processen <strong>om</strong> en vilja till<br />
förändring fanns in<strong>om</strong> informanterna innan gruppen startades då deras livssituation var svår<br />
för dem. Och deras önskan <strong>om</strong> att andra ges möjlighet till samma hjälp s<strong>om</strong> dem<br />
gen<strong>om</strong>syrade våra samtal.<br />
Vad har då resultatet visat var/är <strong>betydelse</strong>fullt för mina informanter? Att mötas och upptäcka<br />
att man inte är ensam <strong>om</strong> att uppleva svåra saker upplevs s<strong>om</strong> otroligt skönt. Lindstein (1999)<br />
skriver att barn s<strong>om</strong> växer upp med att inte lita på någon isoleras från all kontakt så<br />
<strong>betydelse</strong>n av att möta andra ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> förstår och få en känsla av att inte vara ensam ger<br />
en samhörighet och tillhörighet. Vetskapen <strong>om</strong> att andra har en liknande livssituation blir en<br />
befrielse och att då mötas ger en känsla av att inte vara ensam. Känslan av samhörighet då<br />
man tillhör en grupp ger en djupare mening än endast känslan av att inte vara ensam. Att gå<br />
till gruppen blir en del av vardagen, det går att visa sina känslor i gruppen. Alla respekterar,<br />
lyssnar på varandra och bryr sig <strong>om</strong> varandra och blir s<strong>om</strong> en familj. Det blir naturligt med<br />
pauser från gruppen vid lov och skönt när gruppen startar igen.<br />
Regeln ”att inte lita på” är effektivt för att ingen ska upptäcka hur de har det hemma i<br />
familjen. Men det ger förödande konsekvenser i form av total isolering och misstänksamheten<br />
s<strong>om</strong> inverkar på förmågan att möta de egna känslorna och ge uttryck för dem. (Lindstein<br />
1999) Att då få börja uttrycka sig själv gen<strong>om</strong> att dela sina erfarenheter, tankar och känslor<br />
öppet och känna igen sig i andras berättelser och dela det tillsammans fast det är sorgliga<br />
saker de talar <strong>om</strong> blir en bearbetning s<strong>om</strong> blir läkande. Alla delar de förlusten av att få vara<br />
barn och ta mer ansvar än de var mogna för. Att visa sina känslor s<strong>om</strong> ilska och glädje är inte<br />
enkelt för informanterna och det blir ibland känsl<strong>om</strong>ässigt svårt för dem. I gruppen finns det<br />
en trygghet s<strong>om</strong> gör att informanterna på ett djupare plan kan visa sina känslor. Wrangsjö<br />
(1984) skriver att det centrala nervsystemets uppgift är att förmedla intrycken och bearbeta,<br />
tolka och lagra informationen. Överbelastning i form av stress och/eller trauma försvårar<br />
barnets utvecklingsprocess och inlärningen. Och för att upprätthålla balansen behövs lag<strong>om</strong><br />
mängd vila s<strong>om</strong> ger återhämtning och lag<strong>om</strong> mängd aktivitet. Informanterna beskriver att de<br />
38
återk<strong>om</strong>mande teman och att gång på gång få tala <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> är svårt och veta att de andra<br />
förstår är <strong>betydelse</strong>fullt för att kunna bearbeta sina upplevelser. Att lära sig och förstå att de<br />
inte har ansvar för svårigheterna i familjen och/eller den missbrukande föräldern/föräldrarna<br />
ger ro. Tryggheten i gruppen innebär naturligtvis också att det inte finns några krav på att man<br />
måste berätta saker. Man kan lyssna, lära sig av andra och reflektera över det man hör s<strong>om</strong><br />
gör att informanterna lär sig saker <strong>om</strong> sig själv utan att prestera.<br />
Att leva under ständig stress eller/och katastrofhot påverkar barnet starkt och strategin blir ”att<br />
inte prata <strong>om</strong>” <strong>om</strong> det s<strong>om</strong> händer vare sig in<strong>om</strong> familjen eller utanför. Lindstein (1999)<br />
skriver att barnet får en utvecklad förmåga att redan s<strong>om</strong> liten att förneka sina känslor, sina<br />
behov och att inte känna. Stern (Carlberg 1994) beskriver att det är först i samspel med andra<br />
