TEMA: Människorna, maten och jorden - Igenom
TEMA: Människorna, maten och jorden - Igenom
TEMA: Människorna, maten och jorden - Igenom
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
3/2007<br />
Kulturtidskrift om <strong>jorden</strong><br />
<strong>och</strong> <strong>maten</strong> på livets villkor.<br />
Lösnummer 45 kr, prenumeration 35 kr/nr.<br />
<strong>TEMA</strong>: <strong>Människorna</strong>, <strong>maten</strong> <strong>och</strong> <strong>jorden</strong><br />
- Rosenhill<br />
- Restad Gårds Trädgårdar<br />
- Tellus kulturcafé<br />
- FRAM kooperativ handel<br />
- Bryggcafé Stocken<br />
- Skrattåsen<br />
odling som social impuls!<br />
- Smaklust i Stockhom<br />
- huset <strong>och</strong> trädgården<br />
- mat med honung<br />
- om mognad<br />
- lövträdens gester<br />
Årgång 2
INNEHÅLL<br />
3 Man måste ju leva också... Vera Billing.<br />
4-5 Gemenskapen på Rosenhill! V.B.<br />
6-7 Att så frön gör vårdtagare till vårdgivare! Michael Rokvist<br />
om grön rehabilitering. Vera Billing.<br />
8-10 Kaffe med dopp av idealism, hos Erni <strong>och</strong> Ola FriholtVB.<br />
10 Holy cow! Peter Müller.<br />
11 Det kom ett brev från andra sidan planeten. James Evans.<br />
12-13 Huset som också ville ha en trädgård,<br />
samtal med Lars <strong>och</strong> Louise Danielsson.V.B.<br />
14-16 Tellus är en mötesplats, kulturcafé i Munkfors. V.B.<br />
17 Jag kom till Skrattåsen gård... V.B.<br />
18 Tio tvivelaktiga procent. Jenny Elster.<br />
19 Odling på hög nivå, quinoa i Bolivia. V.B.<br />
20 FRAM Kooperativ Handel! V.B.<br />
21 forts. från artikeln sid 7, samt Harry Martinsson om september.<br />
22-23 När <strong>maten</strong> med smaken kom till stan, Smaklust. V.B.<br />
24 Honung i höstrusket! Recept. V.B.<br />
25 Om mognad. V.B.<br />
26-27 Lövträdens formspråk del III. Julia Bort/Vera Billing.<br />
28-31 Annonser<br />
GOD höst kära läsare!<br />
Hösten är en tid för uppvaknande i människan <strong>och</strong> ett insomnande i naturen.<br />
Efter sommarvilan är det lättare att vilja saker igen, ta tag, bestämma sig, fatta<br />
nya beslut. Vi har lagt in den naturliga intentionen som en ritual vid nyår,<br />
men det skevar lite. För det man kan lova då, måste först ha såtts som frö, <strong>och</strong><br />
redan ha fått en vilje-impuls innan <strong>och</strong> på den naturliga energivågen kan vi<br />
surfa just om hösten. Jag funderar över denna tidning. Jag tänker, vad vill de<br />
läsa om? Många verkar tycka mycket om den, i sin form <strong>och</strong> framtoning, men<br />
jag skulle önska mer respons <strong>och</strong> önskemål, vad saknar ni? Önskar komma<br />
ur vår tids producent-konsumenttänk <strong>och</strong> göra FJ mer dynamiskt, mer i samarbete<br />
med er som läser. Jag tar bort de engelska texterna denna gång, då jag<br />
inte fått någon respons (åt något håll). Tar med dem igen, om ni tycker det!<br />
Denna viljevåg har jag ridit på när jag gjort detta nummer. Det behövs fler<br />
som inte bara läser, utan som också köper den. Reklambudget finns ingen,<br />
så den måste förlita sig på er medmänniskor, på solidaritet. Gå gärna in på<br />
biblioteken <strong>och</strong> begär att de prenumererar till exempel!<br />
Det finns gårdar, kaféer <strong>och</strong> butiker som drivs som företag i vinstsyfte <strong>och</strong><br />
många gör det engagerat <strong>och</strong> entusiastiskt. Så finns det gårdar, kaféer <strong>och</strong><br />
butiker för människor, för gemenskap, för insikt <strong>och</strong> näring på alla nivåer,<br />
där företagandet <strong>och</strong> pengarna är sekundära, bara redskap som möjliggör det<br />
första. Människor som lever med det temat handlar detta nummer om. Där<br />
odling <strong>och</strong> mat är mer än p <strong>och</strong> p (produkter <strong>och</strong> pengar), där målet är berikande<br />
<strong>och</strong> levande möten. Välkommen in!<br />
Bakgrundsbild på framsidan Dick Nord,<br />
övriga bilder VB.<br />
Vera Billing<br />
f.d. småbonde,<br />
botanist, akademiker,<br />
skribent m.m.<br />
redaktör <strong>och</strong> ansvarig utgivare för<br />
Politiskt, religiöst <strong>och</strong><br />
organisatoriskt obundet<br />
forum för inspiration,<br />
vakenhet <strong>och</strong> ideologiska<br />
samtal om <strong>jorden</strong><br />
<strong>och</strong> <strong>maten</strong> på livets villkor.<br />
Utgivning 4 nr/år<br />
med årstidsbundenhet.<br />
Prenumeration 140 kr/år,<br />
utanför Sverige 190 SEK<br />
Lösnummer 45 kr<br />
Annonser färg/svv: 1/1 sida<br />
1200/900 kr, 1/2 sida 700/500 kr,<br />
1/4 sida 500/350 kr. Sista sidan 1/2<br />
900 kr. Exkl. 25% moms.<br />
Annonser tas in från företag <strong>och</strong><br />
organisationer, som arbetar förenligt<br />
med ovanstående syften.<br />
Privatpersoner är välkomna med<br />
mindre radannonser till lågpris.<br />
Manusstopp 2 mars, 18 maj,<br />
31 augusti, 16 november 2007.<br />
Ansvarig utgivare Vera Billing.<br />
Redaktör/layout Vera Billing.<br />
Tryck: Bohuslän 5, Uddevalla<br />
Papper: Munken print<br />
ISSN: 1653-8188<br />
KONTAKT:<br />
E-post: info@frijord.se<br />
Tel: 070-385 33 06 (+46)<br />
Adress: Box 2, 474 21 ELLÖS<br />
Plusgiro<br />
FRI JORD 141 22-6<br />
Gåvor mottages tacksamt!<br />
Vid inbetalning – kom ihåg<br />
fullständig adress.<br />
Återgivande av text är tillåten<br />
med angivande av källa,<br />
gäller ej översatta artiklar.<br />
Återgivande av bild EJ tillåten, undantaget<br />
redaktörens. Ta kontakt<br />
vid frågor!<br />
3/2007<br />
www.frijord.se
MAN MÅsTE ju LEvA ocKsÅ…<br />
Höstliga tankar om livsstil<br />
Det är höst. Igen. Livet i växtligheten<br />
sjunker sakta ned mot <strong>jorden</strong>, ja in i<br />
<strong>jorden</strong> rentav, men på vägen in i mörker<br />
<strong>och</strong> död ger det ifrån sig sitt guld. Näring<br />
<strong>och</strong> anlag till nytt liv när ljuset kommer<br />
tillbaka. Årets eviga kretslopp. Växterna<br />
offrar sig ständigt för livets fortbestånd,<br />
det är liksom deras natur, inte bara för<br />
den egna artens fortlevande, utan också<br />
gott <strong>och</strong> väl så det räcker till många fler.<br />
Egentligen något helt oerhört! Detta faktum<br />
har människan i långeliga tider använt<br />
sig av genom att först samla in <strong>och</strong><br />
äta, samla in <strong>och</strong> spara <strong>och</strong> småningom<br />
börja vårda. Det vill säga odla. Ordet<br />
höst betyder ju skörd, insamlande. Att<br />
ta tillvara. Somliga växter har därmed<br />
sakta övergått från att ha varit natur till<br />
att bli kultur, det vill säga blivit vårdade<br />
av människan <strong>och</strong> därmed lyftade över<br />
sitt naturliga stadium. Blivit upplyfta i<br />
kultursfären, som annars är människans<br />
privilegium. På vägen har de växtdelar<br />
människan velat ha blivit större, smakligare<br />
<strong>och</strong> fått mera färg.<br />
Om hösten höstas orangea, djupt blodröda,<br />
lilatonade <strong>och</strong> gula smakliga rötter<br />
upp ur <strong>jorden</strong>. På långa ringlande rankor<br />
på jordytan ligger stora apelsinfärgade<br />
klot <strong>och</strong> blanka mörkgröna frukter. På<br />
träden lyser det i alla slags rödtoner av<br />
söta saftiga frukter. I odlingarna. På<br />
kulturmarken. Människan har genom<br />
odlandet i tusentals år skapat sig ett<br />
överdåd av färg, smakrikedom, energiförråd<br />
<strong>och</strong> näring. Somliga ser detta<br />
växternas offer <strong>och</strong> tackar uppmärksamt<br />
med skördefest den här tiden. Men de<br />
flesta märker det inte längre, för i affärerna<br />
ser diskarna likadana ut varje<br />
dag, varje vecka året om. Stora äpplen<br />
från Kina <strong>och</strong> Argentina fyller upp. Till<br />
<strong>och</strong> med pyttesmå haricots verts från<br />
Kenya, i små askar, någon månad innan<br />
de svenska mognat fram. Och odlarna<br />
tycks mer ha känslan av att det är de som<br />
offrar sig.<br />
Livet offrar sig ständigt för livet, en<br />
grundlag som evigt arbetar, cykliskt,<br />
år ut <strong>och</strong> år in <strong>och</strong> även i större cykler<br />
än så. Priset för vårt nuvarande förhållningssätt<br />
till <strong>maten</strong> betalas också av livet,<br />
men i oerhört mycket större omfatt-<br />
3/2007<br />
Tidlösa, foto Dick Nord<br />
ning. Om växternas offervilja inte var<br />
så enorm - så paradoxalt livskraftig (!)<br />
- skulle vi aldrig ha kunnat bedriva vår<br />
rovdrift på planeten. Det skulle helt enkelt<br />
inte ha gått! Alltså är uttrycket att<br />
”vi utnyttjar naturresurser” en rationell,<br />
teknisk <strong>och</strong> abstrakt ordalydelse som<br />
lägger sig som ett kompakt lock på den<br />
sannare beskrivningen, att vi utnyttjar livets<br />
obändiga lagbundenheter på ett sätt<br />
som till slut utsläcker livets egna förutsättningar.<br />
Vi ska inte glömma, att oljan<br />
<strong>och</strong> ”naturgasen” (ett sånt förföriskt ord,<br />
som låter så rent!) också är lagrad livsenergi.<br />
Snacka om att Midgårdsormen<br />
inte är en gammal skröna från vikingatid<br />
– den skapar vi varje dag, genom en<br />
livsstil där vi biter oss själva i svansen<br />
hela tiden. Men eftersom allt görande är<br />
lyft så långt ut från vår egen greppbara<br />
omkrets, märker vi inte, hur ont det gör<br />
i svansen. Det är kommande barn som<br />
får känna den smärtan <strong>och</strong> ta det ansvar<br />
vi inte tog.<br />
”Man måste ju leva också”, är ett argument<br />
som ofta hörs, för att rättfärdiga sitt<br />
agerande. Ofta handlar det om pengar,<br />
om prissättning. Ofta levereras repliken<br />
med ett ursäktande leende. Självklart<br />
ska vi leva, fullödiga, värdiga liv! Det<br />
är ju förutsättningen för att vi ska kunna<br />
bygga ett hållbart samhälle för dagens<br />
barn <strong>och</strong> unga <strong>och</strong> för de som senare<br />
ska bo på planeten. Och också kunna<br />
leva fullödiga <strong>och</strong> värdiga liv. Men uttrycket<br />
”Man måste ju leva också” har<br />
blivit en floskel som berättigar en fortsatt,<br />
fullständigt ohållbar livsstil. Den<br />
konsumtions- <strong>och</strong> bekvämlighetsnivå<br />
vårt samhälle skapat <strong>och</strong> vi fortsätter att<br />
vidmakthålla har ingenting med livet,<br />
med levandet att göra. Vi tar Livet som<br />
försvarsadvokat för att legitimera vår<br />
livsstil. Egentligen oerhört fräckt <strong>och</strong><br />
rentav fegt!<br />
De basala behoven – äta, dricka, hålla<br />
sig varm, kunna vila, sova är oerhört<br />
enkla att tillfredsställa, egentligen.<br />
Många gör det ju på semestern, njuter<br />
av den avstressande <strong>och</strong> befriande enkelheten.<br />
Enkelheten som lyxvara. Men<br />
sedan stiger man åter in i ”behovet” av<br />
att omdesigna köket, köpa nya tröjor fast<br />
de gamla knappt är använda, köpa de ingredienser<br />
som man just fått lust till via<br />
ett recept i en kokbok, men som inte är<br />
i säsong. Eller inte ens det, köper färdig<br />
industrimat i förförisk förpackning <strong>och</strong><br />
värmer i mikron för att vinna lite tid.<br />
”Man måste ju leva också…” Vi har som<br />
kulturvarelser också basala behov av<br />
social samvaro <strong>och</strong> kultur. De behoven<br />
tillfredsställs när människor möts, när<br />
musik spelas, teater <strong>och</strong> konst visas. Att<br />
läsa andras tankar <strong>och</strong> vara i den egna<br />
inre bildvärlden via litteraturen. Allt<br />
det hör också till livet för en människa.<br />
Men också de behoven väljer vi att inte<br />
ge <strong>och</strong> ta emot på enkelt sätt, utan tilllåter<br />
det att kosta enormt mycket pengar,<br />
eller att ta enormt mycket pengar för att<br />
andra ska få ta del av. För ”Man måste<br />
ju leva också…”<br />
Det som i klartext sägs med de orden<br />
är, att jag vill inte ta ansvar, jag vill inte<br />
förändra mig. Jag gör bara som alla andra<br />
<strong>och</strong> samhället borde minsann ta sitt<br />
ansvar. Men argumenten snubblar på<br />
sina egna taniga ben. Samhället är ju<br />
vi… vad annars? Där har vi ormen som<br />
biter sig i svansen igen…<br />
Livet är enkelt, det är konsten att leva<br />
det som är svår! ”I have a dream”, sade<br />
en andligt stor man som offrade sig för<br />
det han trodde på – kärleken till livet<br />
<strong>och</strong> människans godhet, Martin Luther<br />
King, hette han. Jag menar att det också<br />
hör till detta att verkligen vara Människa,<br />
att också ha ideal, som ger styrka att<br />
ta eget ansvar. Jag har en dröm: att jag<br />
hör människor som lever sina liv med en<br />
äkta hållbar livsstil, det vill säga på livets<br />
villkor, gör det just med argumentet<br />
”Man måste ju leva också”. Och därmed<br />
visar att det går.<br />
Vera Billing
Jag kommer till Rosenhill på<br />
Ekerö i Mälaren tidigt i maj för<br />
att prata med Lars <strong>och</strong> Emilia Sillén<br />
– helt fel läge… stressnivån<br />
<strong>och</strong> tröttheten är stor, säsongsstart<br />
om en vecka <strong>och</strong> så mycket<br />
kvar att fixa i det ombyggda caféet.<br />
Så jag lagar fönster istället<br />
<strong>och</strong> återkommer i slutet av augusti.<br />
Sommarvärmen har helt plötsligt<br />
flytt för en isande nordpolsvind<br />
som påverkar alla. Trötthet!<br />
Men Lars, Emilia <strong>och</strong> ett gäng<br />
ungdomar från när <strong>och</strong> fjärran<br />
sitter ändå glada ute på den stora<br />
terrassen bak butiken/caféet <strong>och</strong><br />
äter kvällsmat. I helgen har man<br />
det varit stor skördefest på Rosenhill.<br />
Ungefär 600 personer! Musik!<br />
Mat! Frukt!<br />
Rosenhill är en gammal fruktträdgård<br />
på Ekerö. Mälardalens öar har<br />
sedan mycket länge varit Stockholms<br />
fruktleverantör. Här samsas stora äppellundar<br />
med stora ekdungar i landskapet.<br />
Rosenhill är Emilias föräldrahem.<br />
När Lars <strong>och</strong> Emilia var unga gav de sig<br />
ut till havs, seglade länge på haven <strong>och</strong><br />
formades ihop som ett par med två individer,<br />
med kärlek <strong>och</strong> respekt. De steg<br />
i land igen, efter stormiga dygn utanför<br />
Afrikas kust <strong>och</strong> då de hade märkt att<br />
människorna ute på havet inte var särskilt<br />
annorlunda än de på land, samma<br />
samhälle här som där. Åter i Sverige<br />
sökte de gård för att bli självförsörjande.<br />
En ren egotripp ville vi egentligen, säger<br />
Emilia. Ta över föräldragården hade de<br />
väl inte just tänkt sig. Men så hände det,<br />
att det damp ner märkliga blanketter på<br />
köksbordet där på Rosenhill. Detta var<br />
i slutet av 1980-talet <strong>och</strong> fruktträden<br />
skulle räknas <strong>och</strong> inventeras, för nu<br />
skulle man få bidrag av staten för att ta<br />
bort dem.<br />
Röjningsbidrag. Va!?<br />
sa Emilia <strong>och</strong> Lars. Där väcktes engagemanget,<br />
Emilia gick långt i kampen för<br />
svensk frukt <strong>och</strong> de tog över gården. Här<br />
skulle minsann inga fruktträd tas bort,<br />
oavsett pengar! Detta var 1991.<br />
Här fanns stora fruktodlingar <strong>och</strong> massor<br />
av rabarber. Lars <strong>och</strong> Emilia gav sig<br />
in i branschen som leverantörer till bu-<br />
GEMENsKAPEN PÅ RosENHILL!<br />
tiker <strong>och</strong> grossister, men det var slitigt,<br />
med grossisterna i synnerhet. De var så<br />
negativa! Krasst materialistiska, ingen<br />
känsla för produkten eller kvaliteten,<br />
bara kilon <strong>och</strong> kronor. Och leveranstider.<br />
Så kom en efterfrågan på KRAVodlad<br />
rabarber <strong>och</strong> de började leverera.<br />
Men… grossisterna ville endast ha små<br />
knippen om ett halvt kilo. Inte många<br />
stjälkar i en sådan bunt. Och KRAV-tejp<br />
