You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
2/2011<br />
Det artar sig
Gör staden grön med<br />
Graffiti behöver inte bara göras med sprayfärg – det funkar<br />
lika bra med mossa! Här har du ett enkelt recept på hur du<br />
kan försköna gråa platser där du bor.<br />
> Mixer<br />
> Pensel<br />
> Behållare med lock<br />
> En eller två klumpar med mossa<br />
(en liten handfull)<br />
> 5 dl kärnmjölk<br />
> 5 dl vatten el öl<br />
> 1 tsk socker<br />
Gör så här:<br />
Smula mossan i mixern – försök avlägsna eventuellt skräp. Tillsätt<br />
socker, kärnmjölk och vatten/öl. Blanda på lägsta hastighet tills blandningen<br />
får samma konsistens som en milkshake (tillsätt mer vatten vid<br />
behov). Måla eller spraya med blandningen på stenar, stockar, krukor,<br />
statyer eller häll det direkt på marken där du vill att mossan skall<br />
växa. Mossblandningen fungerar bäst om den hålls fuktig tills den har<br />
hunnit etablera sig och växa fast. Det bästa sättet är att fukta den<br />
med vatten från en sprayflaska två gånger i veckan.
Lavar 10<br />
Alger och svampar som jobbar i team<br />
Pontus med floran 14<br />
Har alla Sveriges orkidéer i sikte<br />
Den trojanska fjärilslarven 16<br />
Lever på att lura myror<br />
Rädda en skog på tio bokstäver 18<br />
Liten ordlista för dig som är nyfiken på skogsinventering<br />
Växterna du inte visste fanns 20<br />
En alg eller en kärlväxt, vad tror du?<br />
Heja Tyskland 22<br />
2022 är kärnkraften borta<br />
Agnes och sajten 26<br />
Den 1 september släpps den lös<br />
Det du brukar missa 28<br />
Livet när nästan alla sover<br />
ÖREBRO<br />
24<br />
10<br />
FÄLTBIOLOGEN<br />
är <strong>Fältbiologerna</strong>s medlemstidning som utkommer med fyra nummer<br />
per år och distribueras gratis till alla medlemmar. Skolor och andra<br />
intresserade kan prenumerera genom att sätta in 250 kr på plusgiro<br />
77 64 82-2. Märk talongen ”Prenumeration på <strong>Fältbiologen</strong>”. Tidningen<br />
<strong>Fältbiologen</strong> produceras av en ideellt arbetande redaktion. Redaktionen tar<br />
sig rätten att redigera inkomna texter. För icke beställt material ansvaras ej.<br />
OMSLAG<br />
Framsida: Ett slick på grönskålen, foto: Kleo Bartilsson<br />
Sidan 2: Världskulturmuseet och Jenny Luukkonen<br />
Baksida: Alva Anderberg, Jenny Luukkonen och redaktionen<br />
6<br />
8<br />
27<br />
20<br />
30<br />
18<br />
Alltid i <strong>Fältbiologen</strong>:<br />
REDAKTIONEN<br />
Lisa Behrenfeldt, Magnus Bjelkefelt, Jennie Wadman, Kristin Axelsson,<br />
Jenny Luukkonen, Alva Anderberg, Marina Widén<br />
Mejl till redaktionen: redaktion@faltbiologerna.se<br />
Prenumeration eller adressändring: info@faltbiologerna.se<br />
Adress: <strong>Fältbiologen</strong>, Brunnsgatan 62, 802 52 Gävle.<br />
Ansvarig utgivare: Lars Axelsson<br />
TRYCKINFO<br />
Tryck: Risbergs Information & Media AB<br />
Papper: Multi Art Matt 115 g, Svanenmärkt<br />
Upplaga: 4 000 exemplar<br />
innehåll<br />
Tips och notiser 4<br />
Snabbflyttare, alger som tar över, bli medlem gratis<br />
Aktionsbild 6<br />
Kärnkraft neeeej tack!<br />
Hotspot 8<br />
Vi rustar dig för en sommar med SJ<br />
Minifältis 24<br />
Håva för livet<br />
Kultur 27<br />
Mossiga budskap<br />
22<br />
Krönika 29<br />
Att lära sig på andra sätt<br />
16<br />
Experten 29<br />
Direkt eller vanlig? Aktion!<br />
Internt 30<br />
Vårens härligaste fältbiologstunder<br />
Kalendarium 35<br />
Sommar med <strong>Fältbiologerna</strong><br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 3
ledare och notiser<br />
Ner i träsket<br />
Fältstation Öland – <strong>Fältbiologerna</strong>s nördigaste storläger.<br />
Det är juni och det sjungs för full hals i lundarna,<br />