barnet blir sig själv, tydlig för sig själv och andra. Självet är alltid i stunden och alltid i ”sig<br />
själv” trots att vi utvecklas och förändras. Med stöd av gruppen kan informanterna tala <strong>om</strong> det<br />
svåra det innebär att ha en missbrukande förälder/föräldrar och öppet, ärligt berätta och slippa<br />
ljuga och/eller vara hemliga då de kan vara sig själva. Det innebär att de även utanför gruppen<br />
slutar med undanflykter och lögner och kan vara mer sig själva. Stern (Carlberg 1994) menar<br />
att självet blir ett regelbundet mönster av medvetenhet s<strong>om</strong> uppstår när barnet konkret handlar<br />
och tänker. Den subjektiva upplevelsen utvecklas till ett verbalt själv med möjlighet att<br />
uttrycka sig med självreflektion. Informanterna beskriver att då de slipper vara någon annan<br />
så är de inte lika rädda att stå för vad de tycker, tänker och känner. De vågar ”släppa på<br />
masken” och visa utåt vad de känner inåt även då man exempelvis är ledsen.<br />
Arnell och Ekb<strong>om</strong> (1996) skriver i sin bok att barnen blir otrygga då de aldrig vet vad s<strong>om</strong><br />
väntar dem. De präglas av skamkänslor, oförutsägbarhet, brutna löften, lojalitetskonflikter och<br />
de hör och ser eviga konflikter s<strong>om</strong> inte blir lösta och hot <strong>om</strong> att bli övergivna finns hela<br />
tiden. Då informanterna s<strong>om</strong> går i gruppverksamheten får kunskap <strong>om</strong> drogberoende, vilka<br />
konsekvenser det ger för alla familjer och att det är möjligt att själv påverka sina val i livet ger<br />
det hopp <strong>om</strong> framtiden. Tidigare var det ”oförutsägbara” det normala och att då möta andra<br />
ungd<strong>om</strong>ar med liknade erfarenheter s<strong>om</strong> mår bra fysiskt och psykiskt så ger det hopp <strong>om</strong> att<br />
det finns möjlighet till förändring för dem själva inför framtiden.<br />
Lindstein (1999) skriver att barnen inte har tillit till vuxna då löften ständigt bryts, planeringar<br />
ändras och även den icke- alkoholiserade föräldern uppmärksamhet finns hos drogen och<br />
barnen ”glöms” bort. Att känna tillit till andra människor blev möjligt då hjälpen och stödet<br />
39
man sökt efter fanns i gruppen och hos gruppledarna s<strong>om</strong> ger ytterligare hopp <strong>om</strong> framtiden<br />
och tilliten till sig själv. Brodin och Hylander (2002) skriver att man har en kropp skild från<br />
<strong>om</strong>givningen. Jag handlar, jag känner, jag talar <strong>om</strong> känslor och upplevelser och delar mina<br />
upplevelser med andra s<strong>om</strong> tillhör det vardagliga. Det är barnet s<strong>om</strong> växer upp i<br />
missbruksfamilj inte van vid. Stern (Carlberg 1998) skriver att självet är lika <strong>om</strong>edveten s<strong>om</strong><br />
vår andning, men vi kan göra oss medvetna <strong>om</strong> och hålla kvar dem i vårt medvetna. Stern<br />
(Brodin & Hylander 2002) menar att känslan av själv finns från livets början och att<br />
upplevelser och känslor läggs samman under de första tre-fyra åren. Dessa upplevelser och<br />
känslor var och en innebär ett sätt att uppleva sig själv och relatera till andra människor.<br />
Informanterna tycker jag beskriver att det är upplevelserna och känslorna i gruppen s<strong>om</strong><br />
bidrar till en inre stabilitet, och var och en i gruppen ger varandra hopp s<strong>om</strong> bidrar till att man<br />
tänker på hur man kan relatera till andra.<br />
Då föräldrarna inte har förmåga att tillfredställa sina egna behov än mindre barnets så tar det<br />
över föräldrarnas ansvar och får ta ansvar s<strong>om</strong> barnet inte är moget för. Det blir samtidigt<br />
inkonsekvent då föräldrarna ibland tar ”över” ansvaret och då ska barnet lyda. Det skapar<br />
förvirring och barnet får upplevelser av hjälplöshet och otillräcklighet s<strong>om</strong> skapar en låg<br />
självkänsla. (Runquist 1998) Att få kunskap och vetskap vad drogberoende handlar <strong>om</strong> och<br />