skulle de ha runt sig. Nej! Vi ville vara<br />
fria, rå oss själva, den där tejpen liksom<br />
klistrade fast vår frihet, säger de.<br />
Vi ville ju möta människor,<br />
låta dem smaka på <strong>och</strong> uppleva kvalitet.<br />
Och träffas. Människor är det roligaste<br />
som finns, säger Emilia. Och tillägger:<br />
Lars <strong>och</strong> Emilia Sillén med volontärerna Freja <strong>och</strong> Noa<br />
Vi har ingen känsla av att detta är vår<br />
plats som vi äger, utan att vi förvaltar<br />
en plats för människor.<br />
Rosenhills musteri fanns redan då de<br />
tog över, <strong>och</strong> det är ännu en grundpelare<br />
i verksamheten. Folk får komma<br />
med sina egna äpplen <strong>och</strong> vänta, medan<br />
de pressas till must <strong>och</strong> får sedan med<br />
sig sin härliga dryck hem igen. Det blev<br />
köer av bilar under hösthelgerna, det<br />
kunde bli en hel dags väntan på att få sin<br />
must gjord. Emilia började servera kaffe<br />
<strong>och</strong> litet att äta, för uppmuntra dem.<br />
Och på så vis föddes det som sedan har<br />
blivit Rosenhills Café <strong>och</strong> butik. Ekologiskt<br />
<strong>och</strong> hembakt <strong>och</strong> mustigt (!). Och<br />
ofta med musik på den härliga verandan<br />
längs den stora ladans bakre vägg,<br />
i sluttningen mot äppellundarna, där fåren<br />
går <strong>och</strong> betar. Ekologiskt <strong>och</strong> roligt.<br />
På gården finns också loppisbodar, <strong>och</strong><br />
en annan firma säljer sina vackra stora<br />
hängmattor där. De hänger dekorativt<br />
som färgglada slöjor mellan tallarna i<br />
den torra backen. För när jag är på besök<br />
är det inte bara kallt, men också alldeles<br />
gulnat <strong>och</strong> torrt i sluttningen.<br />
Det har inte regnat<br />
på två månader. Jag får känslan av att<br />
vara någonstans i Nordamerika, snarare<br />
än i idyllernas Ekerö utanför Stockholm.<br />
En kvinna kommer alldeles före<br />
stängningsdags <strong>och</strong> vill köpa solrosor<br />
3/2007
<strong>och</strong> får låna en sekatör. Solrosorna lyser<br />
<strong>och</strong> trivs i de torra odlingsbäddarna <strong>och</strong><br />
förstärker det osvenska intrycket. Det<br />
gör också närvaron av alla ungdomar,<br />
som volontärarbetar (”wwoofar”, se annons)<br />
på Rosenhill <strong>och</strong> bor i en väldigt<br />
stillastående gammal buss borta bland<br />
fruktträden. Ett par killar från England,<br />
som studerar arkitektur stortrivs på Rosenhill.<br />
De har snickrat ihop den stora<br />
trappan från verandan ner till gräset,<br />
som Lars <strong>och</strong> Emilia längtat efter i åratal,<br />
klar lagom till helgens stora skördefest.<br />
Martin <strong>och</strong> Matt är fascinerade <strong>och</strong><br />
fulla av beundran inför svensk arkitektur<br />
<strong>och</strong> vill gärna göra praktik i Sverige<br />
(kontakt kan förmedlas…). Här är också<br />
två unga tyska kvinnor som undrar om<br />
jag känner till någon trädgård med läkeväxter,<br />
dit de kan åka <strong>och</strong> jobba. Hit<br />
kommer även lokala ungdomar, som<br />
älskar att jobb <strong>och</strong> gemenskap, såsom<br />
Freja <strong>och</strong> Noa. Här finns också de egna<br />
tre barnen Erik <strong>och</strong> Evelin i tonåren, <strong>och</strong><br />
lilla Saga Freja, sex år, kvick <strong>och</strong> glad<br />
som ett kvicksilver.<br />
Hur kommer det sig<br />
att de har denna enorma öppenhet <strong>och</strong><br />
generositet för andra människor? Så extremt<br />
lite av kärnfamilj <strong>och</strong> privathet?<br />
Emilia <strong>och</strong> Lars tror de har det med sedan<br />
barnsben, på olika sätt. Här på Rosenhill<br />
var det alltid plats för en till vid<br />
matbordet <strong>och</strong> så är det än. Lars familj<br />
reste runt i världen mycket, då hans far<br />
var forskare. Där fanns alltid en öppenhet<br />
för den kultur man just då gästade.<br />
Det gjordes aldrig någon skillnad på<br />
ölgubbar <strong>och</strong> diplomater. Båda har de<br />
en mycket stark tillit till livet <strong>och</strong> människan<br />
<strong>och</strong> det är väl det som bär Rosenhill.<br />
Sent på kvällen sitter Emilia <strong>och</strong> jag <strong>och</strong><br />
pratar mer om äppleträden. Hon försöker<br />
alltid fördjupa <strong>och</strong> lära ut. Man vet<br />
ju inte längre hur äpplen naturligt ska<br />
smaka! Mogna äpplen. Alltför många<br />
kommer med omogen frukt – de plockar<br />
av alla sina träd när de har tid, inte när<br />
äpplena är i tid. Att skördas. Tålmodigt<br />
berättar <strong>och</strong> visar hon. Gång på gång, år<br />
efter år. Vi pratar om fruktträden som<br />
kulturbärare, som karaktärer, som individer,<br />
som kvalitetsförmedlare. Vår gemensamma<br />
glöd för äpplena ger värme<br />
till avslutandet av dagen. Det är midnatt.<br />
Ute fullmåne <strong>och</strong> kanske höstens första<br />
frost.<br />
Text <strong>och</strong> foto Vera Billing<br />
3/2007<br />
www.rosenhill.se
Resta Gård i Vänersborgs utkant<br />
har brukats av människor allt<br />
sedan medeltida dagar. Den har<br />
alltid följt med sin tid <strong>och</strong> de senaste<br />
nära tio åren till <strong>och</strong> med<br />
varit före sin tid. Troligen är det<br />
därför Michael Rokvist, som driver<br />
Resta Gårds Trädgårdar, har<br />
så svårt för att få samhället att<br />
ställa upp. Han har hittat guldet,<br />
som ligger dolt i det enkla, i tillliten<br />
till livet självt <strong>och</strong> vet att<br />
naturen läker. Här har ett 40-tal<br />
sjukskrivna medmänniskor arbetat<br />
med honom under dessa år<br />
<strong>och</strong> alla (!) har sedan skaffat sig<br />
arbeten <strong>och</strong> jobbar, är friska! Hur<br />
kan det komma sig, att en sådan<br />
rehabiliteringsinsats inte anses<br />
vara värd pengar, utan Michael<br />
hela tiden får kämpa sig till <strong>och</strong><br />
motivera minsta lilla krona <strong>och</strong> i<br />
princip jobbar på ideellt med en<br />
verksamhet som knappt går runt<br />
<strong>och</strong> där den vackra 100-åriga<br />
växthusmiljön hela tiden hotas<br />
med rivning?<br />
Här finns det levande beviset – det<br />
är inte akademiska utbildningar,<br />
stora projekt, miljonsatsningar, professorer<br />
<strong>och</strong> försäkringskassan som krävs<br />
för att människor ska rehabiliteras från<br />
vårt stressade samhälle. Det enda som<br />
krävs är egentligen förmågan till empati<br />
<strong>och</strong> en obändig egen livstillit <strong>och</strong> arbetsglädje.<br />
Michael Rokvist är en intensiv<br />
man, snabb <strong>och</strong> kvick både i kroppsspråk,<br />
i blicken <strong>och</strong> i talet. Men ingen<br />
stress, det vilar stor trygghet över hela<br />
hans väsen. Ett stort <strong>och</strong> varmt hjärta för<br />
växter <strong>och</strong> människor. Och en stor social<br />
rörlighet <strong>och</strong> vakenhet inför makthavare<br />
<strong>och</strong> myndigheter.<br />
Blomsterspråkande<br />
Egentligen som en saga, hans bakgrund<br />
<strong>och</strong> hur han hamnat här, som vi inte drar<br />
nu, men efter ett långt <strong>och</strong> hårt liv, bland<br />
annat till sjöss, med livet ofta hängande<br />
på en skör tråd av flera anledningar tog<br />
det stopp. Och på vägen ut ur krisen,<br />
fast det visste han inte då, befann han<br />
sig en vacker dag säljandes pelargoner<br />
på ett torg i Göteborg, åt en god vän,<br />
som plötsligt fått förhinder. Herregud,<br />
vad ska jag säga? Hur ska jag göra? Jag<br />
kan ju absolut ingenting om blommor!<br />
tänkte han. Men där bakom pelargonerna<br />
märkte han, att han självklart<br />
förstod vad växterna behövde för att<br />
bli vackra, prunkande <strong>och</strong> friska! Och<br />
kunde förmedla det till kunderna. Mannen<br />
som talar med pelargonerna, för att<br />
travestera känt filmnamn <strong>och</strong> dessutom<br />
sno det från en kändis <strong>och</strong> ge det till en<br />
som verkligen gör skäl för beskrivningen.<br />
Han insåg, att vägen till hans eget<br />
tillfrisknande gick genom att vara med<br />
växterna <strong>och</strong> <strong>jorden</strong>.<br />
Resta Gårds Trädgårdar<br />
Småningom blev han inblandad i ett av<br />
ATT sÅ fRöN<br />
GöR<br />
vÅRdTAGARE<br />
TILL<br />
vÅRdGIvARE!<br />
Grön rehabilitering<br />
hos Michael Rokvist<br />
på Restad Gårds<br />
Trädgårdar<br />
dessa stordådiga men kortvariga projekt,<br />
uppbackade av stora institutioner<br />
som Hushållningssällskapet, kommun<br />
<strong>och</strong> arbetsförmedling, med förmåga att<br />
håva in stora EU-medel. Resta Gårds<br />
Trädgårdar skulle väcka liv i de gamla<br />
odlingsimpulserna där, på det gamla<br />
mentalsjukhusområdet utanför Vänersborg,<br />
<strong>och</strong> en handelsträdgård bildades<br />
med vackra besöksanläggningar<br />
runt om. Men Michael är ju inte i första<br />
hand entreprenör <strong>och</strong> businessman,<br />
utan framför allt en brinnande empatisk<br />
person. Så när projektpengarna var<br />
slut, bildades en ekonomisk förening av<br />
växthusområdet <strong>och</strong> nu kunde han börja<br />
göra det han ville. Arbeta med människor.<br />
Numera fungerar handelsträdgården<br />
som arbetskooperativ med honom<br />
<strong>och</strong> en handfull till. Helene, som varit<br />
med <strong>och</strong> jobbat här i flera år, är med när<br />
vi sitter <strong>och</strong> pratar i fikarummet.<br />
Basilika <strong>och</strong> sockerdruvor<br />
Men innan vi kommer dit in går vi runt<br />
<strong>och</strong> tittar. Vackra gamla växthus…<br />
bland de äldsta i bruk i Sverige faktiskt,<br />
bara det värt att vårdas <strong>och</strong> bevaras i<br />
samhällsintresse, tycker vi, men inte<br />
makthavarna. Två av dem är just nu<br />
proppfulla med basilikor, årets stora katastrof!<br />
De beställdes nämligen i vintras<br />
av ett annat företag, för förädling. Som<br />
nu drar sig ur… 90 000 kr i förlorade<br />
intäkter <strong>och</strong> dessutom förlust på grund<br />
av att där inte finns de tomater <strong>och</strong> chilis<br />
man annars brukar ha till försäljning,<br />
som i år fått bara ett växthus att prunka<br />
i. Allt arbete inte inräknat. I ett annat<br />
3/2007
växthus, där man brukar odla gurka,<br />
men som är tomt i år på grund av basilikasatsningen,<br />
finns en god klenod – Dr.<br />
Smithmans sockerdruva! Centimeterstora<br />
gulgröna pärlor i klasar. Tunt skal<br />
<strong>och</strong> en otroligt god smak, vi tar med oss<br />
in till fikapratet.<br />
Tid <strong>och</strong> bra människor...<br />
Michael Rokvist håller kurser <strong>och</strong> föredrag,<br />
beskär träd i folks trädgårdar, blandar<br />
jord <strong>och</strong> säljer, driver fram plantor<br />
av fuchsia, märkliga ovanliga begonior<br />
<strong>och</strong> pelargoner <strong>och</strong> säljer, härbärgerar<br />
folks sällsynta älsklingar, ger fristad åt<br />
ärvda plantor som knappt någon längre<br />
minns namnet på, har alltid tid att prata.<br />
Han älskar växter <strong>och</strong> människor! Detta<br />
har gjort, att människor söker sig hit till<br />
Restad Gårds Trädgårdar för att finna<br />
vägen ut till livet igen. Under de snart<br />
tio åren har ett 40-tal människor arbetat<br />
med honom här, kort eller länge. Alla är<br />
nu ute i arbete i samhället. Det som händer<br />
med dem är, att de får möjlighet att<br />
stå själva på fast grund igen, i en miljö<br />
med lugn <strong>och</strong> ro.<br />
När det finns växter <strong>och</strong> jord <strong>och</strong> bra<br />
människor runt en, gör tiden sedan sitt!<br />
Det är Michaels mycket raka, enkla<br />
koncept för grön rehabilitering.<br />
Fast det enkla är skenbart, tänker jag,<br />
för dessa ”bra människor” kan vara<br />
väldigt svårfunna. Det krävs nämligen<br />
de med ovanlig empatisk förmåga, som<br />
låter människan vara i främsta rummet<br />
<strong>och</strong> inte pengarna eller den egna personliga<br />
bekvämligheten. Det kan gärna få<br />
finnas, det är inte det, men att de fakto-<br />
3/2007<br />
rerna inte är de drivande. Michael ombeds<br />
ofta delta i olika projekt, men hans<br />
näsa för den innersta drivkraften gör<br />
att han oftast tackar nej. Oftast handlar<br />
projekten mer om att ge jobb (läs lön) åt<br />
projektledarna, än åt själva projektidén.<br />
Han har inga som helst akademiska poäng<br />
varken i människovård eller botanik<br />
<strong>och</strong> odling. Han bedriver inte heller något<br />
slags terapi här, utan bjuder allenast<br />
(!) på medmänsklighet <strong>och</strong> ger utrymme.<br />
Han beskriver tillfriskningsprocessen<br />
så här: Behovet att prata, att kommunicera<br />
sina tankar är ofta stort <strong>och</strong> ges<br />
plats. I början handlar det mycket av att<br />
prata om sin sjukdomstid, om alla plågor<br />
<strong>och</strong> problem. Successivt glider ämnet<br />
över till att handla om vad man vill<br />
göra framåt <strong>och</strong> då tänker Michael: jaha,<br />
snart flyger den… I arbetet med växterna<br />
gör man en resa från sitt traumatiska<br />
förflutna, genom nuet med växterna <strong>och</strong><br />
<strong>jorden</strong> <strong>och</strong> vidare mot framtiden. Det är<br />
läkningen. Det tar den tid det tar, ofta 7-<br />
14 månader för de som arbetat här med<br />
honom. Och inga terapeutiska samtal,<br />
inget analyserande av dem som människor,<br />
något som ofta uttrycks positivt<br />
i fikarummet, att här känner man sig fri<br />
<strong>och</strong> som en i gänget, alla har lika värde.<br />
Frirum. Han berättar att en oerhört stark<br />
vändpunkt för många är att så frön. Inte<br />
själva sådden, men när det första gröna<br />
tittar upp. Då väcks man ur sin introverthet<br />
<strong>och</strong> blir varse yttervärlden <strong>och</strong><br />
en vårdarkänsla infinner sig!<br />
Grön kriminalvård<br />
Michaels arbete för att hjälpa människor<br />
till kontakt med livet igen inskränker sig<br />
inte bara till Resta Gårds Trädgårdar <strong>och</strong><br />
stressade människor. Han har också enträget<br />
arbetat på i åratal för att ge samma<br />
sak till intagna i fängelser. Granne med<br />
hans växthus är Brinkebergsanstalten.<br />
Där har han haft odlarkurser. En gång<br />
i veckan. Inte helt enkelt! Många interner<br />
ville delta, men sållningen blev stor,<br />
bara de med permissionsgång fick lov att<br />
delta. Och personal måste ju vara med<br />
<strong>och</strong> vakta, organisationsproblem... Och<br />
hur skulle odlingarna skötas alla dagar?<br />
Enda utevistelsen är ju Promenaden <strong>och</strong><br />
då vill många inte göra arbete…<br />
I år gick det bra, för det var några odlarentusiaster<br />
bland fångarna. Men Michael<br />
ger inte upp. Tänk att som frigiven<br />
ha med sig kunskap om hur man vårdat<br />
livet, skönheten <strong>och</strong> det goda! I England<br />
har man länge arbetat med trädgårdsterapi<br />
på ett stort fängelse <strong>och</strong> man har<br />
vunnit fina priser på den stora Chelseamässan.<br />
Michael har en dröm om att få<br />
visa upp en trädgård på samma sätt på<br />
Älvsjö-mässan… Han är just nu fylld<br />
av entusiasm av ett starkt initiativ han<br />
just besökt i Göteborg, en gård på landet,<br />
som är ett slags utslussning för kriminella<br />
<strong>och</strong> missbrukare, som nästan<br />
avtjänat sina straff. Att landa på marken<br />
innan frigivningen. Vägen ut! heter<br />
initiativet <strong>och</strong> han är ombedd att hålla i<br />
trädgård <strong>och</strong> växthusodlingen där. Michael<br />
blir tänd, för det handlar om människoengagemang<br />
<strong>och</strong> då är han gärna<br />
med!<br />
Fortsättning s.21!