dyks å det djupaste i dammarna och fältbiologer jagar<br />
arter som aldrig förr. Vi har fått två heta tips: lundsångare<br />
och stor palpbagge. Det är sista dagen och vår sista chans<br />
att kryssa.<br />
Sången är ljudlig och lätt att känna igen. Högt upp i ett<br />
av de enorma träden är den lilla sångaren inte helt lätt att<br />
på syn på, men efter en stund hoppar den fram på en gren.<br />
Liten och brun. Jag kryssar lundsångare och går besviken<br />
tillbaka. När jag väl fått det jag önskade är drömmen försvunnen<br />
och i det här fallet överträffades den inte alls av<br />
verkligheten.<br />
Lundsångaren var inte så spexig och jag börjar förstå att<br />
denna typ av fågelkryssande är av den tvivelaktiga karaktären<br />
”komma, se, segra” – inget mer. Värdet ligger sällan i<br />
att veta eller se arters betydelse och leverne. Lundsångaren<br />
med sin entoniga drill och bruna uppsyn; hos mig blev den<br />
bara ett kryss.<br />
Men kom igen nu! Vi ska jaga en bagge också. Vi tar<br />
sikte på några vattensamlingar som verkligen borde undersökas<br />
och far vidare norrut. Det är där den kan finnas, den<br />
stora palpbaggen. I vanliga fall är palpbaggar på sin höjd<br />
två centimeter långa. Stor palpbagge är tre gånger så stor.<br />
Den har svartglänsande hårda sköldar på ryggen och just<br />
här och nu i jakten, är det Sveriges absolut magnifikaste<br />
insekt som vi letar efter. Att den dessutom är en raritet gör<br />
sökande extra spännande.<br />
Vattenhålet är varmt. Jag tar av mig mina svettiga strumpor<br />
och kliver i. Dybottnen är mjuk under fötterna. Ett<br />
gäng vattensalamandrar flyr undan och lite längre bort åker<br />
håven i vattnet med ett målinriktat plask. Några trollsländelarver<br />
och ett par dykarbaggar är allt.<br />
Stor palpbagge finns bara i vissa vatten, vi har inte väntat<br />
oss att det ska gå lätt. Vi håvar runt ett bra tag innan<br />
vi ger upp. För den här gången. När vi åker tillbaka till<br />
lägret har vi den fortfarande kvar: drömmen om sötvattensdjurens<br />
kung.<br />
Det här numret av <strong>Fältbiologen</strong> handlar om att gå ner<br />
sig i träsket. Om att rota runt i dyn därnere för att se vad<br />
man hittar och var man vill dyka djupare. När du väl tagit<br />
första steget ner i en ljummen pöl är risken stor att du<br />
fastnar där i sörjan av arter med fjärilar som fladdrar runt<br />
huvudet, lavar som kryper över armarna och alger som vajar<br />
mellan tårna – det finns hur mycket som helst att upptäcka.<br />
Jag älskar sommaren.<br />
4 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Magnus Bjelkefelt<br />
redaktionen<br />
Blixtsnabba<br />
beckasiner<br />
Från Jämtland till Nigeria<br />
på tre dygn. Det är vad det<br />
aktuella världsrekordet i<br />
långdistans flygning ligger på.<br />
Rekordhållarna är tre dubbelbeckasiner<br />
som forskarna följt<br />
med så kallade ljuspositionsmätare.<br />
Det tar på krafterna att<br />
flyga non stop till Västafrika. När<br />
fåglarna startade vägde de cirka<br />
300 gram, vid ankomsten var de<br />
nere i 150.<br />
Odla året runt:<br />
www.windowfarms.org<br />
Ekokryssa fåglarna<br />
Fältbiologrävarna Gustav Eriksson och Janne Wester satte<br />
för några år sedan upp regler för hur man kan ekokryssa<br />
fåglar. Deras definition är att man ska ta sig från hemmet<br />
till målet med ekologiska medel och då gäller det hela<br />
vägen. Man måste ha sovit på ett ställe tre nätter för att<br />
det ska kunna räknas som hemma. Det skulle betyda att<br />
om man kommer till Fältstation Öland 1 juni kan man<br />
ekokryssa 4–6 juni. Med ”ekologiska medel” menas även<br />
kollektivtrafik, men cykel är guldstjärna i kanten.<br />
Ekokryssad stenskvätta.