konsekvenserna det får för alla familjemedlemmar gör det förståeligt för informanterna hur de<br />
har hanterat familjens svårigheter och att de inte bär skuld till svårigheterna. Att efter<br />
samtalen, övningarna och föreläsningarna få tala <strong>om</strong> vilka känslor s<strong>om</strong> man har eller inte har,<br />
vilka man kan ge uttryck för eller inte och fundera på vad man själv kan förändra ökar deras<br />
självkänsla. Informanterna får förståelse för sig själva och andra och blir mindre irriterade på<br />
andra människor i skolan och i familjen. Att få höra att andra känt, gjort och tänkt på liknande<br />
sätt i svåra situationer gör att informanterna inte behöver känna sig annorlunda eller<br />
värdelösa. Informanterna uttrycker sig gen<strong>om</strong> samtal, gen<strong>om</strong> att måla och/eller skriva något<br />
<strong>om</strong> det tema man har just nu, det är både roligt och ger ett välbefinnande. Självförtroendet<br />
väcker under tiden man går i gruppen då man tränas i att göra nya saker, övar sig i att ta hand<br />
<strong>om</strong> sig själv, lär sig hur man kan ta kontakt med andra och hur man sätter sina gränser vilket<br />
stärker självkänslan.<br />
Stern (Brodin & Hylander 2002) beskriver att det finns två centrala utvecklingslinjer, vår<br />
självständighet och det s<strong>om</strong> är vår särskildhet, med andra ord, det s<strong>om</strong> är vi. Det andra<br />
handlar <strong>om</strong> att kunna känna igen sig i andra, att kunna förstå vad andra känner och upplever<br />
40
och att kunna dela med sig av sitt eget inre liv. Att utveckla känslor s<strong>om</strong> empati gör barnet<br />
gen<strong>om</strong> att bli förstådd och kunna dela upplevelser med andra. Barnet söker vid osäkerhet<br />
kontakt med modern för att läsa av hennes känsla. När informanternas psykiska och fysiska<br />
välmående väsentligen förbättras så växer viljan att lyssna på de andra i gruppen och<br />
respektera dem. Att kunna känna igen sig i de andra och inte känna sig ensam <strong>om</strong> svårigheter<br />
i familjen blir en lättnad s<strong>om</strong> gör att man inte behöver ha så mycket fokus på sitt eget mående.<br />
Gruppmedlemmarna, övningarna, samtalen visar att det finns olika sätt att se på saker och<br />
ting. Informanterna ser, hör och känner att det kan vara annorlunda för andra och att det finns<br />
andra s<strong>om</strong> har det svårt väcker medlidande och empatin ökar. Då andra i gruppen ibland kan<br />
ha det extra svårt med någon övning och då får extra stöd av gruppledarna väcker känslan att<br />
andra kan behöva mer hjälp än man själv. Kontinuiteten och att alla ges utrymme att tala <strong>om</strong><br />
sina känslor i gruppen bidrar också till att empatin ökar då informanterna är trygga i och vet<br />
att de får det stöd man behöver.<br />
Mina tankar när jag studerar resultatet av min undersökning är att vår gruppverksamhet ska ge<br />
utrymme till lek, samtal <strong>om</strong> svåra saker och glädjeämnen så att alla blir sedda och bekräftade.<br />
En annan viktig slutsats man kan dra är att det är läkande att låta de olika teman ta den tid<br />
s<strong>om</strong> behövs och att återk<strong>om</strong>ma då det är det s<strong>om</strong> informanterna upplever s<strong>om</strong> läkande. Tänker<br />
på att när barn inte ges utrymme att uttrycka känslor i en familj så blir det till slut en<br />
sinnesstämning s<strong>om</strong> ”hänger kvar” och det är oftast i en missbruksfamilj oro, ångest,<br />
konflikter och ledsna och uppgivna vuxna. Så leken är otrolig angeläget att tänka på och ge<br />
utrymme.<br />
Förslag till vidare forskning är att undersöka mer utifrån ett barnperspektiv vad s<strong>om</strong> är<br />
<strong>betydelse</strong>fullt. Vi vuxna har så svårt att ”sätta oss” in i känsl<strong>om</strong>ässigt hur det är för barnet -<br />
tonåringen/ungd<strong>om</strong>en att medverka i gruppverksamheten. Jag är personligen intresserad av<br />
vad s<strong>om</strong> är <strong>betydelse</strong>fullt för det yngre barnet.<br />