KAffE MEd<br />
doPP Av<br />
IdEALIsM<br />
Erni <strong>och</strong> ola<br />
friholt vid<br />
västerhavets rand.<br />
Olas föräldrar hette Anna <strong>och</strong><br />
Percifal Johansson <strong>och</strong> drev<br />
handelsboden längst ut på kajen<br />
i Stocken, det lilla fiskarsamhället<br />
längst ut på Orust nordvästra<br />
kant. Handelsboden är ombyggd<br />
till Olas <strong>och</strong> livskamraten Erni’s<br />
hem <strong>och</strong> fristad. Den funktionen<br />
har bostaden fyllt för många, flyktingar,<br />
vänner, engagerade människor<br />
från när <strong>och</strong> fjärran i mer<br />
än tjugo år. Erni. uppvuxen i ett<br />
krigshärjat Europa, lovade sig<br />
själv som ung, att arbeta för fred.<br />
En kulturgärning utöver det arbetet<br />
är det ekologiska kafé Friholts<br />
i många år drivit om somrarna.<br />
En eftermiddag i augusti pratar<br />
vi idealitet medan vi ser ut över<br />
klippor, kobbar <strong>och</strong> hav.<br />
Idealism handlar om uthållighet. Det<br />
går inte att konstgöda fram initiativ<br />
som bygger på idealitet, de måste växa<br />
fram organiskt <strong>och</strong> sin egen takt. Erni<br />
<strong>och</strong> Ola har i många år arbetat för att<br />
skapa medvetenhet om världssituationen.<br />
De menar att USA länge bedrivit<br />
en destruktiv imperialism <strong>och</strong> att den<br />
kommersiella aspekten förstör allting!<br />
De menar också att det nu <strong>och</strong> framåt är<br />
viktigt att flytta fokus från politiken till<br />
att handla om det som är på marken. Den<br />
högsta formen av protest är att bygga det<br />
nya! De har aldrig varit tillfreds med att<br />
bara protestera, det finns många fina<br />
teorier <strong>och</strong> det finns mycket prat, men<br />
hur omsätter vi det i praktiken? I våra<br />
liv? Det kan faktiskt vara kul också!<br />
betonas. Bitterhet <strong>och</strong> cynism gagnar<br />
ingen framtid. Ideellt grundat utvecklingsarbete<br />
tar alltså tid, räkna med att<br />
det tar flera generationer, säger Erni <strong>och</strong><br />
Ola till de ”nyfrälsta”. Det blir ofta så,<br />
tänker jag, att initiativ som börjar med<br />
ren entusiasm <strong>och</strong> brinnande idealism,<br />
när de lyckas <strong>och</strong> växer, bit för bit får<br />
institutionsform med anställda som ska<br />
hålla glöden varm. Det är ju lätt att vara<br />
”idealist” med trygg anställning, säger<br />
Ola. Inte för att vara cynisk eller pessimistisk,<br />
utan bara som ett konstaterande.<br />
Och jag håller helt med. Där pengarna<br />
går in går idealiteten ofta ut.<br />
Urholkade begrepp<br />
Demokrati, äger Ola vidare, är en trollformel.<br />
Ett 1800-talstänk som gick ut<br />
på följande: vi är några få i toppen som<br />
fattar vad som pågår, <strong>och</strong> som har makt<br />
att styra, medan resten får rösta, men<br />
egentligen aldrig få någon reell inblick<br />
eller medbestämmande. Den formella<br />
proceduren blir viktigare än det moraliska<br />
innehållet. Han citerar Göran Greider,<br />
som benämner vårt samhälle ”åskådardemokrati”.<br />
Jag tänker, att demokrati<br />
är ett begrepp, som fått ett heligt skimmer,<br />
blivit ett uttryck som används i tro<br />
att det per automatik bär med sig vissa<br />
värderingar, som är fina. Det är därför<br />
modigt att ifrågasätta det. Ola <strong>och</strong> Erni,<br />
med långt engagemang i fredsrörelsen,<br />
<strong>och</strong> som aktiva i den ideella Fredsrörelsen<br />
på Orust (se fotnot), hävdar bestämt,<br />
att demokratier inte automatiskt är fredliga.<br />
Och jag håller återigen med. Demokrati<br />
vidmakthåller dualismen, som<br />
ingår i vår värdegrund, där antingen/eller,<br />
rätt eller fel, vi <strong>och</strong> dom etc. endast<br />
skapar gemenskap inom de egna leden,<br />
men kamp mot andra.<br />
”Det finns ingen väg till fred<br />
– fred är vägen.”<br />
Mahatma Gandhi.<br />
3/2007
Kraft möter kraft<br />
Nå men hur har de då träffats i livets<br />
vimmel, detta par som verkar så inspirerat<br />
samstämda med varandra? Båda<br />
har tidigare, konventionella äktenskap<br />
bakom sig. Och barn från dem, men<br />
inga egna. Av kött <strong>och</strong> blod vill säga,<br />
men många livskraftiga andra barn har<br />
de satt till världen. Som alla böcker i<br />
fredsfrågor <strong>och</strong> samhällsengagemang de<br />
skrivit, som härliga Bryggcafé Stocken,<br />
som skall beskrivas särskilt längre fram,<br />
som deras resande <strong>och</strong> engagemang i<br />
giftfri odling för gemenskap <strong>och</strong> framtidsbygge<br />
i Indien. Bland annat. Erni är<br />
född i Österrike, i en liten by med det<br />
vackra namnet Lilienfelt.<br />
Som för så många andra har hennes<br />
barndom <strong>och</strong> uppväxt präglats av kriget<br />
<strong>och</strong> tiden efter det. För henne innebar<br />
det bland annat att hon kom till Sverige<br />
<strong>och</strong> rotade sig där, <strong>och</strong> att hon tidigt bestämde<br />
sig för att arbeta <strong>och</strong> engagera<br />
sig för att hennes barn aldrig skulle behöva<br />
uppleva krig. Engagerat läste hon<br />
kvällskurser vid sidan om hemarbete<br />
<strong>och</strong> småbarnen <strong>och</strong> längtade efter mer…<br />
av världen. Hon hade så mycket kraft.<br />
Efter sexton år skiljde hon sig <strong>och</strong> världen<br />
öppnades. Olas historia är snarlik.<br />
De båda möttes hos föreningen Svalorna<br />
i Lund, ett igenkännande, en som tänkte<br />
likadant, det blev så lätt! Så inspirerat.<br />
3/2007<br />
Så kraftfullt! Sedan dess har de arbetat<br />
tillsammans. Mycket resande. De gjorde<br />
bland annat utvärderingar för SIDA om<br />
u-landsinformationen i Sverige <strong>och</strong> bedrev<br />
debatt i SIDAs tidning, men insåg<br />
att möjligheten att påverka den vägen<br />
var liten. De har engagerat sig i Svenska<br />
Freds- <strong>och</strong> Skiljedomsföreningen <strong>och</strong><br />
Erni var delaktig i starten av den svenska<br />
Bangladesh-föreningen. I många år<br />
var Friholts aktiva i Fredspolitiska föreningen<br />
PAX <strong>och</strong> var med <strong>och</strong> startade<br />
Haga Bokcafé <strong>och</strong> Haga Bokförlag i Göteborg.<br />
De har hållit föreläsningar, arbetat<br />
som lärare, varit frilansskribenter.<br />
Flera tidskrifter har de engagerat deltagit<br />
i, såsom Milda Makter, tidningen<br />
PAX <strong>och</strong> fortfarande Vi Mänskor med<br />
Erni i redaktionen. Utvecklingsarbete i<br />
Gandhis anda, menar Friholts, genom<br />
att vinna över, istället för vinna över...<br />
Stocken förr <strong>och</strong> nu<br />
Huset här nere på kajen var handelsbod<br />
från 1890 till 1963. Bryggcaféets kök<br />
var förr mjölkbutik <strong>och</strong> sjöboden, som<br />
Friholts gjort till galleri med bok- <strong>och</strong><br />
tidskriftsförsäljning, var lagerlokal för<br />
grovt salt, bryggspik, hästskor, tågvirke,<br />
läder till skosulor… De har isolerat<br />
det stora huset med ekofiber, satt stora<br />
solfångare på söder- <strong>och</strong> västerväggen<br />
<strong>och</strong> lagt ut en sjökollektor i havet. En<br />
rulle med 300 meter slang, så att huset<br />
kan värmas av havsvatten, via teknikens<br />
under. Så med havsvärme <strong>och</strong> solenergi<br />
klarar de sitt hus utan olja. Tilläggas<br />
bör, att de inte heller har bil.<br />
Träbryggan här nere var länge allmän<br />
tilläggsplats. Fiskebåtarna som skulle<br />
till Island <strong>och</strong> Shetlandsöarna provianterade<br />
i handelsboden innan de gav<br />
sig av. Passagerarbåtar gick längs kusten<br />
<strong>och</strong> hit kom bröd från bagerierna i<br />
närmaste staden Lysekil. Men premieringen<br />
av bilism, landsvägstrafik <strong>och</strong><br />
livsmedelsindustri har gjort att Stocken,<br />
som de allra flesta kustsamhällen i vårt<br />
land, nu är omvandlat till en sommaridyll.<br />
Det känns helt märkligt, att man<br />
inte längre använder vattnet som kommunikationsväg!<br />
Det har blivit till en<br />
yta att ha semester på.<br />
Numera är de flesta husen på Stocken<br />
ägda av folk som endast bor där några<br />
veckor om året, som en lokal man säger:<br />
Husen blir vackrare <strong>och</strong> vackrare<br />
<strong>och</strong> tommare <strong>och</strong> tommare… Ännu<br />
finns ”vanligt folk” här, men fastighetsbeskattningen<br />
skapar enorm orättvisa.<br />
”Jämlikhetsprinciperna tycks vara<br />
glömda”, som Erni <strong>och</strong> Ola skriver i sin<br />
folder om Stocken historia, som jag fick<br />
till kaffet <strong>och</strong> kakan i somras. På Stocken<br />
finns i alla fall en fantastisk fisk- <strong>och</strong><br />
grönsaksaffär, med antikvariat! Så man<br />
kan hitta spännande gamla böcker medan<br />
man väntar på sin tur. Och en trevlig<br />
campingplats. Men inte längre Bryggcafé<br />
Stocken, absolut sista säsongen är<br />
nu avslutad.<br />
Bryggcafé Stocken!<br />
Ola har alltid målat <strong>och</strong> tecknat <strong>och</strong> har i<br />
många år haft sommarutställningar här<br />
i Stocken. Den f.d. handelsboden, som<br />
nu sedan blev två lägenheter med källarvåning<br />
vänd mot kajen <strong>och</strong> havet, var<br />
ett stort hus att ta hand om… hur kunde<br />
de få in pengar också under sommaren,<br />
när det inte var aktuellt med föreläsningar<br />
<strong>och</strong> kurser? Vi kanske kan ha ett<br />
litet kafé? Och i praktiken stå upp för<br />
det ekologiska, det rättvisa? Tre veckor<br />
efter att tanken dök upp startade Café<br />
Stocken sin första säsong! För mer än<br />
tjugo år sen!<br />
I alla år i glad enkelhet på bryggan<br />
nedanför huset <strong>och</strong> med köket i källarlokalen,<br />
där galleriet också fick plats<br />
längst bort. Inga stora investeringar,<br />
sofforna från den gamla affären flyttades<br />
ned dit. De fick billigt ta över stolar<br />
från anrika Eggers Veranda i Göteborg.<br />
Alla udda möbler målades i en glad ärtgrön<br />
färg, som stått sig i alla år. Vackra<br />
färska blommor på borden – Erni <strong>och</strong><br />
Ola odlar själva på en lott en bit längre<br />
bort i byn. Här var verkligen de glada<br />
entusiasterna <strong>och</strong> amatörerna (i betydelsen<br />
de som älskar det de gör…), kvällen<br />
innan start kom de på: Vi måste ju ha en<br />
meny! Och vad ska vi ta betalt?<br />
Bryggcafé Stocken har blivit legendariskt<br />
i mellersta Bohuslän. Tidigt ute <strong>och</strong><br />
konsekvent med ekologiska råvaror <strong>och</strong><br />
rättvisemärkt kaffe. Menyer med unika,<br />
delikata tårtor, glasscoupar, smörgåsar.<br />
Allt handgjort av Erni <strong>och</strong> Ola, som<br />
bakat under de ljusa sommarnätterna,<br />
varje vecka från midsommar till början<br />
av augusti i många år. En stor kulturgärning<br />
på flera plan!<br />
Fortsättning sidan 10!
10<br />
HoLy cow!<br />
Holy Cow! ”Korna är värre än bilarna”,<br />
”Rapande kor höjer tempen”...<br />
lät rubrikerna i DN i våras. Vi är<br />
på väg att uppleva kossor som miljöbovar.<br />
Samma kossor som vi numera sällan<br />
skådar när vi åker tåg eller bil genom<br />
Sverige. 7500 mjölkgårdar finns det kvar<br />
innevarande år. Då var det annat på 50talet,<br />
då det fanns runt 150 000 gårdar<br />
med kor <strong>och</strong> dessutom grisar, höns <strong>och</strong><br />
hästar. Vill vi se kor idag får vi snällt<br />
titta på mejeribilen eller i ”bregottfabriken”.<br />
Bryggcafé Stocken har berikat många,<br />
både lokala stammisar <strong>och</strong> utländska<br />
gäster som har njutit kaffe i kopp med<br />
gott dopp på den ofta både blåsiga <strong>och</strong><br />
soliga kajen. Musik har ofta serverats till.<br />
Men nu är det stopp. De senaste åren har<br />
känts lite jobbiga, inte bara för att de helt<br />
enkelt blivit äldre <strong>och</strong> inte fysiskt orkar<br />
som förr (fyllde nyss sjuttio), utan för att<br />
det blev för mycket. De hann inte prata<br />
med kunderna som förr, hann knappt<br />
plocka blommor <strong>och</strong> smycka som förr,<br />
nätternas bakning blev för dryg. Känslan<br />
av stress, av att ”jag hinner inte” var<br />
inte rolig. Vad som nu ska hända med<br />
lokalen vet de inte, det får väl bero. Det<br />
är svårt att få någon att kliva i skor, som<br />
gåtts in av någon annans idealism. Men<br />
tänk ändå, om någon/några ville ta vid?<br />
tänker jag. Lite mer pessimistiska har de<br />
blivit, tycker Erni <strong>och</strong> Ola själva, men<br />
Stocken brygga, kaféborden<br />
skymtar till vanster<br />
Det finns stora personligheter bland djuren.<br />
Hästen är det vackraste vi vet eftersom<br />
den representerar rörelse <strong>och</strong> frihet.<br />
Hunden är trogen <strong>och</strong> tittar på oss med<br />
kärlek även när vi behandlar den illa.<br />
Örnen står för överblick <strong>och</strong> skarp iakttagelse<br />
<strong>och</strong> lejonet för styrka <strong>och</strong> elegans.<br />
Men kossan – hon är fruktbarhet<br />
<strong>och</strong> näring. Tänk dig en äng där kor går<br />
<strong>och</strong> betar, där kor ligger <strong>och</strong> idisslar.<br />
Allt är i sin ordning. Det finns mat. Det<br />
är lugnt. Jorden mår väl.<br />
Nej – jag tror kanske att vi är inte redo<br />
för det nu, för ett nytt liv med henne. Vi<br />
vill leva våra liv utan kossor <strong>och</strong> våra<br />
kossor ska mjölkas av robotar; eller också<br />
av importerad arbetskraft från Öster.<br />
Men vi bör inte glömma denna ljuvliga<br />
äng med kossan. Hon är allt detta som vi<br />
bara börjat ana att vi saknar, hon ger liv,<br />
hon spinner guld av halm, hon är i rytm<br />
<strong>och</strong> i tiden, hon kan få tiden att stå stilla.<br />
Vi kan ju kanske stanna bilen eller tåget<br />
ibland när vi ändå råkar träffa på kor ute<br />
på grönbete <strong>och</strong> bara glädjas <strong>och</strong> njuta?<br />
Med hjälp av vommens alla mikrober<br />
förvandlar hon svårsmält cellulosa till<br />
kött, mjölk <strong>och</strong> gödsel. Och så rapar hon<br />
alltså upp metan. Vore det inte för allt<br />
annat växthusgaselände som vi ställt<br />
till med på annat håll skulle det alls inte<br />
det kanske är så, att det helt enkelt måste<br />
bli sämre innan det kan bli bättre? Och<br />
man måste visa framtidsriktningen genom<br />
att själv göra <strong>och</strong> inte bara prata!<br />
Och alla har någon resurs att utveckla,<br />
man får finna plats för sitt engagemang<br />
i praktiken där man går <strong>och</strong> står. Man<br />
måste inte ha en gård… Men man måste<br />
ha tålamod.<br />
spela någon roll med några upprapade<br />
metanmolekyler. Det är bara för att vi<br />
är vana att se atomer snarare än helheter.<br />
Vi ser inte skogen för alla träd. Och<br />
därmed inget försvar för nerhuggna<br />
regnskogar i Brasilien som ger plats för<br />
köttboskap <strong>och</strong> sojaodlingar, som göder<br />
våra kor. Det är inte kossans fel att<br />
vi frossar på planetens bekostnad. Nej<br />
– låt kon rapa i fred men låt oss sluta<br />
att skövla änglamarken. Lagom med kor<br />
ger vackra landskap, bördighet <strong>och</strong> värdefullt<br />
protein; frosseri ger miljövådliga<br />
monokulturer <strong>och</strong> klimatpåverkan.<br />
Jag är nästan säker på att där är kor, när<br />
jag en gång kommer till himlen. På paradisets<br />
kullar upplåter kossan mjölken<br />
till den heliga Brigita – så heter det i en<br />
gammal walesisk mjölkningssång. Och<br />
jag tror också att kornas upprapade metangas<br />
gärna får vara där uppe i himlen,<br />
det finns annat värre som skitar ner änglarnas<br />
vingar.<br />
3/2007<br />
Text <strong>och</strong> bild Vera Billing<br />
Fotnot: Fredsrörelsen på Orust har an<br />
mycket välformulerad, enkel <strong>och</strong> tydlig<br />
programförklaring. Jag tänker, att om<br />
det blev en samling av småföreningar<br />
över hela vårt land, med samma enkla<br />
programförklaring, så skulle fredarbetet<br />
bland gräsrötterna bli synligt som<br />
påverkningsfaktor.<br />
www.geocities.com/friholt<br />
erniola@tele2.se<br />
Peter Müller
Förra hösten kom ett sms – Hey<br />
and hello Vera, going to Mexico<br />
to work on an organic fruit farm<br />
in jan-feb, coming with? Och lagom<br />
som jag faktiskt funderade<br />
på det, kom nästa sms – going<br />
to N.Z. Och ett halvt år senare<br />
kom denna vackra berättelse via<br />
e-post från denne gode vän, som<br />
för många år sedan lämnade karriären<br />
i London för att leva det liv<br />
han beskriver här. Odling som social<br />
impuls utan en tanke på ”man<br />
måste ju leva också”-inställning.<br />
Efter mitt sista äventyr som wwoofare<br />
(mitt 15:e år) måste jag döpa om<br />
det igen: Working Wishes Only Organicly<br />
Fulfilled. På New Zeeland senast<br />
blev det återigen just så! Tvivlarna har<br />
för mig under åren huvudsakligen varit<br />
invandrarverk <strong>och</strong> regeringar i olika<br />
länder, som inte har en aning, inte en<br />
susning om hur WWOOF <strong>och</strong> annat liknande<br />
kan förbinda människor från alla<br />
slags livsvägar tillsammans, delandet av<br />
kulturer, eller bara att bry sig om, utan<br />
pengar, makt eller rädsla för krig för att<br />
skapa demokrati. Jag vill berätta denna<br />
korta historia om hur detta kan ske genom<br />
WWOOF. På en del stora, stora<br />
gårdar kan hjälp från wwoofare lätt <strong>och</strong><br />
snabbt glömmas bort, för ett uttalande<br />
som vi wwoofare ofta får höra från våra<br />
värdar är: ”Nu kommer världen till oss”.<br />
Så vi wwoofare är ibland inte bara willing<br />
workers, utan också underhållare,<br />
det kom ett brev från andra sidan planeten<br />
vi muntrar upp tillvaron lite, ett nytt ansikte<br />
på gården, <strong>och</strong> om inte wwoofaren<br />
varit där så hade äggen blivit plockade<br />
ändå, staketet hade till slut blivit fixat,<br />
ogräsrensningen färdig.<br />
Men för mig denna gång på Nya Zeeland<br />
– långt därifrån! Julie Riley’s gård<br />
bestod av två grisar (varav en faktiskt<br />
kunde sitta på kommando innan den fick<br />
mat), två papegojor, tre mycket ogräsfyllda<br />
odlingsbäddar på fyra gånger en<br />
meter, en sakta försvinnande blandad<br />