Segelkampanj<br />
I sommar kommer tidernas Östersjö-projekt gå av stapeln. Det är<br />
Skeppsholmens folkhögskola och Naturskyddsföreningens havsnätverk<br />
som ligger bakom projektet. Cirka 20 ungdomar kommer<br />
att segla runt östkusen med en stor skuta och föra med sig en<br />
utställning om havsmiljö i allmänhet och Östersjön i synnerhet.<br />
Med på skeppet finns två representanter från <strong>Fältbiologerna</strong>, Elin<br />
Sandberg och Erik Börjesson, med en egen fältbiologisk utställning<br />
och en ansenlig mängd värvarmaterial. Deras utställning<br />
kommer att handla om vilka olika arter som kommit och gått<br />
i Östersjön sedan istiden. Deras syfte är att väcka fascination<br />
och vilja att bevara livet i Östersjön. Detta gör de bland annat<br />
med hjälp av håvar, stereoluppar, sänkhåv och en del på förhand<br />
fångade djur i akvarium. Om du vet dig vara i närheten av någon<br />
av hamnarna de gästar – tveka inte att komma dit och ta dig en<br />
titt. Skeppet Shamrock kommer att lägga till i följande hamnar:<br />
Sandhamn, onsdag 10/8<br />
Nynäshamn, torsdag 11/8<br />
Nyköping, lördag 13/8<br />
Oskarshamn, tisdag 16/8<br />
Västervik, torsdag 18/8<br />
Norrköping, lördag 20/8<br />
Norrtälje, tisdag 23/8<br />
Öregrund, torsdag 25/8<br />
Vaxholm, lördag 27/8<br />
Stockholm, söndag 28/8<br />
As-snabba alger<br />
Nytt nyhetsbrev<br />
De övervintrar som små fragment på botten och börjar växa så snart ljuset kommer<br />
på våren. De växer så snabbt att havsgråsuggor, märlkräftor och andra betare inte<br />
hinner med och så småningom är de så stora att dragningskraften får dem att lossna<br />
och flyta upp på ytan. I lugna havsvikar bildar grönslick och andra fintrådiga alger<br />
tjocka mjuka mattor.<br />
De fintrådiga algernas otroliga tillväxt beror på att de, i jämförelse med grövre alger<br />
som blåstång, har en mycket större yta i förhållande till sin volym. Det gör att de<br />
absorberar koldioxid och tar upp näringsämnen mycket mer effektivt. Grönslick, tarmalger,<br />
borsttrådar, brunslick och rödslick trivs alldeles utmärkt i våra övergödda hav.<br />
tips och notiser<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s nyhetsbrev har fått en<br />
make-over! Glöm den mäktiga textmassan<br />
från förr och säg hej till läsbara notiser<br />
och intressanta tips. I det första nyhetsbrevet<br />
för juni kunde vi bland annat bekanta<br />
oss med våra kanslister, få första nys om<br />
förlagets nya boksläpp och bli pepp på klimatläger!<br />
Vill du också få färska nyheter<br />
till din mejl? Hör av dig till rikskansliet på<br />
info@faltbiologerna.se. Det går också bra<br />
att läsa nyhetsbrevet direkt på vår hemsida<br />
www.faltbiologerna.se<br />
Medlemskap via sms<br />
Nu kan personer som vill bli medlemmar i<br />
<strong>Fältbiologerna</strong> lätt anmäla sig via sms! Det<br />
enda man behöver göra är att skicka ett<br />
sms till 724 56 med koden FÄ (mellanslag)<br />
namn, adress, telefonnummer, juridiskt<br />
kön, födelseår och gärna e-postadress.<br />
Sedan tar den magiska teknologin över!<br />
Förhoppningsvis kommer det bli lättare<br />
att värva medlemmar i framtiden när<br />
även <strong>Fältbiologerna</strong> är anpassade till det<br />
elektroniska vardagslivet. Dessutom är det,<br />
första året, numera gratis att vara medlem!<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 5
aktionsbild<br />
Sverige har uranvärk<br />
text: Josefin Årevall foto: Jenny Luukkonen<br />
Den 26 april, exakt 25 år sedan<br />
kärnkraftsolyckan i Tjernobyl, arrangerade<br />
<strong>Fältbiologerna</strong> tillsammans<br />
med Grön Ungdom, Greenpeace<br />
och Jordens Vänner en antikärnkraftsmanifestation.<br />
Utklädda till politiker, förnyelsebar energi<br />
och kärnkraftsarbetare ville vi iscensätta<br />
det absurda i att vi helt i onödan försätter<br />
hela världen i livsfara. Vi gick genom<br />
Göteborgs stad ner till Gustaf Adolfs torg<br />
där det hölls det tal, en tyst minut för offren<br />
i Fukushima och allsång. Dessutom fanns<br />
flera organisationer på plats med bokbord.<br />
Vi ville genom manifestationen visa<br />
att vi inte ställer oss bakom att kärnkraften<br />
gång på gång framställs som den gröna<br />
energilösningen. Vi är inga experter, vi har<br />
6 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Skicka in dina bästa aktionsbilder till redaktion@faltbiologerna.se!<br />
inte alla siffror eller fakta, men ibland behövs<br />
ingen expertis för att bedöma om något<br />
är en dålig idé.<br />
För det är inte smart att förstöra enorma<br />
naturområden för all framtid genom att<br />
bryta uran. Det är inte heller smart att<br />