9. Slutsatser<br />
Informanternas berättelser vid intervjutillfället är mycket mer än de tankar s<strong>om</strong> de berättat<br />
högt utan också oerhört mycket mer i form av förnimmelser, känslor s<strong>om</strong> rimligtvis inte<br />
formulerats högt och tankar s<strong>om</strong> inte uttalats högt. Då våra tankar och det vi säger inte har<br />
41
samma struktur. Det finns av naturliga skäl en klyfta mellan det ursprungliga upplevandet i<br />
stunden och det s<strong>om</strong> är min text då det är oundvikligen i all form av datainsamling. Det tar tid<br />
att bearbeta och läka vad det innebär att växa upp med en missbrukande förälder då hela<br />
familjen blir påverkade på alla plan i sin personliga utveckling. Barn s<strong>om</strong> växer upp med<br />
missbrukande föräldrar får stora svårigheter med tilliten till andra människor framförallt<br />
vuxna. I en familj där en förälder missbrukar ”lär” barnen av de vuxna att inte berätta för<br />
någon utanför familjen hur man har det. Att ljuga och inte vara ärlig blir naturligt och ofta så<br />
fortsätter barnen att göra det även i vuxen ålder.<br />
Det är viktigt att synliggöra barnet i missbruksfamiljer och en metod är gruppverksamhet för<br />
barn- och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar s<strong>om</strong> lever i en svår livssituation. Det är inte så lätt att berätta<br />
för andra vuxna hur man har det. Att avstå från tillit är en sund reaktion och en förutsättning<br />
för att överleva i en familj där det förek<strong>om</strong>mer våld, brutna löften och svek och alkoholism.<br />
Beslutet att avstå från tillit s<strong>om</strong> barn i en alkoholistfamilj tar innebär en ensamhet. Att ha tillit<br />
till en annan människa är sårbart och ömtåligt och kräver respekt från <strong>om</strong>givningen. Det krävs<br />
trygghet för att kunna vara tillitsfull och det är förutsättningen för att kunna vara nära någon<br />
annan. Så det s<strong>om</strong> är en överlevnad blir ett hinder att kunna lita till andra s<strong>om</strong> det skulle<br />
kunna vara möjligt att lita till. Det är först i relation till andra människor vi blir vårt verkliga<br />
jag.<br />
Det krävs trygghet för att kunna vara tillitsfull och det är förutsättningen för att kunna vara<br />
nära någon annan. Så det s<strong>om</strong> är en överlevnad blir ett hinder att kunna lita till andra s<strong>om</strong> det<br />
skulle kunna vara möjligt att lita till. Det är först i relation till andra människor vi blir vårt<br />
verkliga jag.<br />
Gruppledarna blir viktiga vuxna förebilder s<strong>om</strong> möjliggör för informanterna att tala <strong>om</strong> det<br />
svåra s<strong>om</strong> de upplevt/upplever. En styrka i gruppen är att alla känner igen varandras<br />
svårigheter trots att alla är olika. Att träffas, fika tillsammans och dela vardagliga saker gör att<br />
informanterna blir sedda och bekräftade av varandra. Man talar <strong>om</strong> allt s<strong>om</strong> ligger en nära och<br />
<strong>om</strong> någon har mer behov så får den mer utrymme än de andra. Det varierar från gång till gång<br />
och alla får sitt utrymme. Vissa saker s<strong>om</strong> andra berättar känns igen och då bekräftar man<br />
varandra i sina känslor. Allt är tillåtet i gruppen att ta upp och tala <strong>om</strong> även de mindre bra<br />
känslorna s<strong>om</strong> man oftast inte vill kännas vid. Det är en styrka i gruppen att alla lyssnar och<br />
bekräftar varandra s<strong>om</strong> gör att det blir en härlig känsla av att bli sedd.<br />
42
Gestaltpsykologin är teorin <strong>om</strong> hur människan k<strong>om</strong>mer till insikt, att människan aut<strong>om</strong>atisk<br />
organiserar det s<strong>om</strong> påverkar oss i helheter, ”gestalter”, så att de bildar mönster s<strong>om</strong> vi känner<br />
igen oss i och s<strong>om</strong> ger <strong>betydelse</strong>/mening. Vi anpassar oss till olika livssituationer/livsmiljöer<br />