fruktträdgård, som man kom ned till<br />
genom att halka, rutscha <strong>och</strong> krångla<br />
sig nedför en brant sluttning, några<br />
kiwi <strong>och</strong> vindruvsplantor, en hoprasad<br />
kompostbinge. Vilken gård, skulle man<br />
kunna säga – men läget på Banks-halvön<br />
på östkusten på den södra ön, trettio<br />
minuter från den underbara staden<br />
Christchurch var en drömhamn, vilket<br />
också var namnet på Julie’s gård, Dream<br />
Haven, <strong>och</strong> bättre namn kunde den<br />
knappast haft.<br />
Jag valde denna plats på grund av den<br />
ärliga beskrivningen. Inga frestande<br />
morötter där inte, <strong>och</strong> något slags energi<br />
som jag känt många gånger förr, som<br />
drog i mig <strong>och</strong> sade – åk dit! Tråkigt<br />
nog hade Julie de sista tre åren lidit av<br />
kroniskt trötthetssyndrom (inte nämnt i<br />
beskrivningen) så ”Dream Haven” höll<br />
på att bli just det för Julie, en dröm av<br />
önskningar, om att hennes trädgård,<br />
som sakta höll på att återgå till naturen,<br />
en gång återigen skulle vara så som den<br />
varit innan. Så kommer WWOOF <strong>och</strong><br />
James! Min dröm var att få vara en tid<br />
i Nya Zeeland, en dröm jag haft många<br />
gånger i min husvagn, min bas i skottländska<br />
högländerna (jag är dock från<br />
östra London). Du förstår – ekologisk<br />
grönsaksodling <strong>och</strong> trädgårdsskötsel<br />
<strong>och</strong> anläggning är vad jag gör i Skottland<br />
från mars till november, sen reser<br />
jag. Julie’s önskningar <strong>och</strong> drömmar<br />
höll på att slå in, hon bad om hjälp – äkta<br />
hjälp!<br />
Hon mötte mig vid busshållplatsen, som<br />
stannade enkom för mig vid Blue Duck<br />
Café, <strong>och</strong> efter en god kaffe drog vi vidare<br />
mot hennes gård. Till min förvåning<br />
var jag hennes första wwoofare!<br />
Wow, jag hade aldrig varit den första<br />
på en gård, vilken ära. Mitt hem för de<br />
kommande veckorna såg jag, skulle bli<br />
en liten husvagn mitt bland blommorna,<br />
precis som hemma. Julie visade mig<br />
runt medan hon berättade om sin sjukdom,<br />
sina drömmar, önskningar, varav<br />
en var trappsteg ned till den lidande<br />
fruktträdgården, som vi just hasade oss<br />
ned till <strong>och</strong> som hon skulle vilja se andas<br />
igen, mer grönsaker att odla efter att<br />
bäddarna blivit ordentligt genomrensade,<br />
beskärning, en ny kompostbinge <strong>och</strong><br />
dito -plats vore fint.<br />
Hon sa ”Vad tror du?” Tja, sa jag, fick<br />
du mitt andra e-postbrev där jag förklarade<br />
vad jag gör? Nej, sa hon, bara det<br />
första, med datumen <strong>och</strong> så. Så jag berättade,<br />
att allt hon visat mig, plus hennes<br />
önskningar <strong>och</strong> drömmar, var just<br />
sådant jag brukade göra. Och innan jag<br />
reser ska allt vara gjort. Jag kunde kan<br />
knappt bärga mig innan jag fick börja!<br />
Så allt blev gjort, trappan går nu ned till<br />
den luftiga fruktträdgården <strong>och</strong> fick en<br />
fin invigning av en avklippt vinranka<br />
hopbunden med påskliljor, rosor <strong>och</strong><br />
prästkragar till en krans åt Julie, som<br />
med den på huvudet var den första att<br />
gå ned. Så inga stora gårdar med deadlines<br />
för sallatsplockningen till de lokala<br />
hotellen, inga grönsaker eller frukt att<br />
skörda till grönsakslådeföretag, inga<br />
märkliga udda arbeten, som skulle blivit<br />
gjorda ändå (här hade de inte blivit<br />
gjorda). Men helt enkel wwoof-hjälp till<br />
någon som verkligen behövde den för<br />
sin egen glädje <strong>och</strong> kärleken till naturen<br />
<strong>och</strong> hennes trädgård. Det är inte tack James,<br />
utan tack wwoof, Willing Workers<br />
On Organic Farms.<br />
James Evans<br />
Skottland<br />
översatt från engelska, VB<br />
3/2007 11
1<br />
HusET soM ocKsÅ vILL HA EN<br />
TRädGÅRd.<br />
samtal med Lars <strong>och</strong> Louise danielsson.<br />
Jag sitter <strong>och</strong> eftermiddagsfikar<br />
med Lars <strong>och</strong> Louise Danielsson<br />
i deras nya hus utanför Järna,<br />
som de flyttat in i för bara något<br />
år sedan. Barsja-bröd, från Saltå<br />
bageri alldeles i närheten, uppskuret<br />
i en korg <strong>och</strong> härlig kanelvetelängd<br />
serveras med gott mustigt<br />
kaffe i vita stora koppar. Solen<br />
lyser skarp in, just idag anas hösten,<br />
med kylig klar luft som vässar<br />
ljuset. Det kom nämligen en bok i<br />
min postbox: ”Huset som ville ha<br />
en trädgård – ett hem i världen”,<br />
skriven av Lars <strong>och</strong> Louise.<br />
Den gjorde mig nyfiken, där stod<br />
om ideellt brinnande arbete med<br />
jordbrukskooperativet Marken i Småland<br />
på 60-70-80-talen. Kooperativet<br />
startade de med eldsjälen Jerker Engborg,<br />
på hans gård. Sedan han flyttade<br />
till Jämtland i mitten av 70-talet blev<br />
det andra som steg in i arbetet. Om hur<br />
det sedan upphörde <strong>och</strong> hur de friköpte<br />
ett hus med tomt där på gården <strong>och</strong><br />
gjorde till deras egen plats, ändå öppen<br />
<strong>och</strong> välkomnande för världen. Om träd-<br />
gården som växte fram runt huset, om<br />
engagemanget som växte fram runt dem<br />
i bygden, kring miljö, ekologi, vackra,<br />
sunda byggnader, rent vatten <strong>och</strong> musik.<br />
Jag ville träffa dem för att prata om vår<br />
tids svårigheter jämfört med den tidens<br />
glödande idealism. Hur ska vi skapa en<br />
hållbar utveckling ur nuläget?<br />
Både Lars <strong>och</strong> Louise närmar sig åttio<br />
år, vilket man inte kan ana när man möter<br />
dem. Levande människor är på något<br />
sätt lite tidlösa, eller hur? Väldigt olika<br />
på många sätt – han stor <strong>och</strong> kraftig, hon<br />
liten <strong>och</strong> tunn. Hennes brutna svenska<br />
skvallrar trots alla år här om ursprunget<br />
i USA. Hennes två stora kulturbidrag<br />
till världen har varit brödet <strong>och</strong> musiken.<br />
Brödet som hon bakade i bageriet<br />
på Marken <strong>och</strong> musiken, musicerandet<br />
som hon berikade så många med i den<br />
kommunala musikskolan i Sävsjö. Bakandet<br />
hade hon med sig hemifrån, mor<br />
bakade allt deras bröd. Brödet är symbolen<br />
för livet! utbrister hon. Mycken<br />
varm visdom lyser ur henne under vårt<br />
samtal, som när vi talar idealism <strong>och</strong> engagemang:<br />
Förmågan att brinna är en gåva, något<br />
att vara tacksam för. Alla har den inte!<br />
Eftertanke. Lars, med sin form- <strong>och</strong><br />
estetikkänsla kom med sitt arkitektkunnande<br />
att bli en ekonomisk bas i<br />
kooperativet. Hans tjänster <strong>och</strong> rådgivning<br />
blev snart efterfrågade på trakten<br />
<strong>och</strong> arkitektkontoret växte fram. Och<br />
finns än idag. Lars är i den meningen<br />
inte mycket av ”retired”, alltså tillbakadragen!<br />
Och det var hans envishet <strong>och</strong><br />
dokumentationsbehov, som gjorde att<br />
parets fina bok blev till häromåret.<br />
Marken-kooperativet lades ned. Bidrog<br />
starkt till att det inte blev ett hållbart<br />
initiativ var, att man lät sig förblindas<br />
av utvecklingsteorin, som blivit dogm<br />
<strong>och</strong> sanning i vårt samhälle <strong>och</strong> tid. En<br />
3/2007
i teamet fick resten att hänga med på det<br />
han tyckte var självklart – att bageriet<br />
måste växa. Man tog stora lån <strong>och</strong> köpte<br />
en större lokal utanför gården. Satsade<br />
arbete <strong>och</strong> kapital. Efter ett år flyttade<br />
han dock <strong>och</strong> den andra bagaren, som<br />
var en bagerska, blev mammaledig. Inga<br />
bagare ville naturligtvis förflytta sig ner<br />
till Småland på vikariat <strong>och</strong> ta över deras<br />
initiativ…<br />
Att inte förblindas<br />
Konsten att ha tålamod, tillit <strong>och</strong> att låta<br />
det som ska bli hållbart hållas levande är<br />
att endast låta saker <strong>och</strong> ting växa organiskt<br />
<strong>och</strong> sakta. Inte låta sig förblindas<br />
<strong>och</strong> dras med i utvecklingsmåsten. Stålsätta<br />
sig. Ha en vilja av järn, med andra<br />
ord. Lätt att vara efterklok… men bättre<br />
det än att inte alls dra lärdom! tänker<br />
jag. Vi talar också om hur annorlunda<br />
det är med engagemang idag. Det verkar<br />
vara en stark tendens att endast förmå<br />
sig att brinna intensivt men kort. Hur<br />
väcker man den långa viljan? Som skapar<br />
hållbart samhälle?<br />
Hus <strong>och</strong> odling som metafor<br />
Louise <strong>och</strong> Lars med sina olika personligheter<br />
<strong>och</strong> kunskapsområden kompletterar<br />
varandra fint <strong>och</strong> med viss medveten<br />
dramatik, när de håller föredrag <strong>och</strong><br />
visar bilder på temat ”Huset som ville<br />
ha en trädgård – en miljöberättelse”. Det<br />
handlar här inte bara om att berätta om<br />
deras hus <strong>och</strong> trädgård som sådana, utan<br />
om att lyfta fram stora viktiga framtidsskapande<br />
resonemang ut ur deras boktitel<br />
som metafor för samhället <strong>och</strong> den<br />
jord, matjord, som är förutsättningen.<br />
Utan frisk, levande jord <strong>och</strong> miljö kommer<br />
det mänskliga samhället på Jorden<br />
att gå under. Deras föredragsföreställ-<br />
ning med bildvisning har nu också filmats<br />
för att kunna ses på dvd, liksom på<br />
engelska. De har blivit inbjudna att resa<br />
till USA <strong>och</strong> hålla sina föredrag, men<br />
då menar Louise, att egoismen <strong>och</strong> den<br />
egna glorian skuggar över själva miljöengagemanget.<br />
Resandet belastar mer<br />
än de kan ge. Bättre då att producera<br />
dvd, som då också kan distribueras till<br />
många fler! Oegoism är också definitivt<br />
hållbart <strong>och</strong> skapar framtid. Lars berättar<br />
också om en stor konferens kring<br />
hållbar kommunutveckling, som ska<br />
hållas i Järna om ett år, där han som arkitekt<br />
<strong>och</strong> medarbetare på bondgård kan<br />
tillföra marknära, hållbara perspektiv<br />
på ett unikt sätt.<br />
Naturens formspråk styr<br />
Vi går ut i den klara solen <strong>och</strong> tittar på<br />
den första ansatsen till trädgårdsformande<br />
runt det nya lilla huset. Även detta<br />
hus vill ju ha en trädgård… Sten <strong>och</strong><br />
sluttning, tomtens naturliga förutsättningar,<br />
styr formgivningen. Berget har<br />
tagits fram längst upp <strong>och</strong> har en skulptural<br />
form i sig själv med sina in- <strong>och</strong><br />
utbuktningar. Små orangea pumpaklot<br />
ligger strödda som bollar i sluttningen.<br />
Louise är raskt ute <strong>och</strong> hukar sig över<br />
sina plantor, plockar av grön <strong>och</strong> gul<br />
squash som jag får i gåva. Vid husväggen<br />
står friska tomatplantor, fulla med<br />
gröna fruktklasar. Hon klipper bort de<br />
nedersta bladen upp till första klasen<br />
för att påskynda mognaden. En trädgårdssjäl<br />
står väl sällan <strong>och</strong> bara ser på<br />
sin trädgård, utan är genast aktiv i den,<br />
medan andra betraktar <strong>och</strong> beundrar!<br />
Morötter frodas i stilrena spetsfrasiga<br />
grönskande rader i rödmålade odlingslådor.<br />
Så kan man få en hel del morötter,<br />
även på nybyggarjord av lera!<br />
Text <strong>och</strong> foto Vera Billing<br />
Se annons!<br />
Axplock ur boken Marken - ett<br />
arbetskooperativ<br />
som Liber förlag gav ut 1981, nu slut<br />
på förlag, men förhoppningsvis finns<br />
den på bibliotek. Ärlig om kooperativt<br />
arbete, då den inte skönmålar, men<br />
inte heller förfasar sig eller beklagar<br />
sig över svårigheterna. Informativ<br />
<strong>och</strong> saklig utan att vara torr. Läsvärd<br />
för alla som går i kooperativa tankar<br />
eller redan är i arbete i ett!<br />
”Så länge överspelade ekonomiska<br />
doktriner fortfarande utgör grunden<br />
för bedömningen av jordbruksnäringens<br />
målsättning <strong>och</strong> lönsamhet<br />
<strong>och</strong> så länge ingen politisk rörelse<br />
på allvar vågar angripa det privata<br />
ägandet inom jordbruket, så kommer<br />
krisen att förvärras <strong>och</strong> leda till fortsatt<br />
utslagning av lantbrukare <strong>och</strong> en<br />
intensifierad rovdrift.” 25 år till har<br />
gått... fortfarande är det ingen som<br />
vågar.<br />
Som riktning för framtidsarbetet:<br />
”Marken <strong>och</strong> andra progressiva grupper<br />
inom alternativrörelsen måste<br />
presentera konkreta förslag <strong>och</strong> visa<br />
på de modeller som, trots den hårda<br />
motvinden överlevt <strong>och</strong> utvecklat ansatser<br />
till något nytt.”<br />
Arbetskooperativ: ”På Marken betonas<br />
att vi är ett arbetskooperativ. Sin<br />
identitet <strong>och</strong> funktion i gruppen får<br />
man i första hand genom sitt arbete.<br />
Kunskap <strong>och</strong> ansvar ger auktoritet<br />
hos oss, <strong>och</strong> därför är det viktigt att<br />
den som vill leva här har ett yrkesintresse;<br />
är intressserad av odling, djurhållning,<br />
bakning eller byggnadsrådgivning<br />
<strong>och</strong> arkitektarbete. Det<br />
räcker inte med att bara vilja pröva en<br />
kollektiv samlevnadsform.”<br />
3/2007 1
1<br />
TELLus är namnet på en mötesplats<br />
Se där en metafor för det nystartade<br />
kulturkaféet Tellus i Munkfors<br />
i Värmlandsskogarna. Förhistorien<br />
stämmer väl in i den världsbilden:<br />
Mia från Tranås mötte<br />
Daniel från Stockholm – i Afrika,<br />
på en festival för snart fem år sedan.<br />
Mötet var direkt <strong>och</strong> oundvikligt.<br />
För ett par år sedan slog<br />
de sig ned i Ransäter, med den gemensamma<br />
helt självklara, enkla<br />
tanken att de ville skapa en mötesplats<br />
för människor. Det enkla<br />
blir ju självklart, bara man låter<br />
det klarna i sig själv, som ordet ju<br />
faktiskt säger.<br />
Munkfors, gammal bruksort med ned-<br />
I lagt bruk, arbetslöshet <strong>och</strong> utflyttning<br />
fanns ett gammalt hus nere vid forsen.<br />
Slitet <strong>och</strong> fult, men helt rätt på andra<br />
sätt. Ytor går ju alltid att fixa, bara det<br />
finns substans under ytan, tänker jag,<br />
när Mia visar mig foton från renoveringsarbetet.<br />
Jag har själv gjort liknande<br />
projekt, vi pratar om det, som andra kan<br />
tycka är så fantastiskt <strong>och</strong> märkvärdigt,<br />
ja obegripligt. Och säger båda, ja men,<br />
man börjar ju bara i en ände av jobbet,<br />
eller flera, <strong>och</strong> så jobbar man på. Bit för<br />
bit blir det ju då klart! Klart lika med<br />
användbart men inte nödvändigtvis perfekt.<br />
De hade tittat på huset, mycket att<br />
göra var det ju… sönderfrusna vattenelement,<br />
förfallet <strong>och</strong> halvdant.<br />
På arbetsbordet<br />
Men Daniel sa en dag, du, jag åker <strong>och</strong><br />
köper det där huset nu. Jaha, då blir väl<br />
det bra, sa Mia. Ibland tvärtom, Mia<br />
åkte <strong>och</strong> köpte kakel <strong>och</strong> satte upp det på<br />
kafékökets väggar. Jaha, sa Daniel, det<br />
blev ju bra. Regel nr 1 för att skapa tillsammans<br />
– tillåt varandra att fatta egna<br />
beslut, gröta inte in er i gemensamhet<br />
som inte kräver det. Låt inte bagateller<br />
infektera <strong>och</strong> försvaga grundidén. Och<br />
grundidén fick de verkligen testa! Där<br />
det fina köket är nu, där Mia glad <strong>och</strong><br />
stolt sitter uppflugen på det stora arbetsbordet,<br />
rasade golvet ihop <strong>och</strong> det visade<br />
sig att till <strong>och</strong> med grundstockarna<br />
var ruttna. Men när de rev <strong>och</strong> röjde i det<br />
konstaterade de, att lägre än så här kan<br />
de <strong>och</strong> projektet ju faktiskt inte komma,<br />
nu står vi helt nere på <strong>jorden</strong>, nu kan vi<br />
bara bygga på, sa de till varandra. Och<br />
– tilläger Mia – det var när vi var där<br />
nere på själva jordytan, som det funkade<br />
bäst att ha med vår son Imon medan vi<br />
jobbade. Imon är en charmig <strong>och</strong> intensivt<br />
livlig pojke på två <strong>och</strong> ett halvt år.<br />
De köpte huset för ganska precis ett år<br />
sedan, i slutet av september, trodde de<br />
skulle varit klara i våras, men premiäröppningen,<br />
invigningen av Tellus var<br />
förra lördagen. Snabbt jobbat ändå, må<br />
man säga… Från ytterdörren kommer<br />
man rätt in i stugvärmen, sköna krypauppifåtöljer<br />
samsas med små bord<br />
<strong>och</strong> stolar, litet men inte trångt. Fullt<br />
med tavlor på väggarna – en utställning<br />
som pågår i två veckor. Längre<br />
in finns den lilla butiksvrån med både<br />
lokala hudvårdsprodukter <strong>och</strong> kläder,<br />
samt en världsbutikshylla, med rättvisemärkta<br />
varor. Den hyllan är ett gemensamt<br />
arbete med några andra, bl.a. ABF.<br />
Världsbutiksprojektet omfattar förutom<br />
försäljningen även föredrag <strong>och</strong> en utställning<br />
finns i bakre hallen. Kafédisken,<br />
med glasmontern för allt gott som<br />
serveras, fyndade de av en annan kaféägare,<br />
som slutade. Ett öppet ”pizzeriavalv”<br />
med strukturtapet <strong>och</strong> allt (fanns<br />
från början) leder in till ett rymligt kök,<br />
som domineras av det stora arbetsbordet<br />
i trä, av den stora restaurangvedspisen<br />
<strong>och</strong> en märklig, vackert kaklad, vinklad<br />
byggnation i bortre hörnet. Med vacker<br />
dörr, ser hemlighetsfullt ut, vad är det<br />
där?<br />
Det farliga mjölet<br />
Daniel visar stolt, innan han åker hem<br />
<strong>och</strong> lägger Imon i säng <strong>och</strong> installerar<br />
gästerna som nyss kommit – hans far<br />
<strong>och</strong> spanska sambo, som just kommit<br />
rån Spanien för att hälsa på. Det är vårt<br />
mjölbehandlingsrum! Jaha? säger jag<br />
<strong>och</strong> tror att det är för att mala eget mjöl<br />
i, för jag har just gjort en tematidning<br />
om sådant. Men nej, Mia förklara senare,<br />
miljökontoret kräver ett sånt rum,<br />
för allt fritt flygande mjöl i köket kan orsaka<br />