förlita sig på en kortsiktig lösning eller att<br />
bygga ut en dyr verksamhet med stora risker.<br />
Var finns logiken?<br />
Om inte de som bestämmer inser detta<br />
är det vårt ansvar som medborgare att säga<br />
ifrån. Det är politikernas skyldighet att ge<br />
oss mer information, att bemöta frågorna<br />
om kärnavfallshantering och prospektering,<br />
men det är också vår skyldighet att se till så<br />
att de gör det!<br />
Vi hoppas att denna manifestation kan<br />
bli startskottet för en seriös debatt om kärnkraftsfrågan.<br />
•••
Antikärnkraftsverk<br />
och barnarbetare<br />
text: Marie Karlsson & Lovi Lindgren<br />
foto: Lovi Lindgren<br />
Södertäljeklubben fick lite sent nys om<br />
att det skulle demonstreras mot kärnkraft<br />
onsdagen 16 mars. Det kändes<br />
trist att inte hinna delta så vi beslöt oss för<br />
att för att göra en aktion helgen efter istället.<br />
Vi bestämde datum och tid och spred det<br />
genast via mejl och Facebook. Även länstidningen<br />
blev underrättade om att de var<br />
välkomna. De ringde upp och bad om en<br />
telefon intervju på rak arm, vilket ledde till<br />
en liten notis inför aktionen.<br />
Planen blev att bygga ett kärnkraftverk<br />
som skulle ”leda ström” till en musikanläggning<br />
där folk kunde dansa. Musiken<br />
skulle delvis vara Glesbygd'ns låt ”Låt det<br />
ligga” som handlar om uranbrytning i<br />
Norrland. Två barn kläddes ut till slitna<br />
gruvarbetare som gick med spadar mellan<br />
en urangruva och kärnkraftverket. Medan<br />
detta pågick skulle vi andra dela ut små<br />
påsar med lappar på. På lappen stod att:<br />
”Påsen innehåller grus motsvarande 1/10 av<br />
det radioaktiva avfall som orsakats av din<br />
elkonsumtion”. Vi ville be folk på gatan om<br />
hjälp med hur vi ska lösa förvaringen av<br />
avfallet från kärnkraftverken.<br />
På söndagen kom cirka 30 barn och<br />
vuxna för att delta i aktionen. Länstidningen<br />
var där för att fotografera och intervjua.<br />
Stämningen var upprymd och aktionen<br />
gick strålande!<br />
Efter den lyckade aktionen fick vi idén<br />
om att man kunde sätta upp en banderoll<br />
över motorvägen. Ett litet gäng av oss målade<br />
en kärnkraftssol och skrev texten ”Tänk<br />
om …” på två lakan som vi sedan placerade<br />
på cykelbron över E4:an. Alla som körde<br />
bil fick ta sig en funderare på hur vi ska<br />
avsluta vårt kärnkraftsberoende. Till vår<br />
stora stolthet har banderollerna fått hänga<br />
kvar i två veckor. •••<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 7
hotspot<br />
Inte behöver du sticka till latinamerikanska djungler eller bli ett mygghärdigt överlevnadsproffs för att<br />
uppleva häftig natur! <strong>Fältbiologen</strong> tipsar här om platser i Norden med spännande djur, växter och landskap.<br />
Stationsvägen<br />
till naturen<br />
text: Redaktionen foto och bild: Magnus Bjelkefelt<br />
Att resa med tåg leder garanterat till ett flertal mer eller<br />
mindre frivilliga stopp längs vägen. För att liva upp din väntetid<br />
har vi bett ett urval fältbiologer med lokalkännedom att dela<br />
med sig av sina bästa tips på vart du ska gå om du har en<br />
timme över i deras stad.<br />
Örebro: Oset-Rynnigeviken<br />
Strandängar, beteshagar med landskapsvårdande<br />
kor och tjusig våtmark med ett rikt fågelliv! Följer<br />
du skyltarna till Rävgången så har du ett fågeltorn<br />
och fin utsikt över Hjälmaren. Hitta dit: Gå mot<br />
slottet och igenom slottsparken upp mot Wadköping<br />
och Stadsparken. Fortsätt följa Svartån uppåt på åns<br />
vänstra sida om du har slottet i ryggen. Du går förbi<br />
ett koloniområde och när du kommer till den andra<br />
slussbron och Naturens hus är du framme!<br />
Tid att gå: 20 min. Snabbtips: Nära stationen finns<br />
en liten ö i Svartån. Fråga efter sjukhuset (USÖ) och<br />
på baksidan hittar du en bro över till stora holmen.<br />
På sommaren finns där en roddfärja du kan ta över<br />
ån till stadsträdgården med ekologiska odlingar och<br />
en fin eko-livsmedelsbutik. På våren kan du spana<br />
efter strömstaren. Carin Fröjd<br />
Malmö: Slottsträdgården<br />
En ekologisk trädgård och plantskola mitt i<br />
Slottsparken i Malmö. Trädgården består av<br />
en större grönsaksdel och flera små tematiska<br />
trädgårdsdelar som ”insektsträdgården” och<br />
”klimatträdgården”. Under säsong finns ett<br />
ekologiskt kafé i ett växthus. Hitta dit: Gå<br />
över Mälarbron till Norra Vallgatan. Följ den<br />
till höger tills den slutar i Slottsgatan. Gå över<br />
den och till vänster, sväng efter 50 meter in till<br />
höger på Malmöhusvägen. Följ den och ta till<br />
vänster efter kanalen. Tid att gå: 20 minuter.<br />