s<strong>om</strong> vi kallar självbevarelse. Självbevarelsen är vår överlevnad s<strong>om</strong> sörjer för att organismen<br />
dels kan växa och dels kan upprätthålla en form av jämvikttillstånd fysiskt och psykiskt.<br />
Denna process kallas ”självreglering”. Min önskan är att gruppverksamhet s<strong>om</strong> är<br />
återk<strong>om</strong>mande över tid och har en kontinuitet erbjuds fler barn och tonåringar/ungd<strong>om</strong>ar så<br />
att de kan representerar en livssituation/livsmiljö s<strong>om</strong> bildar mönster s<strong>om</strong> de kan känna igen<br />
sig i och s<strong>om</strong> ger <strong>betydelse</strong>. För det är vad mitt resultat har k<strong>om</strong>mit fram till. Människans<br />
upplevelser kan inte hänföras till en bestämd del i hennes sätt att vara, handla eller fungera<br />
fysiskt, helheten bestämmer delarna och inte tvärt<strong>om</strong>. Att ges möjlighet att få ta del av en<br />
grupps samlade berättelser av erfarenheter, tankar, fantasier och känslor ger en upplevelse att<br />
tillhöra ett sammanhang s<strong>om</strong> påminner <strong>om</strong> en familj.<br />
Jag vill avsluta med Martin Buber s<strong>om</strong> i sin bok ”Jag och Du” skriver så fint <strong>om</strong> att relation är<br />
ömsesidighet. Även i betraktelse av trädet blir jag innesluten i relation till det. ”Mig möter<br />
ingen trädets själ och ingen dryad utan trädet självt”. (Buber 1994, s. 13)<br />
43
Referenser<br />
Arnell, Ami & Ekb<strong>om</strong>, Inger. När mamma eller pappa dricker…, en handbok <strong>om</strong> att arbeta<br />
med barn i grupp. Rädda Barnen1996<br />
Bengtsson, Jan. Med livsvärlden s<strong>om</strong> grund. Studentlitteratur 1999<br />
Bragée, Britt. Från frisk till sjuk - en <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> <strong>studie</strong> av de psykos<strong>om</strong>atiska<br />
symt<strong>om</strong>ens uppk<strong>om</strong>st. Masteruppsats 2001<br />
Bowlby, John. En trygg bas. Natur och Kultur 2001<br />
Brodin, Marianne & Hylander, Ingrid. Att bli sig själv - Daniel Sterns teorier i förskolans<br />
vardag. Liber 1997<br />
Brodin, Marianne & Hylander, Ingrid. Själv-känsla <strong>–</strong>att förstå sig själv och andra. Liber<br />
2002<br />
Buber, Martin. Jag och Du. Dualis 1994<br />
Cain, David J. Human Psychotherapies - handbok of research & Pratice. (America<br />
Psychological Association Washington DC)<br />
Carlberg, Gunnar. Dynamisk utvecklingspsykologi. Natur och Kultur 1994<br />
Carlsson Emma & Johansen Nina. En intervju<strong>studie</strong> <strong>om</strong> och med ungd<strong>om</strong>ar och gruppledare<br />
vid BIM- socialtjänsten i Oskarshamn. Lunds universitet 2004<br />
Hostrup, Hanne, Gestaltterapi. Mareld. Stockholm 2002<br />
Hellsten, T<strong>om</strong>my. Medmänniska- en bok <strong>om</strong> att möta sig själv. Församlingsförlagets förlag<br />
AB 1996<br />
Hellsten, T<strong>om</strong>my. Flodhästen i vardagsrummet. Cordia AB 1998<br />
Joyce, Phil & Sills Charlotte. Skills in <strong>–</strong>Gestalt Counselling & Psychotherapy. Sage<br />
Publications 2001<br />
Karlsson, Gunnar. Psychological Qualitative Research fr<strong>om</strong> a Phen<strong>om</strong>enological Perspective.<br />
Almqvist & Wiksell International 1993<br />
Kvale, Steinar. Den kvalitativa forskningsintervjun. Studentlitteratur. Lund 1997<br />
Killén, Kari. Svikna barn <strong>–</strong> <strong>om</strong> bristande <strong>om</strong>sorg och vårt ansvar för de utsatta barnen. Ait<br />
Falun 1999<br />
Lindstein, Th<strong>om</strong>as. Vändpunkten” <strong>–</strong> att arbeta med barn till alkoholister. Gothia 1995<br />
Runquist, Wedding. Små och Vuxna barn till alkoholister. Alfagruppen 1998<br />
44
Slinning, Kari Elise. Att tillfriskna från Bulimia Nervosa <strong>–</strong> en <strong>fen<strong>om</strong>enologisk</strong> <strong>studie</strong>.<br />
Masteruppsats 2006<br />
Söderling, Lars. Styrketårar” - alkoholismens ansikte. Larsons förlag 1992<br />
Wrangsjö, Björn. Teoribildning i psykiatrisk verksamhet. Natur och Kultur 1984<br />
45