bakterietillväxt i sallader <strong>och</strong> mat<br />
som också tillreds där, så all deg <strong>och</strong><br />
smet måste tillredas i ett eget utrymme<br />
<strong>och</strong> får endast tas ut till arbetsbordet<br />
som färdig deg eller smet. Aldrig hört<br />
talas om, tänk vad mycket farliga bakterier<br />
det måtte finnas, som jag aldrig<br />
drabbats av. Så tacksam jag blir… Men<br />
de har gjort en vacker inredningsdetalj<br />
av den bestämmelsen <strong>och</strong> låter det inte<br />
störa grundidén. Mötesplatsen.<br />
Kafé skapar frirum för kultur<br />
Varför just kafé? Inte konsthall, musikställe,<br />
affär, kurslokal? Jo, säger hon<br />
där på arbetsbordet med stadig lugn<br />
röst som visar att hon vet vad hon menar.<br />
Det börjar ju med <strong>jorden</strong>, <strong>maten</strong> är<br />
inkörsporten till människan. Ett kafé är<br />
en opretentiös öppning, en möjlighet till<br />
allt det andra. Här finns konst, musik,<br />
3/2007
film, kurser, försäljning för den som<br />
vill, men den som bara vill ha en kopp<br />
kaffe <strong>och</strong> en bulle eller en god vegetarisk<br />
lunch innan man hastar till jobbet<br />
igen kan få det. Kaféidén skapar frirum<br />
för kultur, tänker jag. Och jag tror det är<br />
det frirummet som ger känslan av att du<br />
kan gå in på Tellus <strong>och</strong> ändå ha full integritet.<br />
Så som väl planeten Tellus alltid<br />
borde vara…<br />
Kom, ska jag visa...<br />
Mia hoppar ner från arbetsbordet, kom<br />
ska jag visa dig övervåningen! Här börjar<br />
den orenoverade biten, fnissar hon där<br />
trappan börjar. Vi går upp, nåja trappan<br />
är faktiskt ommålad… ytbearbetningen<br />
smyger sig uppåt. I den lilla hallen är det<br />
loppis med prylar <strong>och</strong> kläder, som folk<br />
skänkt. Jättekul, säger Mia, folk kommer<br />
<strong>och</strong> köper en massa saker! Ett större<br />
rum ska bli större, en vägg tas bort så<br />
där blir plats för kurser som kräver just<br />
plats. Mia håller på med frigörande dans<br />
<strong>och</strong> andra vill komma <strong>och</strong> tillhandahålla<br />
annat. I rummet längst in på vinden<br />
finns kontor <strong>och</strong> dator, där Daniel vill<br />
hålla kurser, om datorkreativitet, som<br />
han är bra på. Det finns en balkong vänd<br />
mot forsen. Nu har det blivit mörkt ute,<br />
men när jag kom i skymningen noterade<br />
jag att här fanns en härlig trädgård. Blir<br />
fint sommarutekafé tänker jag. Tellus<br />
helt ner på <strong>jorden</strong>.<br />
Eko, bara eko<br />
Så långt det bara går är allt ekologiskt.<br />
Till <strong>och</strong> med färgen på väggarna, som<br />
är miljövänlig, nedbrytbar <strong>och</strong> luktar citron<br />
när man målar med den. Grönsaker<br />
köper de från Torfolk Gård lite längre<br />
norrut. Torrskaffning från eko-grossist.<br />
De skulle vilja bli återförsäljare för det<br />
ekologiska vedugnsbakade brödet från<br />
Höje en bit norrut också, <strong>och</strong> ekologisk<br />
ost som också görs i trakten, men… inte<br />
allt på en gång!<br />
De har öppet 11 till 19, fredagar till 23,<br />
lördagar ”bara” till 16, på söndagen vilar<br />
de… nej troligen inte men har inte<br />
öppet, har ingen anställd, bor i eget hus<br />
med trädgård att vårda en mil därifrån,<br />
har ett litet barn, lagar mat, bakar, städar,<br />
fixar med allt, hur går detta ihop<br />
måste jag ju fråga. Men att det gör det<br />
har jag ju redan märkt själv, så frågan<br />
blir mer retorisk. Vi är nog väldigt toleranta<br />
mot varandra, försöker verkligen<br />
låta var <strong>och</strong> en vara den den är <strong>och</strong> fatta<br />
egna beslut. Varje måndag har vi arbets-<br />
möte, då vi bestämmer vem som skall<br />
vara här <strong>och</strong> när, vem som är med Imon<br />
(som också är på dagis), hemma, så att<br />
han får lugn <strong>och</strong> sitt liv <strong>och</strong> inte bara<br />
springer omkring som en rotlös krabat<br />
på Tellus.<br />
Att vårda idén<br />
Det funkar väldigt bra. Det är enkelt. Er<br />
relation då, hinner ni med den? Daniel<br />
<strong>och</strong> Mia har en modern relation. De har<br />
”gjort slut”! Så tillvida, att de har sagt<br />
nej till den vanliga tvåsamheten, där<br />
man är två delar som endast tillsammans<br />
utgör ett helt. De är var <strong>och</strong> en<br />
<strong>och</strong> kan därför få det tredje, relationen<br />
att funka. De är osentimentala utan att<br />
fördenskull alls vara rationella <strong>och</strong> torrt<br />
förnuftiga. Skrattar mycket <strong>och</strong> lätt. Hu-<br />
vudet i himlen, fötterna på <strong>jorden</strong> <strong>och</strong><br />
hjärtat som puls däremellan, väl det som<br />
är att vara människa. Jag tror styrkan<br />
ligger i deras starka gemensamma idé ,<br />
som ju egentligen inte är deras, utan ett<br />
mänskligt allmängods. Och de förvaltar<br />
den idén, vårdar <strong>och</strong> ger den näring <strong>och</strong><br />
plats istället för att äga. Den amerikanska<br />
västvälfärdsmodellens koncept ”Act<br />
as owners to achieve results” arbetar<br />
inte här!<br />
Text <strong>och</strong> foto Vera Billing<br />
www.telluskultur.se<br />
forts. nästa sida!<br />
3/2007 1
1<br />
TELLUS, forts. från förra uppslaget<br />
Tellus-besöket gjordes för precis<br />
ett år sedan! Som reportage om<br />
förverkligandet av visioner har<br />
det fortfarande sitt berättigande.<br />
Jag ringer <strong>och</strong> får en pratstund<br />
med Daniel Kempi. Hur har det<br />
gått?<br />
Olika flöden känns kreativt<br />
Daniel är bara positiv, glad <strong>och</strong> nöjd.<br />
Jodå, det går enligt planerna. Renoveringen<br />
av övervåningen fortskrider,<br />
kursrummet är nästan klart. Kaféet<br />
rullar på, öppettiderna funkar. Det finns<br />
alltid lite matigt – soppa, paj, piroger,<br />
lasagne, men de lagar inte mat varje<br />
dag, utan fryser in <strong>och</strong> tar upp eftersom,<br />
då strömmen av gäster varierar ganska<br />
mycket. Vissa dagar kommer ingen, så<br />
plötsligt är det fullt. Daniel gillar det,<br />
med olika flöden, att varje dag inte är<br />
lika, det gör hans arbetsplats kreativ <strong>och</strong><br />
dynamisk. Är det lite gäster kan han<br />
passa på att sköta trädgård eller bygga på<br />
övervåningen. Eller laga mat <strong>och</strong> stoppa<br />
i frysen. Andra dagar blir sociala, fulla<br />
med roliga människomöten. De bakar<br />
allt själva, så som de tänkt.<br />
Konsumenter har makt!<br />
Finns det bra ekologiska varor att få fatt<br />
i då? Jo, Konsum <strong>och</strong> ICA här är otroliga<br />
på att ta hem grejer <strong>och</strong> det tar slut<br />
fort i hyllorna! Jaha, hur kan det komma<br />
sig? Här har vi ett exempel på att konsumentmakt<br />
fungerar. En man kom nämligen<br />
till Munkfors <strong>och</strong> höll ett föredrag<br />
om alla tillsatser i den konventionella<br />
industri<strong>maten</strong>, lite av skrämselton faktiskt,<br />
om hur hans käresta blev sjuk av<br />
dem. Men många var där <strong>och</strong> effekt fick<br />
det, för åhörarna sade sedan till butikerna<br />
vad de ville handla <strong>och</strong> fick det!<br />
Givetvis! Det är ju så, att butikerna vill<br />
sälja, det är ju deras syfte. Tellus Café<br />
har också kvar sin butiksavdelning för<br />
lite lokalt hantverk, ekokläder <strong>och</strong> eko/<br />
rättvisemat. När besökare druckit sitt<br />
kaffe <strong>och</strong> funnit det väldigt gott, får de<br />
veta att det är ett colombianskt eko/rättvisekaffe<br />
som Mia <strong>och</strong> Daniel köper in.<br />
”Du kan köpa med dig det här!” För paket<br />
finns i hyllan. Just nu dock ganska<br />
tomt, för sommargäster har gjort slut på<br />
lagret, det är dags att fylla upp igen.<br />
Sommaren som gått<br />
I somras hittade turister hit <strong>och</strong> trädgården<br />
blev ett uterum, mellan skurarna<br />
vill säga. En liten odling blev det i år<br />
med squash, pumpor, grönkål, sallat,<br />
blommor. Det har gett bra i år, men jordmånen<br />
är ganska lätt <strong>och</strong> mager, så nästa<br />
år ska de gödsla med gräsklipp. Ekonomin<br />
då? undrar jag. Huset bär sina egna<br />
kostnader, men mycket till lön för dem<br />
själva blir det inte. Men de klarar sig <strong>och</strong><br />
tilliten till livet som sådant bär otroligt<br />
starkt. Och nu finns det ännu mer liv –<br />
en son till kom för en månad sedan, lille<br />
Hobbe kom kvickt <strong>och</strong> lätt ut i världen,<br />
välkommen!<br />
VB<br />
... en kväll i oktober förra året,<br />
strax före solnedgången, efter en<br />
lång resa från Sveriges mitt helt<br />
västerut, upp, upp <strong>och</strong> igenom den<br />
svenska vidsträckta fjällvärlden<br />
<strong>och</strong> ner, ner längs strömmen som<br />
hoppade <strong>och</strong> lekte bland stenarna<br />
hela vägen till havet. Längs f<strong>jorden</strong><br />
norrut, inåt land igen, in på<br />
en smal grusväg rakt in i skogen<br />
<strong>och</strong> upp på berget, är jag rätt? Jo,<br />
landskapet öppnar sig, gammal<br />
kulturmark <strong>och</strong> vidsträckt utsikt<br />
<strong>och</strong> ett jättelikt vitt hus i sluttningen.<br />
Ladugård <strong>och</strong> magasin<br />
runt tunet ser små <strong>och</strong> perifera ut.<br />
Det är de dock inte alls, för där<br />
bor Korna.<br />
L adugården är Skrattåsens fysiska<br />
hjärta <strong>och</strong> det vita huset är människornas<br />
hjärta, som skapar det socialas<br />
puls. Här lever människor med mycket<br />
hjärta, en vänlig, leende, gästfri attityd<br />
kommer mig till mötes direkt. Först personifierad<br />
av Liv Hauffen som med förklädet<br />
på, leende tar emot mig. Vi går<br />
<strong>och</strong> tittar på ört- <strong>och</strong> blomlandet. Jag<br />
äter av persiljan, den välsignade älskade<br />
uppväckande smaken. Odefinierbar men<br />
ändå endast just persilja <strong>och</strong> inte likt<br />
något annat. Hon plockar en prunkande<br />
färgstark bukett – det kanske blir frost,<br />
det kan ju vara den sista chansen… Liv<br />
återgår till äppelmoskoket <strong>och</strong> Anne,<br />
svärdottern, sambo med äldste sonen<br />
Øystein, går en promenad med mig tillsammans<br />
med deras yngsta dotter Åsa i<br />
sittvagnen.<br />
3/2007
jAG KoM TILL<br />
sKRATTÅsEN<br />
GÅRd…<br />
Vi tittar på ringlande rader av granna<br />
grönsaker i den branta sluttningen<br />
bortom ladugården, säsongen har varit<br />
härligt rik <strong>och</strong> givande, vi utbyter erfarenheter<br />
om jordmån <strong>och</strong> purjo <strong>och</strong> kål.<br />
Vi går in i ladugården, korna står <strong>och</strong><br />
mumsar före mjölkningen. Anne visar<br />
<strong>och</strong> berättar om hur man tar hand om<br />
gödselmängderna, en fin rotation av materialet<br />
som ger bra omsättning <strong>och</strong> bra<br />
tillfällen att ge preparatbehandlingen.<br />
Genomtänkt. Snyggt… Återigen klart,<br />
att varje gård måste finna sitt sätt att<br />
skapa den värdefulla livskraft som ska<br />
tillbaka till <strong>jorden</strong>. En gård är verkligen<br />
en egen individ… Det sägs i det<br />
biodynamiska, men låter ofta abstrakt<br />
<strong>och</strong> teoretiskt.. men det är ingen teori,<br />
det är helt konkret. På vandringen hinner<br />
vi snabbt på kvinnors vis inemellan<br />
berätta om dödslar <strong>och</strong> födslar, om möten<br />
<strong>och</strong> platser i världen. Igenkännanden<br />
<strong>och</strong> delande av upplevelser <strong>och</strong> erfarenheter.<br />
Det är förunderligt att detta så lätt<br />
sker kvinnor emellan. Och hur det rinner<br />
in igenom nuet, som vore det bortom<br />
tid <strong>och</strong> rum.<br />
Anne <strong>och</strong> Øystein har de senaste tio<br />
åren drivit gården tillsammans med Liv<br />
<strong>och</strong> Dag. Gårdens ägande kommer att<br />
övergå i stiftelseform, där deltagarna i<br />
ansvarsarbetet skall driva gården å stiftelsens<br />
vägnar. Alla bor här tillsammans<br />
i det stora vita gamla huset, där även<br />
praktikanter <strong>och</strong> volontärer får plats –<br />
just nu hälsar jag på Sofie från Holland<br />
<strong>och</strong> Thomas från Tyskland. Och Liv <strong>och</strong><br />
Dag Hauffens andra barn <strong>och</strong> barnbarn<br />
får plats, när de kommer på besök, som<br />
ikväll, då två döttrar med småbarn kommer<br />
från Trondheim för att stanna några<br />
dagar.<br />
Det börjar skymma, vi går in för att duka<br />
till kvällsmat. Köket är stort <strong>och</strong> känns<br />
varmt av allt det träfärgade från golv till<br />
tak. Ett långt bord av breda enkla plank<br />
ger plats för många gäster <strong>och</strong> för arbete<br />
med allt möjligt. Liv håller på att avsluta<br />
äppelmoset, som spridit sin mustiga,<br />
härliga doft av sötma <strong>och</strong> mognad i hela<br />
rummet. Äppelmos är väl just en av de<br />
lukter som får oss så vänliga till mods?<br />
Man kanske skulle koka äppelmos på<br />
kriminalvårdsanstalter <strong>och</strong> psyksjukhus…<br />
billigt medicin utan biverkningar.<br />
Och gott. Anne <strong>och</strong> jag dukar fram,<br />
småningom blir bordet fullt av marmeladburkar,<br />
sylter, egen honung, ostar,<br />
brödfat med hembakt bröd på egenmald<br />
säd, smörassietter <strong>och</strong> kannor med milt<br />
mejramte.<br />
Alla kvällsgäster kommer in pö om pö.<br />
tillslut sitter alla till bords, förutom de<br />
minsta barnbarnen som kojats före. Det<br />
yngsta, lille Peder, Ragnheids halvårige<br />
son, stadig <strong>och</strong> stark, med mörk stark<br />
stämma <strong>och</strong> klara blå ögon som inte<br />
viker undan. Vad månne bliva… Och<br />
Erika, Dag <strong>och</strong> Livs äldsta av sju, lägger<br />
också fyraåriga Edvarda. En stillsam<br />
ung dam, som betraktar världen.<br />
Som utstrålar tankekraft <strong>och</strong> filosofisk<br />
förmåga. Vi träffas igen nästa morgon,<br />
då jag blir allvarsamt presenterad för<br />
Bamsen <strong>och</strong> två böcker, som hon håller<br />
i famnen.<br />
Vi äter <strong>och</strong> pratar under kvälls<strong>maten</strong>,<br />
jag känner mig som hedersgäst, som<br />
blir placerad i mitten. Det är så svårt att<br />
hinna prata med alla, jag är ju så nyfiken,<br />
vilka är de? Vad gillar de i livet?<br />
Vad brinner de för? Varför är de här?<br />
Historia som vävs igenom nuet till framtidstrådar,<br />
såsom alltid i människomöten.<br />
Efter kvälls<strong>maten</strong> blir jag sittande<br />
kvar med Dag <strong>och</strong> samtalar, vi vandrar<br />
in i tregrening <strong>och</strong> esoterik. Ett levande<br />
samtal, som ger näring på en nivå, som<br />
jag inte så ofta träffar på. Som att äta<br />
biodynamisk mat, kommer samtalet<br />
fram ur tankar som belivats, förhöjts<br />
<strong>och</strong> fördjupats <strong>och</strong> förtätats. Förädlats<br />
genom ett vaket tankeliv i kombination<br />
med ett varmt hjärta. Ännu en lång, rik<br />
dag, en färd genom så många olika fysiska,<br />
själsliga <strong>och</strong> andliga landskap.<br />
Tacksamt somnar jag på madrass på<br />
golvet i finrummet, som kallades något<br />
mycket vackrare än så, här i det stora<br />
vita norska huset. Månen lyser in.<br />
Text <strong>och</strong> bild Vera Billing<br />
www.verdisamvirke.no/<br />
skrattasen<br />
Se även annons s.21!<br />
3/2007 1
1<br />
TIo<br />
TvIvELAKTIGA<br />
PRocENT<br />
Det är svårt att veta vad man ska<br />
göra. Planeten verkar ha kört<br />
fast, kärat ner sig, gyttjat ner sig<br />
i en passion, drunknat i ett träsk<br />
av bilberoende. Bilköerna växer.<br />
Trots alla hot om värme, översvämningar,<br />
torka, trots skräcken<br />
inför ett klimatets Sodom <strong>och</strong> Gomorra<br />
– bil ska det köras ändå.<br />
Det är svårt att som kampanjmakare veta<br />
vad man ska göra åt denna kärleksaffär<br />
mellan tvåbeningar <strong>och</strong> fyrhjulingar.<br />
Det hjälper helt enkelt inte att be folk<br />
sluta, att vädja till människors förnuft<br />
<strong>och</strong> inte heller till deras sinnen.<br />
- Bilar luktar illa, säger man. - Det har<br />
du rätt i, får man till svar av bilisten, beledsagat<br />
av ett generat leende <strong>och</strong> en lätt<br />
rodnad. Sedan hoppar den skamsne in i<br />
sin bil, kör närapå över den gröna aktivisten<br />
<strong>och</strong> susar ifrån sitt samvete. Bort<br />
från allt skäll <strong>och</strong> gnäll. Bilisten <strong>och</strong><br />
miljöaktivisten – en ständig kollisionskurs.<br />
Att kompromissa vore som att bita<br />
sig själv i svansen.<br />
Ändå finns det de som väljer att göra<br />
just detta, att sätta lite krokben för sig<br />
själv, att vika undan. Det finns sådana<br />
miljöaktivister som till <strong>och</strong> med kan<br />
tänka sig att hurra lite lätt när bilar<br />
kommer på tal, som faktiskt köper idén<br />
om den miljövänliga bilen. Dessa något<br />
skumögt gröna är oftast politiker som<br />
gärna vill fortsätta vara politiker. De introducerar<br />
skattelättnader, subventioner<br />
eller gratisparkeringar för vissa fyrhjulingar<br />
- medan de bygger enstaka nya<br />
vägar för tvåhjulingar lite vid sidan om<br />
där de knappt syns. Trots att det borde<br />
vara tvärtom. För visst är det väl ändå så<br />
att den verkliga koldioxidvinsten ligger<br />
hos cyklarna? Faktum är att bilism – till<br />
skillnad från cyklande - aldrig kan bli<br />
miljövänligt.<br />
Låt oss därför slippa termer som miljöbilar<br />
<strong>och</strong> ekobränsle. Låt oss kalla saker<br />
vid deras rätta namn.<br />
Annars är risken helt enkelt för stor att<br />
folk inte vet vad det är de köper <strong>och</strong> vad<br />
de har i tanken (så att säga).<br />
Jag läste en gång en insändare från en<br />
person som på fullt allvar trodde att ekobränslen<br />
inte producerade någon koldioxid<br />
vid förbränning, utan bara vattenånga.<br />
Och visst hade det varit bra – om<br />
det hade varit sant. Förhoppningsvis har<br />
situationen förändrats <strong>och</strong> majoriteten<br />
av dem som någon gång funderat på att<br />
tanka t.ex. den i Sverige så populära etanolen<br />
vet att det som kommer ut därbak<br />