Clara Wickström<br />
8 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Göteborg: Trädgårdsföreningen och<br />
Palmhuset<br />
Trädgårdsföreningen i Göteborg. På sommaren<br />
kan man för 20 kr spatsera bland vackra<br />
blommor, ta en kaffe i cafét och beskåda änder<br />
som simmar i kanalen. Vintertid är palmhuset<br />
en perfekt flykt från kylan och en fulländad,<br />
grön oas med intressanta arter. Hitta dit:<br />
Från centralstationens huvudingång går man<br />
tvärs över torget och kanalen. Till vänster ligger<br />
porten till paradiset. Tid att gå: 5 min.<br />
Jenny Luukkonen<br />
Lund: Ugglor på van Dürens väg<br />
På vintern övervintrar cirka 20 hornugglor<br />
mitt i bostadsområdet. Varning för<br />
hög Harry Potter-faktor. Hitta dit: Man<br />
tar sig till Folkets park i Lund, sedan<br />
går man in på Folkparksvägen tills den<br />
möter van Dürens väg. I tujorna och<br />
alléträden sitter ugglorna lite gömda så<br />
man kan få gå omkring och leta ett tag.<br />
Tid att gå: 20 min. Oskar Löfgren<br />
Redaktionen tar inte ansvar för eventuella missade tåg.<br />
Östersund: Badhusparken<br />
På vintern släd- eller skridskoåkning. På sommaren<br />
sitt på gräsmattan eller ta en fika. En vit<br />
eller grön del av staden helt enkelt. Hitta dit:<br />
Gå mot Frösöbron, från bron ser man parken<br />
som en ö i vattnet, ta den lilla bron över. Tid<br />
att gå: 10 min. Jennie Wadman<br />
Karlstad: Mariebergsskogen<br />
Tallskog med stigar. Spänger ut i deltat<br />
där Klarälven rinner ut i Vänern.<br />
Bra fågelskådning. Naturum, trädgård<br />
och ekologiskt fik. Hitta dit:<br />
Gå under tågspåret. Håll höger<br />
genom bostadsområdet. Du ser en<br />
vik av Vänern, gå längs dess högra<br />
sida. Stor skylt och grindar som visar<br />
när man är framme. Tid att gå: 20<br />
min. Snabbtips: Går du rakt fram<br />
från stationen kommer du till älven.<br />
Följ älven åt höger för att komma<br />
till museieparken. Grönt och<br />
fint. Ylva Karlsson<br />
GÖTEBORG<br />
MALMÖ<br />
LUND<br />
KARLSTAD<br />
ALVESTA<br />
ALVESTA<br />
ÖSTERSUND<br />
ÖREBRO<br />
NORRKÖPING<br />
KALMAR
SUNDSVALL<br />
GÄVLE<br />
STOCKHOLM<br />
BODEN<br />
Alvesta: Antikvariatet<br />
På stationens övervåning<br />
finns ett antikvariat med<br />
bra fyndmöjligheter. Är i<br />
stort sett alltid öppet och<br />
ibland har de även konstutställningar.<br />
Adam Knapasjö<br />
Boden<br />
Gå längs med ån. Blommor och<br />
fåglar och en trevlig promenadväg<br />
i all enkelhet. Hitta dit: Gå<br />
söderut längs Stationsgatan. Ån<br />
börjar i den lilla sjön Lillavan.<br />
Tid att gå: 5 min.<br />
Nils Forsséll<br />
Gävle: Alderholmsbron,<br />
Inre fjärden & Gamla tippen<br />
En trivsam långpromenad, och det går ju alltid<br />
att vända tillbaka om tiden är knapp. Hitta dit:<br />
Från stationen knatar man under spåren mot<br />
Alderholmen. Man ser Alderholmsbron. Vid<br />
hamnen finns skräp/ruderatmarker som är bra<br />
rastlokaler för småfåglar och mindre strandpipare.<br />
Efter ett tag kommer man ut till hamnen<br />
och då fortsätter man på en cykelväg/järnvägsbro<br />
över Inre fjärden. När man kommit över<br />
bron har man vassar och lite alar, bra för sångare.<br />
Sedan svänger man upp åt vänster och kommer<br />
upp på en gräsmark där det finns jätte röksvamp<br />
och blåhake om hösten. Fortsätter man över<br />
golfbanan kommer man till Gamla tippen där<br />
näktergalen och sångarna sjunger och där det<br />
finns en massa annat att utforska. Tid att gå:<br />
15–40 min. Oskar Löfgren<br />
Norrköping: Sylten<br />
En lövträdsbevuxen kulle i östra delen av staden. Flera stigar<br />
med trappor leder in i området och från toppen har du<br />
fin utsikt. Den norra sluttningen har lundkaraktär och ger<br />
bitvis ett vilt intryck. På den södra sidan är en mer öppen<br />
hagmark med ekar. Hitta dit: Ut från stationshuset går<br />
du till vänster och följer allén till Kungens rondell där<br />
du svänger höger över Hamnbron. Följ sedan vattnet till<br />
vänster bortåt så ligger Sylten en bit fram på höger sida.<br />
Tid att gå: 15 min. Magnus Bjelkefelt<br />
Kalmar: Badplatsen på Kattrumpan<br />
På udden, kallad Kattrumpan, finns en<br />
lugn och fin badplats med sandstrand, en<br />
liten pir och en gräsmatta. Hitta dit: Från<br />
stationen går du gågatan rakt fram genom<br />
hela stan. Tid att gå: 10 min. Snabbtips:<br />
Gå över till andra sidan spåret. Där börjar<br />
Stadsparken som är fin i sig med coola träd.<br />
Lite längre bort (du ser vilket håll du ska gå)<br />
breder Kalmar sund ut sig. Bra fågelskådning!<br />
Gå åt vilket håll som helst och det är<br />
fint. Adam Knapasjö<br />