<strong>och</strong> som luktar illa innehåller växthusgaser.<br />
Förhoppningsvis vet man också<br />
att förnyelsebara bränslen ofta består av<br />
organiskt material som odlats på jordbruksmark.<br />
Som sagt, jag tycker att det är viktigt<br />
att var <strong>och</strong> en som vill köra bil med<br />
gott samvete vet vad det är han eller hon<br />
ger sig in på. Därför hoppas jag också<br />
att följande fakta om vad som i Sverige<br />
kallas för eko-, bio- eller miljöbränsle<br />
inte kommer som någon nyhet för läsaren:<br />
Det finns studier som visar att när man<br />
räknar in all energi som behövs för att<br />
odla, raffinera <strong>och</strong> transportera de s.k.<br />
ekobränslena blir nettovinsten i utsläppt<br />
koldioxid försumbar. Det finns även<br />
studier som visar att man i slutändan<br />
får en ökad klimateffekt istället för en<br />
minimerad – vilket framförallt är fallet<br />
när det handlar om bränsle framställt av<br />
grödor som odlats på före detta regnskogsmark,<br />
t.ex. palmolja, sojabönor<br />
<strong>och</strong> sockerrör. I engelskan finns det ett<br />
ord för sådana bränslen, man kallar dem<br />
för deforestation diesel (ung. Avskogningsdiesel).<br />
I detta sammanhang skulle<br />
jag vilja fråga om det finns någon som<br />
kan garantera den svenske bilisten att<br />
produktionen av det eko-, miljö- eller<br />
biobränsle som han kör på inte är resultatet<br />
av nerhuggen regnskog <strong>och</strong> att<br />
det verkligen är ekologiskt hållbarare att<br />
köra på grönsaker än på vanlig bensin.<br />
Om svar ombedes.<br />
I engagerade kretsar skiljer man numera<br />
på bio- <strong>och</strong> agro-. Agrobränslen framställs<br />
av sådana grödor som man även<br />
kan äta, till skillnad mot bränslen tillverkade<br />
av sopor, t.ex. den s.k. biogasen.<br />
(Att kalla avfallsgas för avfallsgas<br />
kan, medgives, kanske vara svårt om<br />
man vill få folk att köpa den.)<br />
Vad jag undrar är: är inte risken stor att<br />
storsatsningar på “biobränslen” leder till<br />
onödig konkurrens om <strong>jorden</strong>s odlingsbara<br />
mark? Har vi verkligen ett sådant<br />
överflöd av mat <strong>och</strong> så få fattiga män-<br />
niskor på <strong>jorden</strong> att vi har råd att offra<br />
mark för att hålla liv i våra bilar?<br />
Är man engagerad i ämnet kan man<br />
dagligen läsa rapporter om hur folk i<br />
fattigare länder tvingas lämna den skog<br />
de lever av, därför att mäktiga män har<br />
bestämt sig för att omvandla denna till<br />
bilbränsleplantager. Speciellt i Sydostasien,<br />
där regeringarna tävlar om att vara<br />
den som producerar mest palmolja –<br />
därför att man vet att Europa, men även<br />
Kina, skriker efter den – har folk som<br />
levt enkelt, traditionellt <strong>och</strong> i samklang<br />
med naturen blivit hemlösa <strong>och</strong> hänvisade<br />
till att jobba på plantagerna eller att<br />
fly in till städerna. Samma sak händer<br />
i Afrika <strong>och</strong> i Sydamerika. I Brasilien<br />
har det rapporterats om sockerplantager<br />
där folk arbetat under slavliknande<br />
förhållanden. I Mexico har höjda majspriser<br />
lett till upplopp. I Columbia har<br />
folk mördats när de vägrat att ge upp<br />
sin mark. Och överallt skövlas det regnskog.<br />
Vad hände med idén om hållbar utveckling?<br />
Vad hände med insikten att<br />
ett av det mest kostnadseffektiva medlet<br />
mot klimatförändringarna är att betala<br />
regnskogsländer för att behålla sin<br />
regnskog? (Se Stern-rapporten)<br />
Det är i mitt tycke därför skrämmande<br />
att se hur positiv EU-kommissionen<br />
ställer sig till nämnda drivmedelsprodukter.<br />
Kommissionen har föreslagit en<br />
storsatsning på ekobränslen. Detta har<br />
(tack <strong>och</strong> lov) lett till stora protester från<br />
engagerade människor världen över under<br />
2007. Man pekar på bristande miljökonsekvensanalyser,<br />
på blindhet inför<br />
de i bästa fall minimala vinsterna i CO2utsläpp,<br />
på riskerna att förlora enorma<br />
mängder regnskog samt på det faktum<br />
att <strong>jorden</strong>s odlingsbara mark behövs till<br />
livsmedelsproduktion. På grund av kritiken<br />
har kommissionen bestämt sig för<br />
att utreda saken, men policyn kvarstår<br />
än så länge: Till 2020 skall 10 procent<br />
av bilbränslena i EU vara förnyelsebara.<br />
Att sätta upp lika ambitiösa mål för att<br />
minska biltrafiken verkar det däremot<br />
inte finnas några planer på.<br />
Är det dags för sittdemonstrationer på<br />
motorvägarna?<br />
3/2007<br />
Jenny Elster<br />
gästskribent,<br />
bosatt i England<br />
www.biofuelwatch.org.uk<br />
www.mjv.se
Bild: Gård i de ensliga bolivianska höglandet,<br />
med hus av lera <strong>och</strong> sten, muromgärdade,<br />
där lamadjuren står i det<br />
rödaktiga skymningsljuset.<br />
Jørn Ussing Larsen, som med<br />
hustrun Inger startat <strong>och</strong> ännu<br />
driver legendariska Aurion Bageri<br />
på Jylland, har sedan några år<br />
tillbaka ett projekt med quinoaodlingar<br />
i Bolivia i syfte att stötta<br />
produktionen, skapa bra arbets-<br />
<strong>och</strong> löneförhållanden <strong>och</strong> en bra<br />
livsmedelsprodukt för västerlänningar.<br />
Denna quinoa håller på<br />
att bli den första fair trade- <strong>och</strong><br />
Demeter-märkta. Jag lyssnade<br />
på ett föredrag av Jørn för en tid<br />
sedan <strong>och</strong> greps av det extrema<br />
odlingsarbetet däruppe på livsfientliga<br />
höjder. Total kontrast till<br />
den konstgjorda grönsaksodling i<br />
plastväxthus från södra Spanien,<br />
som vi köper här, året runt.<br />
Quinoa hör till mållasläktet, alltså<br />
samma som vårt välbekanta ogräs svinmålla,<br />
som ju glädjande nog alltfler ser<br />
som näringsrik <strong>och</strong> god föda istället för<br />
som ett besvär. Quinoan är i Anderna<br />
inget ogräs, utan faktiskt verkligen det<br />
enda som kan växa där, allra högst uppe<br />
i bergen, förutom ett gräs som bildar<br />
strövis utspridda tuvor. Byn, som Aurion<br />
genom Jørn <strong>och</strong> Inger engagerat sig<br />
i, ligger på 4-4500 meters höjd. Marken<br />
är stenig, torr, landskapet enormt kargt.<br />
Torkan är stark, ljuset starkt, det frestar<br />
hårt på kroppen där uppe, på hjärtat <strong>och</strong><br />
andningen. Vinden, den torra luften <strong>och</strong><br />
det starka ljuset är plågsamt för hyn <strong>och</strong><br />
många indianer i Anderna har ärrade<br />
skorviga ansikten på grund av det. Hattar<br />
är nödvändigt. Temperaturskillnaderna<br />
mellan dag <strong>och</strong> natt är som natt<br />
<strong>och</strong> dag! Om dagen blir det ofta 20-25<br />
grader varmt, men om natten mycket<br />
kallt. Det är mer än 200 frostnätter per<br />
år.<br />
odLING PÅ HöG NIvÅ<br />
quinoa i Bolivianska bergen<br />
Miljövänliga hus...<br />
Tre månader på hösten bryts torkan<br />
av ett intensivt regnande, då gatorna i<br />
de små byarna inte överhuvudtaget är<br />
framkomliga med bil. Telefon finns endast<br />
via satellit. Husen är av lerstenar,<br />
som byborna tillverkar under regntiden<br />
<strong>och</strong> som sedan får torka. När ett hus inte<br />
underhålls faller det inom några år tillbaka<br />
till <strong>jorden</strong> igen. Regnar helt enkelt<br />
successivt bort. Vasstak. Extremt miljövänliga<br />
hus! Men inte för människor.<br />
Mörkt <strong>och</strong> kallt <strong>och</strong> under regnperioden<br />
fuktigt.<br />
Miljövänliga husdjur...<br />
Man har lamadjur, som är mycket värdefulla<br />
för dem. De betar mycket ändamålsenligt<br />
i de karga bergen <strong>och</strong> är helt<br />
naturligt anpassade till att kunna leva<br />
där i samklang med kargheten. Åsnor<br />
däremot betar för hårt <strong>och</strong> utgör ett miljöproblem.<br />
Lamorna vallas om dagarna<br />
av en eller två personer i bergen <strong>och</strong> tas<br />
om natten in i stenfållor, som man byggt<br />
nära de små husen på bondgårdarna.<br />
Där får de skydd för rovdjur (puma) <strong>och</strong><br />
där släpper de i mörkret sin gödsel från<br />
dagens betande.<br />
Miljövänlig odling...<br />
Quinoa-växten har längst upp på sina<br />
stjälkar mängder av små små runda<br />
frön. Odlingen där uppe i Andernas bolivianska<br />
sluttningar går till så här: De<br />
små quinoafröna sås på två decimeters<br />
djup (!) i den karga <strong>jorden</strong>, med lite lamagödsel<br />
i botten på fårorna. Detta sker<br />
alldeles före regntiden. Så kommer regnen<br />
<strong>och</strong> dränker ned <strong>jorden</strong> på djupet<br />
<strong>och</strong> hålls kavar där en tid, fast ytan börjar<br />
torka upp, så att fröet hinner gro <strong>och</strong><br />
bli en livskraftig liten planta med djupa<br />
rötter. Quinoa-växten blir 1-1½ meter<br />
hög <strong>och</strong> kan variera i färger från grön,<br />
gulgrön till ljusröd, djupt vinröd <strong>och</strong><br />
svart. Bergssluttningarna blir som färg-<br />
granna målningar av de olika fälten, en<br />
nära surrealistisk syn, då det för övrigt<br />
bara finns sten, torr jord <strong>och</strong> blå himmel<br />
i det intensiva ljuset.<br />
Inte (ännu) människovänligt<br />
arbete...<br />
De kånkar <strong>och</strong> bär säckar, indianerna.<br />
Med 30 kg på axlarna <strong>och</strong> 30 kg under<br />
varje arm, kilar de omkring <strong>och</strong> klättrar<br />
raskt på travarna av säckar för att<br />
komma allt högre upp. Jørn arbetar för<br />
att hitta på lösningar som minimerar bärandet.<br />
Quinoan innehåller liksom hirs ohälsosamma<br />
saponiner, tvålämnen. Därför<br />
tvättas eller/<strong>och</strong> skalas de skördade quinoafröna<br />
flera gånger, ett mycket hantverksmässigt<br />
<strong>och</strong> tungt arbete, men som<br />
nu sker med lite modernare teknik. Kvar<br />
blir skal <strong>och</strong> tvållödder, som torkas <strong>och</strong><br />
exporteras. Det används inom djurhållning<br />
som ”tillväxtämnen”, saponinerna<br />
påverkar tarmslemhinnan så att den kan<br />
ta upp mer näring! Därför är quinoan<br />
också använd inom örtmedicinen för<br />
näringsrelaterade sjukdomar.<br />
Text Vera Billing<br />
Bilder: Hann inte komma tyvärr!<br />
Men är med i nästa nummer.<br />
Du får göra dig inre bilder<br />
när du läser text <strong>och</strong> bildtext,<br />
Bild: Rödbrunbeige bergssluttning med<br />
färgsprakande fält av tät, hög quinoa.<br />
3/2007 1
0<br />
fRAM<br />
Kooperativ Handel!<br />
om konsten att brinna utan att bli utbränd<br />
Barbro Söderberg var med från<br />
allra första början. FRAM Kooperativ<br />
Handel i Göteborg startade<br />
1984 <strong>och</strong> finns än. I starten<br />
låg den på Kastellgatan i Linnéområdet,<br />
jag minns, för jag bodde<br />
själv i de kvarteren, gick där förbi<br />
med barnvagnen med den förstfödde<br />
i, på väg ut från asfalten<br />
<strong>och</strong> in i grönskan i Slottsskogen.<br />
Den lilla butiken som dignade av<br />
ekologisk mat, färska grönsaker,<br />
bröd <strong>och</strong> torrskaffning. I vintras<br />
fick jag ett samtal med Barbro i<br />
det lilla rummet bakom butiken<br />
efter stängningsdags, FRAM finns<br />
numera på Nordenskjöldsgatan i<br />
samma område.<br />
Vi pratade om ideella initiativ,<br />
överlevnadsstrategier <strong>och</strong> om hur<br />
arbetsformer måste ändras vartefter<br />
tiden går <strong>och</strong> verksamheten<br />
växer. Om hur man kan hålla arbetsglädjen<br />
vid liv.<br />
FRAM startades egentligen som en<br />
konsekvens av det sociala projektet<br />
Gårdstensbageriet, som ville ha försäljningsställen<br />
inne i Göteborg. Barbro<br />
Söderberg jobbade då på Miljöförbundet.<br />
Ideellt. Idén att starta en butik<br />
kläcktes av engagerade människor <strong>och</strong><br />
Barbro <strong>och</strong> många till satte raskt, entusiastiskt<br />
<strong>och</strong> förutsättningslöst upp<br />
lappar över stan om att starta en inköpsförening.<br />
Det kom över femtio personer<br />
till det första mötet, snabbt formades en<br />
styrelse <strong>och</strong> idén började få konkretare<br />
form. Med detta kom också alla frågor<br />
<strong>och</strong> många svårigheter: Hur gör man?<br />
Butik?! Men det blev det <strong>och</strong> man lärde<br />
sig på vägen <strong>och</strong> så rullade det på ända<br />
till för åtta-nio år sedan, då föreningen<br />
radikalt gjordes om till ett arbetskooperativ.<br />
Förut bestod FRAM av 160 medlemmar,<br />
nu är endast de anställda det.<br />
Varför denna ändring? undrar jag.<br />
Att brinna utan att bli utbränd<br />
Barbro berättar om hur föreningen blev<br />
alltmer urholkad till både idé <strong>och</strong> form.<br />
Valet stod till slut mellan att helt enkelt<br />
lägga ner eller ändra form! Trots stabilt<br />
medlemsantal under alla år <strong>och</strong> trots<br />
många försök att aktivera medlemmarna<br />
i arbetet kring butiken var tillslut<br />
medlemsengagemanget obefintligt,<br />
konstaterar hon. Inget! betonar hon,<br />
men helt utan indignation eller bitterhet,<br />
bara som ett konstaterande. Hon<br />
utstrålar en härlig glädje <strong>och</strong> ett varmt<br />
men sakligt engagemang, outtröttlig<br />
energi för FRAM, medan hon berättar,<br />
oavsett var i händelseförloppet hon<br />
befinner sig. Många medlemmar handlade<br />
inte ens längre i affären <strong>och</strong> ingen<br />
kom till årsmötena. Det var tungt att<br />
driva affären, när medlemmarna enligt<br />
den dåvarande formen ju skulle vara<br />
delaktiga i besluten. Allt gick trögt,<br />
när de som arbetade där fick vänta med<br />
förändringar till ett möte hållits, som<br />
ingen kom till<br />
Ny livskraftig form!<br />
Styrelsen består just nu av alla de fem<br />
som arbetar i affären. Barbro Söderberg,<br />
Helena Göransson <strong>och</strong> Staffan Hedenborg,<br />
har alla varit med länge <strong>och</strong> har<br />
fördelat ansvaret med löner <strong>och</strong> fakturor,<br />
leverantörer, bokföring <strong>och</strong> bokslut<br />
mellan sig. Men alla tre arbetar också<br />
i butiken <strong>och</strong> alla har lika lön. Barbro<br />
är mycket lättad över resultatet av den<br />
nya lösningen (nåja, nu snart 10 år…).<br />
Det är så skönt att slippa gå <strong>och</strong> släpa<br />
på ett gammalt spöke! Det kändes falskt<br />
<strong>och</strong> det var dyrt! Hon har hela vägen gillat<br />
jobbet med FRAM, men ändå aldrig<br />
trivts som bra som nu, trots att butiken<br />
är liten, sliten <strong>och</strong> trång, ”knôkfull”<br />
med alla slags eko-produkter i matväg<br />
<strong>och</strong> mer därtill. Och alla människor! De<br />
letar <strong>och</strong> letar efter en större lokal. Nu<br />
känner man sig som en propp <strong>och</strong> stoppkloss<br />
så fort man stannar till <strong>och</strong> pratar<br />
med någon bland hyllorna. Barbro vill<br />
att butiken ska fungera som mötesplats<br />
för människor, ha en sitthörna med sköna<br />
stolar, en soffa, enkelt kafé. Och läshörna<br />
med engagerande tidskrifter.<br />
Bristen på närproducerat<br />
Vi pratar också om det svåra i att få<br />
tag på bra, lokala produkter. Förr fanns<br />
många småodlare, som levererade färska<br />
fina grönsaker till FRAM, men de<br />
försvinner nu rasande snabbt, intvingade<br />
i storkundstänk, dvs. kontraktsodling<br />
med krav på stora leveransvolymer. Och<br />
KRAV kostar orimligt mycket för en liten<br />
odlare. Igen <strong>och</strong> igen, tänker jag…<br />
jag hör dessa orsaker till att de närodlade<br />
ekologiska grönsakerna försvinner<br />
hela tiden. Och skriver om dem hela tiden.<br />
Från alla håll samma sak – småskalighet<br />
<strong>och</strong> idealism motarbetas, just det<br />
som skapar hållbar utveckling. Vad ska<br />
vi göra? Vad kan vi göra? Skriv gärna!<br />
Lyft upp frågan! Fri Jord ger gärna utrymme.<br />
Och stöd de butiker som stretar<br />
på.<br />
3/2007<br />
Text <strong>och</strong> bild Vera Billing
Forts. Resta Gård, från sid.7!<br />
Oförstående makthavare<br />
Han har också kurser <strong>och</strong> föredrag för<br />
allmänheten på Resta gård, i naturenlig<br />
odling, om att odla med naturen istället<br />
för mot den. Än en gång kommer<br />
KRAV-regler <strong>och</strong> begreppsmonopol ut i<br />
samtalsluften. Allt som Michael Rokvist<br />
gör ger han in i arbetskooperativet, handelsträdgården<br />
Resta Gårds Trädgårdar.<br />
Han är omtyckt <strong>och</strong> får massor av positiv<br />
respons numera från ”samhället”. Men<br />
varför sitter pengarna alltid <strong>och</strong> ännu så<br />
hårt inne? Vi konstaterar, att odling <strong>och</strong><br />
trädgård står långt ner på statusskalan.<br />
”De kan väl vara med dig när du jobbar,<br />
det behöver väl inte kosta något, du får ju<br />
gratis arbetskraft!” är den vanliga kommentaren.<br />
Ingen förståelse för, att det<br />
tar massor av tid <strong>och</strong> uppmärksamhet att<br />
handleda <strong>och</strong> instruera människor som<br />
inte kan odling <strong>och</strong> som dessutom inte<br />
mår bra. Ingen förståelse för att samtalen<br />
måste få ta tid. Ingen förståelse för,<br />
att arbetet snarare många gånger skulle<br />
gå fortare om han arbetade ensam i sin<br />
egen snabba takt.<br />
Resultatet blir som bäst plus minus<br />
noll, säger Michael. Men som det nu är,<br />
med oförstående makthavare, är det ju<br />
bara själva arbetsresultaten som renderar<br />
pengar, växterna man säljer. Inte den<br />
stora förtjänsten i att människor blir aktiva<br />
i samhällsekonomin igen istället för<br />
att leva på bidrag. Beslutsfattare har sällan<br />
kompetens att vara framtidsriktade<br />
vad gäller det mänskliga. Det är väl därför<br />
samhällsutvecklingen går i så trög<br />
takt mot det bättre, men snabbt mot det<br />
sämre. Tur att det finns hopp i form av<br />
människor som Michael Rokvist. Passande<br />
möte, så här i Mikaelitid!<br />
Text <strong>och</strong> bild Vera Billing<br />
NORgE!<br />
oM<br />
sEPTEMBER,<br />
av Harry Martinsson,<br />
ur det enkla <strong>och</strong> det<br />
svåra från 1939.<br />
När september kommer blir<br />
linjerna klarare både biologiskt<br />
<strong>och</strong> psykiskt. Äpplet har<br />
blivit äpple, åkrarna står med<br />
bara stubben <strong>och</strong> stommen<br />
<strong>och</strong> vädrets nycker oroar inte<br />
längre skördaren <strong>och</strong> bärgaren.<br />
För natursökanden blir<br />
de krälande <strong>och</strong> krypande<br />
livsformerna inte längre så<br />
påträngande <strong>och</strong> myrorna<br />
befolkar inte längre vägarna<br />
långt från stacken. Myllret<br />
är borta <strong>och</strong> man är mätt på<br />
myllret för denna gång. De<br />
gula lövens fladder <strong>och</strong> mångfald<br />
tar man inte på så stort<br />
allvar som när de var levande<br />
<strong>och</strong> gröna. Ömheten om livet<br />
behöver inte längre ta dem<br />
med i sitt grönskebläddrande<br />
grubbel.<br />
Ännu längre fram på hösten<br />
<strong>och</strong> de skymmande trädkronorna<br />
står alldeles nakna.<br />
Man ser långt i landskapet.<br />
De stora <strong>och</strong> enkla linjerna<br />
säger nu sig själv. Detaljerna<br />
har blivit frön som gömmer<br />
sig i <strong>jorden</strong> till nästa år, eller<br />
puppor som sover under barken.<br />
Biodynamisk gård norr om Trondheim med mjölkkor,<br />
grönsaksodling, skog, barntillsyn <strong>och</strong> hushållsarbete.<br />
Vem har lust att komma <strong>och</strong> vara frivillig medarbetare en tid?<br />
Nu eller senare!<br />
Hör av dig till familjen Hauffen, Skrattåsen, N-7717 Steinkjer.<br />
E-post skrataas@online.no.<br />
3/2007 1
Vem var det som tog vem med<br />
storm? Alla de från landsbygden<br />
som kom till storstan, till<br />
Hornstulls Strand <strong>och</strong> Tantolunden<br />
på Södermalm för att visa<br />
<strong>och</strong> sälja sitt fina mathantverk,<br />
eller storstadsborna, som kom till<br />
ett smaköverdåd av sällan upplevt<br />
slag. Smaklust-mässan, anordnad<br />
av Eldrimner, blev en publiksuccé.<br />
Det var trängsel i dagarna<br />
tre, långa köer, fullt med törstiga<br />
människor som hade provsmakat<br />
för mycket på korvar <strong>och</strong> saltat<br />
kött, ostar, bröd, kakor, chutney,<br />
choklader <strong>och</strong> marmelader. Jag<br />
var där på annat uppdrag, men<br />
tankar till Fri Jord blir ju alltid<br />
till på vägen…<br />
NäR MATEN<br />
MEd sMAKEN<br />
KoM TILL sTAN<br />
smaklust på street<br />
i stockholm<br />
Detta var en hantverksmässa, en ätbar<br />
sådan. Undrar vilket avtryck<br />
denna smakinvasion har givit stadsborna?<br />
Påverkar det dem att köpa mindre av<br />
billig skräpmat i stormarknadsdiskarna?<br />
Det är svårt att nå ut med mathantverket,<br />
för så fort det blir stort förlorar det ju<br />
liksom sin karaktär av unicitet, kvalitet<br />
<strong>och</strong> renhet. Märktes tydligt även här.<br />
Allting går att sälja...<br />
Trycket från vinstintressen är stort, <strong>och</strong><br />
hotar kvaliteten i det lilla. Ständigt. Inte<br />
på grund av företagarnas girighet <strong>och</strong><br />
penninglust, utan lite sorgset kunde jag<br />
notera, på grund av omedvetenhet. Varje<br />
producent, som hittat en nisch <strong>och</strong> lyckas,<br />
blir ju salig på sin fason. Säljande affärskoncept<br />
tycks kunna förblinda alla.<br />
Så här lätt slinker kvaliteten ut, för den<br />
som inte håller sig vaken: på Gotlandspråmen<br />
(gotlänningarna hade skapat<br />
sitt eget Minigotland på en pråm ute i<br />
Strömmen) fanns genuint brödhantverk<br />
på ena långsidan. Rygg i rygg med dem<br />
fanns bake-off-brödet som red på gammal<br />
tradition, men som tappat den helt.<br />
Jag pratade med en ung entusiastisk<br />
<strong>och</strong> glad kille, hans far var bagare i jag<br />
minns inte vilken generation. Den förste<br />
i raden bagare i släkten hade köpt ett<br />
bageri i Visby med anor från 1600-talet,<br />
namnet bär företaget ännu stolt. Gotlandslimpan<br />
man bakar är gjord ”enligt<br />
ett 200-årigt recept”! De bakar hemma<br />
i Visby i mängd, gräddar nästan färdigt,<br />
fryser in det <strong>och</strong> skickar till en Bakeoff-firma<br />
i Stockholmstrakten, som<br />
paketerar <strong>och</strong> distribuerar till butiker,<br />
Vila vid vatten 1<br />
som gräddar bröden en liten stund till,<br />
förföriska nybaktdofter sprider sig <strong>och</strong><br />
kunderna tror de köper nybakat bröd<br />
från Gotland. Hmm, hummar jag eftertänksamt<br />
<strong>och</strong> tittar på en påse. Läser<br />
innehållsförteckningen, som är låååång<br />
av tillsatser <strong>och</strong> krångligheter, väldigt<br />
förfärligt långt ifrån ett genuint, gammaldags<br />
hembakat bröd, långjäst <strong>och</strong><br />
därmed med rik arom ur ett fåtal ekologiska<br />
ingredienser. Allting går att sälja<br />
med mördande reklam, kom <strong>och</strong> köp<br />
konserverat bröd! för att endast lite lätt<br />
travestera visan, ni vet. Bröd <strong>och</strong> gröt är<br />
ju faktiskt nästan samma sak. Denna firma<br />
borde inte fått delta i Smaklust, vill<br />
jag mena. Men varje region hade själva<br />
arbetat ihop sina säljkoncept <strong>och</strong> det är<br />
ju sälja det mer går ut på än att informera<br />
<strong>och</strong> skapa medvetenhet. Sponsringen<br />
med pengar behöver alla för att ha råd<br />
att åka hit <strong>och</strong> delta. Det såldes nästan<br />
lika mycket turism som mathantverk.<br />
Tänk om... eko?<br />
Tänk om allt på Smaklust verkligen hade<br />
haft genuin karaktär av äkta småskalig<br />
kvalitetsmat. Och tänk ännu längre – om<br />
det funnits en medveten hållning av att<br />
allt skulle ha ekologiskt ursprung… Det<br />
är synd, att Eldrimner inte håller en klar<br />
ekologisk linje. Det är resurscentrum på<br />
riksplan numera. En tydlig hållning hos<br />
dem, skulle ge det ekologiska en tyngd<br />
med genomslagskraft, både i produktions-<br />
<strong>och</strong> konsumtionsled. Men den impulsen<br />
måste kanske komma uppifrån?<br />
Från regeringshåll? När ska det komma,<br />
i detta land, som hårdare än många i<br />
3/2007
Europa drivit jordbruket mot vanvettig<br />
storindustri? Ingen törs riktigt profilera<br />
sig starkt <strong>och</strong> sticka ut hakan av rädsla<br />
för att då inte kunna arbeta alls, att<br />
bli utan penningar. För det är ju inte så<br />
många som arbetar utan pengar… Man<br />
måste ju leva också, är det ursäktande<br />
argumentet man ofta hör, <strong>och</strong> det är ju<br />
inte lätt att säga emot. Men egentligen<br />
har livet <strong>och</strong> levandet av det väldigt lite<br />
att göra med anledningen till att tjäna<br />
pengar. Man sitter fast i ett ekonomiskt<br />
system, det är det som klämmer. (Läs<br />
även s. 3.)<br />
Nu är det lyckligtvis så, att många<br />
många mathantverkare använder ekologiska<br />
råvaror så långt det bara går,<br />
för de vet att det ger bäst kvalitet. Jag<br />
bevakar en smakverkstad för marmelader,<br />
till exempel. Små vackra klickar<br />
av marmelad gnistrar i spotlightljuset,<br />
ur sina små plastbägare. Deltagarna,<br />
som köpt ganska dyra biljetter (varför så<br />
mycket?), kontaktar sina smaklökar försiktigt<br />
<strong>och</strong> stumt. Den som pratar mest<br />
är den franske smakprofessorn Paul Le-<br />
Mens, som leder provsmakningen. Han<br />
hjälper till att göra smakupplevelsen rik<br />
Genuint mat-hand-verk!<br />
3/2007<br />
<strong>och</strong> nyanserad, att sätta ord på smaken.<br />
Med i panelen är också Jan Hedh, känd<br />
marmeladmästare, bagare m.m. <strong>och</strong> tre<br />
eminenta marmeladkokerskor. Som alltid<br />
använder ekologiska råvaror, för det<br />
märks skillnad. Här är rena, klara smaker,<br />
även när rabarbern kryddats <strong>och</strong> tomaterna<br />
samsas med chili, råsocker <strong>och</strong><br />
rosmarin. Inga pektinstinna storkok här<br />
inte. Jan Hedh menar att vi blivit otroligt<br />
tillvanda på sylt <strong>och</strong> marmelad som<br />
tillsatts mängder av pektin (naturligt<br />
förtjockningsmedel) istället för att ha<br />
kokats på rätt sätt. ”Vi är vana att kunna<br />
klappa på sylten.”<br />
Att smaka är som en bön!<br />
Om ni vill träna er smak – stäng av alla<br />
ljud! Stäng av radion <strong>och</strong> prata inte, sa<br />
smakprofessorn från Frankrike. Att<br />
smaka är som en bön… skapa stillhet<br />
<strong>och</strong> ro <strong>och</strong> stig in i smakernas tempel. Sa<br />
han inte, men tänker jag vidare. Så sant,<br />
så är det ju med alla sinnesintryck, de<br />
förstärks när vi stänger av några av de<br />
andra. I storstaden bombarderas vi med<br />
hårda, påträngande sinnesintryck hela<br />
tiden, inte konstigt att man blir lomsynt.<br />
Ett nytt användbart ord – varsågoda!<br />
Vi orkar inte hålla uppmärksamheten<br />
skärpt, då vi både ser <strong>och</strong> hör dåligt på<br />
grund av det ständiga, splittrande sinnespåslaget.<br />
Eftertankar<br />
Jag tittar också på en kockduell, mellan<br />
en ung stjärnkock, Niklas Ekstedt,<br />
<strong>och</strong> Monika Ahlberg, kokboksproducent<br />
m.m. Av ingredienser de plockat på<br />
sig från sameland, Jämtland-Härjedalen,<br />
Dalarna <strong>och</strong> Norra Mälardalen gör<br />
de under en timme snabbt <strong>och</strong> kreativt<br />
de mest kostliga rätter, som det brukar<br />
heta i sagorna. På fat som dansar ner<br />
genom publikraderna under timmens<br />
gång att se, lukta <strong>och</strong> smaka på. Färg!<br />
Som Monikas enkla sallad av kokta<br />
röd- <strong>och</strong> gulbetor i ganska stora bitar<br />
med vit getost spridd över. Klippt mustigt<br />
grön persilja <strong>och</strong> en god dressing av<br />
frisk blåbärsvinäger <strong>och</strong> solgul svensk<br />
rapsolja med citronsting. Faten kommer<br />
tillbaka till scenen tomma, förstås. Det<br />
är inspirerande <strong>och</strong> tankeväckande att<br />
se, hur fantastisk mat från några få råvaror<br />
<strong>och</strong> produkter kan skapas på kort<br />
tid. Tänk om barnen i skolan fick lära<br />
sig grundmatlagning i skolan. Och av<br />
ekologiskt. Det skulle definitivt vara att<br />
bädda för en mer hållbar framtid! Visst<br />
står ”skolkök” ännu på schemat i väl de<br />
Vila vid vatten 2<br />
flesta skolor, men innebär vad jag förstår<br />
ofta några ganska få timmar med<br />
tillagning av mat barnen gillar, man gör<br />
pizza, hamburgare <strong>och</strong> bakar bullar. Till<br />
<strong>och</strong> med i waldorfskolor… Matkunskap<br />
har inget högt värde, liksom kunskap<br />
om odling. Kocken Niklas Ekstedt berättar<br />
att det går som en ”epidemi” bland<br />
kockar världen över världen, om lokal<br />
mat <strong>och</strong> ekologiska råvaror. Hoppas den<br />
epidemin sprider sig kraftfullt, smittsamt<br />
<strong>och</strong> utan motmedicinering!<br />
Text <strong>och</strong> bild Vera Billing<br />
www.eldrimner.com
HoNuNG I HösTRusKET!<br />
Jag fann för en tid sedan en bok i<br />
England, full med recept där honung<br />
ingår. Alla slags rätter, alla<br />
ed enkla ingredienser, en kryddigt<br />
<strong>och</strong> spännande! När detta nummer<br />
av FJ skrivs har jag endast ett<br />
litet Trangia-kök för matlagning<br />
<strong>och</strong> ingen ugn, så recepten nedan<br />
är inte testade. Men med alla matlagningserfarenhet<br />
i åminne kan<br />
jag ana att dessa recept fungerar<br />
väl, rentav känna imaginära dofter<br />
i näsan. Lamm, dryck, kakor<br />
- höstruskmat, varsågoda!<br />
Lammkotletter med<br />
röda vinbär, svamp<br />
<strong>och</strong> honung, 4 p<br />
4 lammkotletter<br />
2 tsk solrosolja<br />
1 skalad <strong>och</strong> hackad lök<br />
1 tsk malen ingefära<br />
2 msk rött vin<br />
3 dl god buljong<br />
50 g röda vinbär<br />
100 g champinjoner (eller vild svamp)<br />
1 msk honung<br />
1 msk färsk hackad mynta till<br />
garnering<br />
Bryn köttet i oljan i stekpanna <strong>och</strong> tillsätt<br />
sedan löken <strong>och</strong> ingefäran, låt puttra<br />
10 minuter. Skiva svampen <strong>och</strong> tillsätt,<br />
puttra några minuter till, häll över vin<br />
<strong>och</strong> buljong, rör ned vinbär <strong>och</strong> honung<br />
<strong>och</strong> låt puttra fem minuter till. Salta om<br />
det behövs, det kanske räcker med buljongen.<br />
Servera genast, överströdd med<br />
lite färsk hackad mynta.<br />
Rödbets- <strong>och</strong> fruktsallad<br />
2-4 p.<br />
Ett par hundra gram kokt, tärnad rödbeta<br />
blandas med en skalad apelsin, skuren<br />
i bitar <strong>och</strong> ett päron också det skuret<br />
i bitar. En sås blandas av 1 dl grekisk<br />
yoghurt, 1 tsk honung, 1 tsk citronsaft<br />
<strong>och</strong> lite fint hackad lök (gärna gräslök<br />
om du har!)- Blanda samman <strong>och</strong> servera<br />
på fräscha sallatsblad.<br />
Het äpple- <strong>och</strong> honungsbrygd,<br />
4 p.<br />
Härlig dryck att värma sig med i<br />
höstmörkret<br />
Värm till nära kokning en dryg liter äppeljuice,<br />
6 kryddnejlikor, 2 kanelstänger,<br />
1 tsk riven muskotnöt, 3 msk honung<br />
<strong>och</strong> 4 msk citronsaft. Låt stå en stund<br />
<strong>och</strong> värm sedan till önskad dricktemperatur.<br />
Så ett par smaskiga kakor med rotsaker<br />
i. Observera att ingen av dem innehåller<br />
mjölk!<br />
Nötig morotskaka<br />
Dela 4 ägg i vitor <strong>och</strong> gulor. Vispa de<br />
senare med 100 g honung, rivet skal <strong>och</strong><br />
saft av en citron. Blanda 100g finhackade<br />
hasselnötter, ½ tsk kanel, en nypa<br />
malna kryddnejlikor i 75 g grahamsmjöl.<br />
Rör ned denna torra blandning i äggulevispet.<br />
Vispa vitorna till hårt skum <strong>och</strong><br />
vänd försiktigt ned dem i smeten. Häll<br />
alltsammans i mycket väl smord form<br />
(annars fastnar det lätt då inget fett ingår<br />
i smeten) som bröats. Grädda i 175<br />
grader i en halvtimme.<br />
Elisabetansk palsternackskaka<br />
Palsternackor är söta <strong>och</strong> förstärker<br />
honungen som sötningsmedel<br />
i denna kaka från engelskt 1500tal.<br />
Glasyren är dock ett modernt<br />
”pålägg”.<br />
Blanda noga 325 g vetemjöl, 1 tsk bakpulver,<br />
½ tsk bikarbonat, ½ tsk muskotnöt<br />
<strong>och</strong> 2 tsk malen ingefära. Smält<br />
150 g smör med 125 g honung <strong>och</strong> rör<br />
ned detta i det torra tillsammans med<br />
ett uppvispat ägg. Blanda ned 225 g<br />
rivna palsternackor. Skeda över smeten<br />
i smord, bröad form <strong>och</strong> grädda i svag<br />
ugnsvärme, 160 grader i ungefär en timme.<br />
Stjälp upp kakan <strong>och</strong> låt den kallna.<br />
Blanda 100 g florsocker med litet vatten<br />
<strong>och</strong> sprid denna glasyr över den kalla<br />
kakan.<br />
oM MoGNAd<br />
Mogen frukt vill bli uppäten – det<br />
är dess enda syfte. Den producerar<br />
inte socker för att nära resten<br />
av växten så som bladen gör. Den<br />
söker inte efter vatten <strong>och</strong> samlar<br />
mineraler som rötterna gör, eller<br />
transporterar näringsämnen som<br />
stjälken. Mognad är en tätt sammanhållen,<br />
väl strukturerad serie<br />
av förändringar, som en frukt genomgår<br />
för att bli redo att förföra<br />
varje gastronomiskt vaken varelse<br />
i dess närhet. De flesta frukter<br />
smakar som godast när de är fullmogna,<br />
vilket ofta sammanträffar<br />
med just när fruktens frön är redo<br />
att gro. Så säger Jeffrey Steingarten<br />
i en bok som heter The man<br />
who ate everything. Följande är<br />
en utvidgad inspiration av hans<br />
tankar.<br />
Växter har sina olika sätt att sprida<br />
sina frön på. Fruktväxternas frön<br />
hakar sig inte fast eller flyger iväg utan<br />
gör sig stora, saftiga, färgstarka, söta<br />
<strong>och</strong> oemotståndligt aromatiskt väldoftande.<br />
Men om detta vet den moderna<br />
människan väldigt lite, för hon är ofta<br />
i närheten av frukt bara i stormarknaden<br />
<strong>och</strong> där finns nästan bara omogen<br />
frukt utan doft. Färg – oh ja! men den<br />
kan man inte längre lita på. Röd färg<br />
på frukt är ursprungligen ett tecken på<br />
att mognadsprocesserna satt igång, men<br />
snabbt har ”utvecklingen” fått fram<br />
frukter som är djupröda utan att ha<br />
tillstymmelse till sötma <strong>och</strong> saftighet.<br />
Stora jättevackra, djupt blodröda nektariner<br />
köpte jag i somras – äntligen dags!<br />
För jag köper inte frukt som inte är i säsong.<br />
De var stenhårda <strong>och</strong> gröna inuti.<br />
Blev småningom saftiga, men fick aldrig<br />
någon sötma <strong>och</strong> rik arom.<br />
Våra ögon säger köp! De är klara att äta!<br />
Våra sinnens utveckling går i snigeltakt<br />
jämfört med marknadskrafternas. I våra<br />
sinnen reagerar vi som vi gjort i många<br />
tusen år. Tillkommit har den moderna<br />
nyanseringen, med anor i den puritanska<br />
lukt- <strong>och</strong> smutsnojan från förra seklet,<br />
3/2007
att många idag tycks tro att bra frukt är<br />
sådan som ännu inte luktar… Som tror<br />
att när det luktar så håller det på att ruttna<br />
<strong>och</strong> då håller det inte. Och det sitter<br />
lika mycket i märgen i vår kultur, att vi<br />
inte ska äta mat färsk, utan den ska kunna<br />
sparas, gärna över vintern. Kvalitet är<br />
lika med lagringsduglighet. Mönster sitter<br />
hårt! Förr var det ett tecken på högsta<br />
välstånd att servera rutten mat!<br />
Numera får vi i princip all vår frukt via<br />
de stora mataffärskedjorna. Och nästan<br />
allt kommer från länder långt bort.<br />
Det innebär per automatik, att all frukt<br />
vi har tillgång till är dålig frukt, i bemärkelsen<br />
att den plockats för tidigt,<br />
innan mognadsprocessen börjat, för att<br />
kunna klara långa transporter, lagring<br />
<strong>och</strong> ompackning. Om butikernas hyllor<br />
kan se förföriskt läckra ut, så gör inte<br />
de enorma grossistlagrens det, säger en<br />
som vet…<br />
Steingarten menar att det borde vara<br />
lika straffbart att sätta små klisterlappar<br />
med ”solmogna druvor” på för tidigt<br />
plockade sådana, som att trycka falska<br />
sedlar!<br />
Det är skillnad på mognad <strong>och</strong> mognad.<br />
I engelska språket finns ett klargörande<br />
som vi saknar i svenskan, man talar om<br />
maturity <strong>och</strong> ripening. Ripening kan<br />
bara <strong>och</strong> endast börja efter att maturing<br />