Sundsvall: Norra berget<br />
Trätrappor leder till toppen av berget. Det är skog<br />
i branten på väg upp, gamla gårdar och fäbodar,<br />
kryddträdgård och fik med våfflor. Hitta dit:<br />
Från stationen kan du se utsiktstornet på toppen<br />
av berget. Vitt och fult med en flagga på toppen.<br />
Håll norrut när du kryssar genom stan. Följ sen<br />
foten på berget för att hitta till trappan. Tid att<br />
gå: 20–30 min. Snabbtips: Gräsplätt med volleybollnät<br />
och glasskiosk vid inre hamnen. Gå rakt<br />
ut från stationen, genom tunneln under E4 och<br />
förbi p-platserna. Därifrån ser du gräsmattan vid<br />
vattnet. Linda Tallmarker<br />
Stockholm: Kungsträdgården<br />
Massor av sjöfåglar vid kajen, särskilt vintertid.<br />
De berömda almarna som står kvar tack<br />
vare almstriden på 70-talet och den sällsynta<br />
dvärgspindeln Lessertia dentichelis. (Spana<br />
efter de små trassliga näten på de fuktiga<br />
bergväggarna nere i Kungsträdgårdens tunnelbanestation.)<br />
Hitta dit: Från den stora<br />
hallen på Stockholms central går du ut<br />
och tvärs över Vasagatan, upp mot Klara<br />
kyrka (den stora röda), sedan vänster fram<br />
till Klarabergsgatan. Sväng höger och gå<br />
rakt fram på den gatan fram tills den tar<br />
slut i en rondell, därifrån fortsätter du i<br />
samma riktning fast gatan efter rondellen<br />
heter Hamngatan. När du kommit fram till<br />
Kungsträdgården går du genom parken för<br />
att komma till vattnet och almarna. Tid att<br />
gå: 10 min. Katarina Bergström<br />
Strimsporre<br />
Den lilla lilarandiga<br />
Strimsporren trivs<br />
synnerligen bra i<br />
gruset på tågspåren.<br />
Blommar hela<br />
sommaren och hittas<br />
vid nästan varenda<br />
perrong i hela Sverige.<br />
Vad ser blomman ut<br />
som? I Norge heter<br />
den Stripetorskemunn<br />
och på engelska<br />
Toadflax (Padd-lin).<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 9
Regnälskarna<br />
10 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011
En lav är ett annat namn för en svampart som innehåller alger eller<br />
cyanobakterier. Algerna och bakterierna hjälper laven att framställa kolhydrater<br />
och ibland kväve. Det kan liknas med hur vi människor har levande bakterier<br />
lite överallt i kroppen, som hjälper oss med diverse näringsrelaterade bestyr.<br />
text: Emil Åsegård foto och bild: Kleo Bartilsson<br />
Denna brokiga slasktratt av svamparter<br />
finns representerad i alla<br />
landmiljöer i världen. De är de<br />
första organismerna som etablerar sig på<br />
den stelnade lavan efter ett vulkanutbrott,<br />
men de finns också rikligt representerade<br />
bland trädkronorna i tropikerna och på<br />
murkna trädlågor i Kamtjatka.<br />
I Sverige har vi cirka 2 000 kända arter.<br />
Antalet ökar på grund av att forskarna<br />
hittar nya, och att en del arter invandrar.<br />
Samtidigt håller flera inhemska arter,<br />
främst knutna till gamla lövträd och död<br />
ved, på att dö ut för att deras livsmiljöer, i<br />
historiskt perspektiv, försvinner snabbare<br />
än någonsin. Många arter är knutna till<br />
basiska miljöer och har, på grund av försurningen<br />
på 1900-talet, försvunnit. Flera<br />
allt ovanligare lövträd har högt pH i sin<br />
bark, speciellt äldre träd. Av den anledningen<br />
används lavar för att göra naturvärdesbedömningar<br />
av trädmiljöer i skog<br />
och odlingslandskap, samt bedömningar<br />
av försurning och luftförorening.<br />
Lavars fältkaraktärer<br />
Soredier på<br />
skorplaven<br />
bitterlav.<br />
Rothår och apothesier<br />
på bladlaven filtlav.<br />
Det är lätt att fascineras av lavar.<br />
Såväl trädens bark som stenarnas yta och<br />
hedarnas barmark täcks efter ett tag av så<br />
mycket lavar att man ofta inte längre ser<br />
underlagets egen färg. Att från denna fascination<br />
släppa lös den lille arkivarien i sig,<br />
och lära sig skilja på och namnge lavarna,<br />
är däremot ofta svårt. En stor del av våra<br />
arter skiljs på mikroskopiska karaktärer,<br />
och även arter som man kan bestämma<br />
i fält kräver ofta lupp för att urskilja små<br />
skillnader.<br />
Är man inte lagd åt det mikroskopiska,<br />
utan vill lära sig ute i fält, kan man likväl<br />
relativt lätt skilja ut ett hundratal vanliga<br />
och ovanliga arter. Med kännedom om<br />
deras specifika livsmiljö och det man kan se<br />
med blotta ögat kommer man ganska långt.<br />
Isidier på<br />
busklaven gällav.<br />
Några viktiga fältkaraktärer<br />
man behöver kunna känna<br />
igen och se skillnad på<br />
Båltyp. Är laven en busklav, bladlav<br />
eller skorplav?<br />
Fruktkroppar (apothecier) och deras<br />
färg och form, som kan vara platt, rund,<br />
insänkt, välvd, kraterlik, havstulpan-lik,<br />
mm. Apotheciernas kant kan ha samma<br />
färg som resten av laven (exempelvis hos<br />
kantlavar), eller samma som resten av<br />
apothecien (egenkant).<br />
Vegetativa förökningsknoppar,<br />
som delas upp i isidier: fjäll-, stift-, kul-<br />
eller grynlika utväxter som knoppas av<br />
från bålen; och soredier: mjöliga eller<br />
korniga, oftast mindre svampnystan<br />
(med alg i) som väller upp ur sprickbildningar<br />
på bålen.<br />
Var sprickbildningarna återfinns (i bålflikarnas<br />
kant eller som åsar mitt på<br />
bålen), är också en karaktär som kan<br />
vara värdefull.<br />
Rottrådar och cilier. De förra är en<br />
sorts fästorgan under laven (liknar ofta<br />
tonårsskägg), de senare är som rottrådar<br />
ovanpå laven och dess funktion är höljd<br />
i dunkel.<br />
Mycket viktigt är också att man känner<br />
igen lämpliga växtplatser för olika lavar.<br />
Man måste naturligtvis känna skillnad<br />
på en ek och en asp, gärna även utan<br />
löv, och helst se skillnad på gamla och<br />
unga dito. Man bör också kunna läsa<br />
av om miljön är torr eller fuktig, ljus<br />
eller skuggig, sur eller basisk.<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 11
Lunglav. foto: Magnus Bjelkefelt<br />
I södra Sjuhärad regnar det mycket.<br />
Tråkigt tycker vissa, men för flera ovanliga<br />
lavar är fukt och regn gynnsamt. Detta och<br />
mycket mer gör Sjuhärad till en spännande<br />
plats att lära sig lavar på.<br />
<strong>Fältbiologerna</strong> i västsvenska distriktet<br />
ordnade i april en kurs i att känna<br />
igen sällsynta och naturvårdsintressanta<br />
lavar. Basläger var byn Botten i ett hörn<br />
av Skephult socken, varifrån exkursioner<br />
gjordes till spännande lokaler med olika<br />
naturtyper och olika lavar.<br />
Totalt hittade vi 18 rödlistade lavar, och<br />
21 i övrigt naturvärdesintressanta lavarter.<br />
De flesta av lavarna vi tittade på är västliga<br />
i sin utbredning, knutna till västkustens<br />
fuktiga, oceaniska klimat, och alltså ännu<br />
sällsyntare i östra Sverige.<br />
Flera av lavarterna har cyanobakterier<br />
som algkomponent, något som ofta medför<br />
att bålen får en grå, blå eller brunaktig<br />
färg. Det gröna inslaget i bålfärgen, som<br />
kommer från grönalger, saknades däremot<br />
hos många av arterna vi lärde oss.<br />
12 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Läderlappslav. foto: Leif Stridvall<br />
Almlav. foto: Kleo Bartilsson<br />
I en backe ned mot en å växer ett gammalt<br />
bestånd med över 80-åriga aspar.<br />
Denna miljö, kombinerad med närliggande<br />
källokaler för arterna, är så ovanlig<br />
att vi lätt fann en handfull sällsynta arter.<br />
Läderlappslaven Collema nigrescens – en<br />
art i släktet gelélavar – har en svart, rynkig<br />
bål med rosettlikt växtsätt. Lite som<br />
kustklippornas tuschlav men mindre,<br />
slätare och trädväxande. I blött tillstånd<br />
mjukar den upp sig till en slemmig hinna<br />
på grund av ett gelatinämne som finns i<br />
algkomponenten (cyanobakterien Nostoc).<br />
Läderlappslaven skiljs från sin nära släkting<br />
stiftgelélav Collema furfuraceum genom att<br />
den senare har stiftlika isidier, medan den<br />
förra har kullika.<br />
Här fann vi också den spektakulära lunglaven<br />
Lobaria pulmonaria – en stor, djupt<br />
flikig bladlav som när den blir blöt snabbt<br />
växlar från grågrön till intensivt glänsande<br />
grön, med ett nätmönster av åsar med utväxande<br />
isidier och uppsprickande soral.<br />
Sällsynt kan man även se röda fruktkroppar.<br />
Hållav. foto: Kleo Bartilsson<br />
Havstulpanlav. foto: Kleo Bartilsson<br />
Njurlavar, Nephroma, där samtliga arter<br />
fungerar som signalarter för värdefulla<br />
trädmiljöer, växer också här.<br />
På kursen stannade vi också vid<br />
Tattarströmmarna, en svämskog med ask,<br />
klibbal och gran mitt ute i en å. Marken<br />
översvämmas av vår- och höstflod, och är<br />
ständigt fuktig.<br />
Här fann vi den karismatiska havstulpanlaven<br />
Thelotrema lepadinum, som ser ut som<br />
havstulpaner i miniatyr och växer på träd<br />
(även sura träd som klibbal och rönn) i fukthållande<br />
miljöer.<br />
Efter lite letande fann vi också den närmast<br />
intetsägande, men likaledes mytomspunna,<br />
hållaven Menegazzia terebrata.<br />
Hållaven liknar till färg och form de vanliga<br />
lavarna blås- och skrynkellav, men skiljer<br />
sig genom att den har ”skotthål från ett<br />
mycket litet luftgevär” spridda över bålen.<br />
Laven växer enbart i extremt fuktiga miljöer<br />
och försvinner direkt om störningar sker i<br />
hydrologin.