har uppnåtts. Vilket betyder när en frukt<br />
uppnått sin fulla storlek <strong>och</strong> form. Under<br />
sommaren ser alla äppelkart likadana<br />
ut, men vart efter sommaren går mot sitt<br />
slut skulpteras sortkaraktärerna fram.<br />
Först när denna process är avslutad <strong>och</strong><br />
klar, kan själva mognaden börja. Den<br />
processen innebär bland annat inverkan<br />
av mognadshormonet etylen, som sätter<br />
igång alla de processer som gör att<br />
3/2007<br />
färgen fördjupas, fruktköttet blir sötare,<br />
saftigt, mindre surt <strong>och</strong> det bildas vax på<br />
huden, så att vätskan stannar kvar bättre<br />
när frukten fallit av <strong>och</strong> inte längre<br />
kan få vätska från trädet. Många frukter<br />
bildar också ett enzym som bryter<br />
ner pektinet i frukten. Pektin fungerar<br />
som ett slags cement som håller cellerna<br />
på plats. Nu börjar de glida omkring,<br />
frukten bli mjuk <strong>och</strong> saftig. Äpplen har<br />
inte detta enzym, därför behåller de sin<br />
krispighet ända tills ruttnadsprocesser<br />
inträder Det kan man säga är steget efter<br />
mognaden. Om inte äpplet lyckats locka<br />
någon högre stående varelse att äta det,<br />
vänder det sig till de lägre, kryp <strong>och</strong><br />
mikrober. Mognad kan därmed anses<br />
vara ett begrepp, där våra smaksinnen<br />
urskiljs från lägre stående varelsers...<br />
Aktiv <strong>och</strong> passiv mognad<br />
Man kan grovt dela in frukt i två huvudkategorier,<br />
vad gäller mognad. En grupp<br />
mognar under stark andning <strong>och</strong> inre<br />
aktivitet, dit hör äpplen, bananer <strong>och</strong><br />
persikor. Endast denna grupps frukter<br />
kan mogna efter att de tagits från moderplantan!<br />
Och bland dessa är det bara<br />
de som har stora lager av stärkelse som<br />
kan bli sötare efter skörd.<br />
Den andra gruppen mognar inte i egentlig<br />
mening efter att de plockats. Dit hör<br />
björnbär, körsbär, dadlar, druvor, citrusfrukter,<br />
ananas, hallon, jordgubbar<br />
<strong>och</strong> vattenmeloner. De har alla allt sitt<br />
socker med sig från moderplantan, inget<br />
nytt bildas efter skörd. De kan tyckas bli<br />
smakligare med en tids lagring, men det<br />
beror mer på att det söta framträder vartefter<br />
syran bryts ned. De flesta av dessa<br />
blir inte bättre i kvalitet av lagring. De<br />
mjuknar, men mer på grund av nedbrytning<br />
än mognad. Förutom citrus <strong>och</strong><br />
dadlar, har de kort lagringstid. Många<br />
som semestrat i Medelhavsländerna vet<br />
hur en apelsin ska smaka… de vi får här<br />
uppe i norr har skördats tidigt för att<br />
klara sig ända hem till oss. Det vill säga<br />
med alla hårda mellanhänder.<br />
En annan grupp bland dessa är de, som<br />
mognar efter skörd, men endast till utseendet,<br />
till färg, textur <strong>och</strong> saftighet, men<br />
inte i sötma eller smak. Hit hör blåbär,<br />
aprikoser, persikor, plommon, cantaloupemelon<br />
m.fl. Deras sötma ökar inte<br />
speciellt efter skörd, då de inte innehåller<br />
någon stärkelse, som kan brytas ned<br />
till socker. När du eftermognar dem i<br />
ditt hem kan du bara förvänta dig få en<br />
saftigare, vackrare frukt, men inte mer<br />
smakrik än den dagen den plockades.<br />
Om du har tur. Men den måste ändå förstås<br />
varit fullgången i formen innan den<br />
plockats! Låt dig inte luras av de rosa<br />
<strong>och</strong> röda tonerna, titta på bakgrundsfärgen,<br />
som inte ska vara gröntonad!<br />
Tillbaka till de första, aktivt mognande<br />
frukterna, som blir sötare efter skörd –<br />
äpplen, kiwi, päron, mango, papaya. När<br />
de håller på att växa färdigt omvandlar<br />
de sockret från växtens gröna blad till<br />
stärkelse <strong>och</strong> sedan går processen åt<br />
andra hållet under mognaden, antingen<br />
kvar på trädet eller efter skörd. De är<br />
handelns älsklingar eftersom de kan<br />
plockas färdiga men omogna <strong>och</strong> mognaden<br />
kan ytterligare fördröjas genom<br />
kylförvaring. Sedan kan man tillsätta<br />
etylengas i lagret, när man vill sätta<br />
igång mognaden. Men undersökningar<br />
visar, att sådana artificiella åtgärder ger<br />
kiwi med mindre sötma, bananer med<br />
mindre arom <strong>och</strong> äpplen <strong>och</strong> päron med<br />
mindre av båda. Men förvänta dig inte<br />
att få fullgod rik smak hos en frukt, som<br />
skördats omogen, inte ens i denna kategori!<br />
De beska <strong>och</strong> bittra ämnena bryts<br />
vanligen inte ner. Bananer hamnar i en<br />
egen grupp, eftersom de mognar efter<br />
skörd oavsett hur man gör med dem,<br />
förutsatt att de fått växa färdigt på plantan.<br />
De är världsmästare i förvandlingen<br />
från stärkelse till socker! Köp gärna<br />
gröna bananer, men låt dem mogna<br />
framme i rumstemperatur innan du lägger<br />
de i kylen du inte äter direkt. Skalen<br />
blir svarta, men det har ingen betydelse.<br />
Men en del mognar aldrig… blir grå <strong>och</strong><br />
torrtrista… Är väl avskurna för tidigt,<br />
men hur ser man det på en banan?!<br />
Det finns fyra banditer inom frukthandeln<br />
menar Steingarten: den girige odlaren,<br />
den korrumperade grossisten, den<br />
kortsiktige handlaren <strong>och</strong> den ignoranta<br />
<strong>och</strong> stingsliga kunden. Alla skyller på<br />
alla för att frukten inte har kvalitet…<br />
Som konsumenter borde vi göra oss hur<br />
besvärliga som helst, kanske samla ihop<br />
oss till levande klagomurar runt fruktdiskarna?<br />
Men det största problemet<br />
är inte att den som känner till frukters<br />
kvalitet <strong>och</strong> inte kan få tag i den. Det allvarliga<br />
är att de allra flesta numera tycks<br />
vara så helt ovetande om hur ett äpple<br />
skall smaka. Äpplearom är inte sockervattensmak.<br />
Hur vacker ytan än är.<br />
Vera Billing
LövTRädENs foRMsPRÅK<br />
- om lönnens, björkens <strong>och</strong> avenbokens<br />
gester med öppna ögon<br />
Här är sista delen av serien om<br />
lövträdens gester, en artikel av<br />
Julia Bort från 1930-talet, översatt,<br />
bearbetad <strong>och</strong> tillfogad lite<br />
egna tankar. Tidigare har boken,<br />
almen, eken, asken <strong>och</strong> körsbärsträden<br />
tagits upp. Den som vill<br />
kan använda nyöppnade ögon <strong>och</strong><br />
nyvunna insikter till att betrakta<br />
även andra träd. Även barrträden!<br />
Skriv gärna...<br />
LöNNEN - värdighet<br />
Lönnen tillhör ljuset <strong>och</strong> höjden. Körsbärsträdet,<br />
eken <strong>och</strong> almen har mörk<br />
ved. Lönnens ved är vit <strong>och</strong> ljus <strong>och</strong> visar<br />
en enkel struktur. I motsättning till<br />
askens ved med det ljusa, gyllene skenet,<br />
har lönnens ved ett sken av kylig,<br />
marmorliknande blekhet. Bildhuggaren<br />
kan lätt forma den som han vill, för den<br />
har ingen individuellt betonad teckning<br />
som almen, <strong>och</strong> inte en sådan egenvillig<br />
substans som eken.<br />
Stammens bark visar en fin ådring, som<br />
påminner om asken men den är lätt<br />
knottrig som eken <strong>och</strong> almen. Hos en del<br />
lönnarter faller barken av i stora stycken,<br />
en lysande röd färg bryter då fram<br />
från djupet. Grenar <strong>och</strong> kvistar breder ut<br />
sig i vacker harmoni, men har ofta något<br />
av ekens gest, som visar att också här<br />
är ett motstånd som skall övervinnas.<br />
Lönnens gest visar sig karakteristiskt<br />
om våren när de första löven spricker ut.<br />
Som hos asken kommer de fram på den<br />
yttersta punkten av de långa grenarna,<br />
men hos asken sprudlar de fram som en<br />
fontän. Lönnbladen kan man mer likna<br />
vid ett stjärnklot, som bärs uppåt av<br />
en inre kraft <strong>och</strong> bjuds fram till ljuset.<br />
Denna bild blir ännu tydligare när vi ser<br />
uppifrån <strong>och</strong> ned på askens <strong>och</strong> lönnens<br />
kronor, hos asken ett hav av sprudlande<br />
droppar, hos lönnen klot format ovanifrån.<br />
Bladen är starkt formade med femsymmetriskt<br />
stående taggar. Man känner att<br />
här vill det inre tränga sig utåt, vill vara<br />
starkare än det yttre. Det spetsigt formade<br />
lönnbladet uppenbarar en inre kraft<br />
som helt klart är stark, men som likväl<br />
böjer sig fram till något yttre för att få<br />
sin form av detta. Lönnen är förbunden<br />
med Jupiterkraft. Den vidgar sig utåt<br />
<strong>och</strong> förblir ändå helt sluten i sig själv.<br />
Lönnens färg är grön <strong>och</strong> dessutom<br />
gyllengul <strong>och</strong> röd, som bryter fram<br />
överallt. Det visar sig redan på stammarna,<br />
på de röda skotten, men särskilt<br />
på de gula blommorna, de gyllene frukterna<br />
<strong>och</strong> framförallt på de lysande bladen<br />
på hösten.<br />
Förutom körsbäret är lönnen det första<br />
träd i denna rad, som i de gula blommorna<br />
visar stjärnprincipen i full utveckling.<br />
Så ser vi lönnen stiga upp i de<br />
högre regioner, genomlyst <strong>och</strong> omgiven<br />
av ljuskrafter. Ask <strong>och</strong> lönn är likvärdiga<br />
syskon: lönnen återger det som asken<br />
redan är, en bild av kosmisk harmoni.<br />
Men asken lever nedifrån <strong>och</strong> uppåt,<br />
lönnen dör uppöver, in i ett högre ljusliv.<br />
Det som strömmar hos asken, pressas<br />
samman hos eken, strålar hos almen, det<br />
blir hos lönnen hävt upp <strong>och</strong> buret mot<br />
höjderna.<br />
Lönnens gest är återerövrad harmoni,<br />
inre slutenhet, ädel ro <strong>och</strong> värdighet.<br />
BjöRKEN - hängivenhet!<br />
Björken är ett vackert <strong>och</strong> mycket omtyckt<br />
träd. Den lever i målarnas bilder<br />
<strong>och</strong> i diktarnas sånger. Det nordiska<br />
folkeposet Kalevala berättar att Vainemoinens<br />
kantele gjordes av björkträ,<br />
ett instrument med vidunderliga toner.<br />
Björken är omgiven av färg, poesi <strong>och</strong><br />
musik, den är en ”framtidens dröm”.<br />
Den har sitt hem i den nordlig-östliga<br />
delen av Europa, där som urgammal<br />
granit möter havet, <strong>och</strong> där folksjälen<br />
ännu drömmer om en ljus framtidskultur.<br />
Stammen är slank <strong>och</strong> smidig med<br />
den lysande vita barken. Veden är mjuk<br />
<strong>och</strong> vit med en varm glans. Grenarna löser<br />
sig efterhand upp i lättare <strong>och</strong> finare<br />
kvistar, som böjer sig mot <strong>jorden</strong> med en<br />
ödmjuk gest. De trekantade, fintandade<br />
bladen hänger också nedåt.<br />
Redan tidigt på våren kommer dessa<br />
ljusgröna blad genomströmmade av söt<br />
saft. Barken innehåller betulin, en hartsinnehållande<br />
substans som gör att den<br />
håller sig färsk mycket länge. Både bladens<br />
saft <strong>och</strong> barkens olja används som<br />
3/2007<br />
Foto Dick Nord
Foto Dick Nord<br />
medicin. Hos den åldrande människan<br />
uppstår ofta skleros <strong>och</strong> avlagringar i<br />
kroppen <strong>och</strong> där verkar björken uppfriskande,<br />
belivande, lösande <strong>och</strong> värmande.<br />
På så vis hjälper den människan att<br />
bli gammal på harmoniskt sätt. Känslan<br />
av att björken utstrålar en läkande kraft<br />
är djupt rotad i människans sinne. Förr i<br />
tiden var det skick <strong>och</strong> bruk att bönderna<br />
bar björkgrenar in i stall <strong>och</strong> lagård för<br />
att bevara husdjuren mot sjukdom <strong>och</strong><br />
demoniska inflytanden.<br />
Björken, som är det skiraste av alla träd,<br />
kan tåla den starkaste kyla <strong>och</strong> torka.<br />
Den växer på granit, kvartshaltig sand<br />
eller torra moar på fjället. I alperna finner<br />
man den upp till 1800-1900 m.ö.h.<br />
Likafullt är den i stånd att skapa denna<br />
mjuka ved med den söta, livgivande<br />
saften (sav). Den har en förmåga att förvandla<br />
den yttre kylan till inre värme,<br />
den torra <strong>jorden</strong> till uppväckande saft.<br />
Likväl har dess gest intet av askens vitalitet<br />
eller ekens kämpande självhävdelse,<br />
som tål så lite frost.<br />
Björkens gest är skönhet <strong>och</strong> ödmjukhet,<br />
kärleksfull hängivenhet, en lätthet<br />
som övervinner jordtyngden.<br />
Dess inre väsen är ljus <strong>och</strong> luttrat liv.<br />
Också lönnen är ett ljusets träd, men det<br />
stiger uppåt efter övervunnen kamp med<br />
<strong>jorden</strong>, först om hösten upplever den sin<br />
fulla förening med ljuset. Björken är ett<br />
barn av kosmos, i den blir ljus till inre<br />
livskraft. Venus är dess planetkraft. Den<br />
bär himmelskt ljus in i det jordiska <strong>och</strong><br />
genomströmmar den mörka, döda materian<br />
med genomlyst liv. Detta syns också<br />
på barken, som liknar körsbärsträdet<br />
i rörelsen, i dynamiken. Men körsbärsträdets<br />
bark är nästan svart <strong>och</strong> veden<br />
är mörk <strong>och</strong> tät. Björkens ved är ljus<br />
<strong>och</strong> mjuk <strong>och</strong> detta rena vita skimmer<br />
3/2007<br />
visar sig på ovanytan, en avbild av själen,<br />
ja björken är ett själfullt träd! Ingen<br />
trädkrona är så egensinnig <strong>och</strong> självständig<br />
från yttre lagar som björkens.<br />
Den anses svår att teckna, i sin nakna<br />
vinterskepnad, då den inte tycks ha<br />
några regelbundna lagbundenheter som<br />
bygger upp grenverket. De flesta andra<br />
träd grenar sig på artkaraktäristiskt <strong>och</strong><br />
ganska regelbundet sätt. Björkens grenar<br />
tycks däremot dela sig helt planlöst<br />
<strong>och</strong> tillfälligt ända inifrån stammen <strong>och</strong><br />
ut i minsta kvist. Den utstrålar individualitet.<br />
Eller som Harry Martinsson uttryckt<br />
det: Björken för tusende gången,<br />
<strong>och</strong> ändå så egendomlig. Och: Björken<br />
står där som den alltid har stått, sfinxartat<br />
tigande <strong>och</strong> lockande gäckvit – alltid<br />
outtömlig, vanlig <strong>och</strong> egendomlig, ständigt<br />
sneglande vit som efter outsagda<br />
fynd i lunden. Ja, där många björkar stå<br />
tillsammans är det som luftiga pipor av<br />
himmelsvitt döke från skinande stackmoln<br />
rakt ned i marken.<br />
Björkens lekfulla grenverk<br />
Barken genomgår en märklig förändring<br />
från unga grenar till äldre. De unga<br />
grenarnas kopparfärgade, blanka hud<br />
är översållad av vita prickar <strong>och</strong> små<br />
streck. Märkligt obemärkligt blir med<br />
åldern huden istället vit <strong>och</strong> de tidigare<br />
vita teckningen blir svart!<br />
Ofta blir björken kallad ett jungfruligt<br />
träd. Ser man på de inre krafterna som<br />
skildrats här, så kunde man också kalla<br />
den en ungdomlig åldring. Med sitt överflöd<br />
av kosmiska ungdomskrafter kan<br />
den läka <strong>och</strong> hela en åldrande mänsklighet,<br />
tills denna har lärt sig att utveckla i<br />
sig själv dessa nya livskrafter.<br />
Foto Dick Nord<br />
AvENBoKEN!<br />
Från bok till björk gick vår väg <strong>och</strong> här<br />
sluts kretsen. Naturen har skapat ett<br />
märkligt träd: Carpinus, vitbok eller<br />
avenbok. Även om den kallas bok, hör<br />
den i botaniken till björkfamiljen. Boken<br />
har vi kallat ett urträd <strong>och</strong> såsom den är<br />
också vitboken först <strong>och</strong> främst formatd<br />
<strong>och</strong> behärskad av Saturnuskrafterna.<br />
Detta visar den hårda, grå stammen, trädets<br />
inre dynamik <strong>och</strong> de talrika frukterna.<br />
Men där som det yttre kosmiskastrala<br />
verkar in, i de tunna, fintandade,<br />
ofta hängande bladen <strong>och</strong> i blommorna,<br />
är den besläktad med björken.<br />
Trädets själva urväsen kommer liksom<br />
fram i avenboken, som bär i sig både<br />
urträdet bokens inre gest <strong>och</strong> det ljusa,<br />
lekande framtidsträdet björkens gest i<br />
det yttre.<br />
Text Julia Bort/Vera Billing<br />
Bild VB där inte annat angivits<br />
Schema över serien med de sju lövträdens<br />
förhållanden till element, planetkrafter<br />
m.m. finns, kan fås via red.<br />
Sänd ett fadresserat <strong>och</strong><br />
frankerat kuvert!
www.wwoof.se<br />
3/2007
www.orbio.se<br />
MAJAS VÄRKTABLETTER!<br />
Majas värktablett är tyg med fastsydd, kardad, otvättad<br />
speciellt framtagen ull, särskilt rik på ullfett. Den ger smärtlindring<br />
<strong>och</strong> ökar blodcirkulationen. Olika storlekar!<br />
ULL & MULL<br />
EK. FÖRENING<br />
VEKHYTTAN, 716 93 FJUGESTA<br />
TEL 0585-24125<br />
3/2007<br />
Rafaels Trädgårdar är en gård för trädgårdsterapi <strong>och</strong><br />
biodynamisk odling, nära havet på nordöstra Orust.<br />
Här finns också en trevlig liten stuga att hyra<br />
för rekreation <strong>och</strong> avkoppling alla årstider.<br />
VÄLKOMMEN!<br />
För priser <strong>och</strong> bokning ring 0304-37480<br />
e-post: foreningen@rafaelstradgardar.se<br />
de lana<br />
ullstrumpor<br />
eget märke,<br />
tillverkade i<br />
Sverige av<br />
ull från<br />
svenska får,<br />
slitstarka<br />
med mjuk<br />
frottéinsida.<br />
100kr.<br />
minni har allt i ekologiska kläder<br />
för hela familjen, från tå till huvud,<br />
från underkläder till ytterplagg <strong>och</strong> skor.<br />
Sveagatan 3 i Göteborg.<br />
Öppet torsdagar <strong>och</strong> fredagar kl 12-18,<br />
lördagar kl 11-15.<br />
minni postorder! Ring 0303-92 690.<br />
minni webshop! www.minni.se
0<br />
3/2007
3/2007 1
B<br />
RETUR: FRI JORD, Box 2<br />
474 21 ELLÖS<br />
FRI JORDs julnummer kommer att handla om Norrland. Vad händer<br />
där kring odling <strong>och</strong> mat <strong>och</strong> hållbart samhälle? Kom gärna med tips<br />
på angelägna platser att besöka <strong>och</strong> spännande människor att möta <strong>och</strong><br />
skriva om.<br />
Ge bort FRI JORD-prenumerationer i julklapp! För bara 170 kr får mottagaren<br />
julnumret, som kommer i mellandagarna, <strong>och</strong> hela nästa år. Passa<br />
på att betala in din egen prenumeration samtidigt, så är det gjort…<br />
Det är alla dessa småsummor som gör FRI JORD möjlig.<br />
Plusgironumret är 141 22-6. Tack!<br />
www.frijord.se