Transplantera en lav<br />
Så vad gör man om man inte har några sällsynta<br />
lavar där man bor? På många ställen i<br />
Sverige försurades luftmiljön så mycket under<br />
1900talet att lunglav och skägglavar försvann.<br />
Idag har man gjort transplanteringsförsök för<br />
att hjälpa den hotade lunglaven tillbaka, och det<br />
är så lätt att man kan göra det själv.<br />
Lättast att transplantera är busklavar, alltså<br />
hängande julgranspyntlika arter som klänger<br />
i trädgrenar. Dem kan man bara ta loss eller<br />
hämta nedblåsta exemplar från marken, och<br />
hänga upp eller knyta fast på något annat lämpligt<br />
ställe. Även lunglavar trillar ner, så går du<br />
förbi ett lunglavträd där en del av bålen trillat<br />
ned: gör en räddningsinsats och bidra samtidigt<br />
Sista stoppet på kursen gjordes vid<br />
Karlagården, en gammal löväng med<br />
hundra åriga, ihåliga hamlade askar och<br />
lönnar, garnerade med lavar. Det ovanliga<br />
är återigen lövträden själva, som är så gamla<br />
och har stått och samlat lavar i hundra år.<br />
Efter en helg med fokus på det lilla kunde<br />
deltagarna lätt rada upp många nya och bekanta<br />
sällsyntheter. På de gamla vitpudrade<br />
askarna kunde de bland annat urskilja en<br />
särskild matt vitgrå nyans, som vid närmare<br />
betraktelse utgjordes av tusentals små karamellröda<br />
apothecier på en mjölvit bål. Det<br />
var almlavens Gyalecta ulmis bleka lekamen.<br />
Att lära sig alla dessa arter tjänade flera<br />
syften. För varje ny person som kan känna<br />
igen och lära vidare om ovanliga och hotade<br />
arter och deras miljöer, så har vi ännu en<br />
anledning, ännu ett öga och ännu en röst,<br />
som värnar dem. •••<br />
till att laven kan sprida sig mellan plantageöknarna!<br />
För lunglaven behövs nylontråd (exempelvis<br />
fiskelina) och ett lämpligt träd. Lunglaven är<br />
kräsen och vill både ha mycket fukt och mycket<br />
ljus, men inte sol i söderläge. Bäst är en gammal<br />
lönn, asp eller ek i en öppen hagmark på en<br />
nordriktad slänt, gärna lite lägre i terrängen<br />
så att morgondaggen och dimman ligger kvar<br />
länge inpå trädet.<br />
Har laven också isidier eller soral så kan man<br />
blöta något (exempelvis en trasa eller sin hand)<br />
och stryka över laven och fånga upp fragmenten,<br />
och sedan gnugga dem mot ett annat, lämpligt<br />
träd. Lycka till!<br />
Lavar som<br />
luppades<br />
under kursen:<br />
(R) = Rödlistad<br />
(S) = Signalart<br />
Almlav (R)<br />
Asplav<br />
Barkkornlav (S)<br />
Bitterlav<br />
Blek kraterlav (R)<br />
Blemlav<br />
Blodlav (S)<br />
Blomskägglav (S)<br />
Blylav (R)<br />
Blågrå mjöllav<br />
Blåslav<br />
Brosklav<br />
Brunpudrad nållav (S)<br />
Brämlav<br />
Bårdlav (S)<br />
Dagglav<br />
Dvärgbägarlav (R)<br />
Dvärgtuffs (S)<br />
Fjällig filtlav<br />
Flarnlav<br />
Färglav<br />
Gammelgranslav<br />
Grynig filtlav (S)<br />
Grynlav (R)<br />
Grå jordlav (R)<br />
Gulvit blekspik (S)<br />
Gällav<br />
Havstulpanlav (S)<br />
Hjälmrosettlav<br />
Hållav (R)<br />
Jättelav (R)<br />
Kartlav<br />
Kattfotslav (S)<br />
Kopparspik (S)<br />
Korallav (S)<br />
Korallblylav (S)<br />
Kyrkogårdslav<br />
Lunglav (R)<br />
Läderlappslav (R)<br />
Lönnlav (S)<br />
Mussellav (S)<br />
Näverlav<br />
Olivbrun gytterlav (R)<br />
Porlav<br />
Rosettbrosklav<br />
Rännformig brosklav (R)<br />
Silverlav (S)<br />
Skinnlav (S)<br />
Skriftlav<br />
Skrovellav (R)<br />
Skrynkellav<br />
Skägglav<br />
Sköldlav<br />
Slånlav<br />
Snöbollslav<br />
Sotlav (S)<br />
Stiftgelélav (R)<br />
Stuplav (S)<br />
Sydlig blekspik (R)<br />
Tagellav<br />
Traslav (S)<br />
Vägglav<br />
Västlig gytterlav (R)<br />
Västlig njurlav (R)<br />
Ådrig torsklav (S)<br />
Ädellav (R)<br />
Totalt 66 lavar varav 21 signalarter<br />
samt 18 rödlistade arter<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 13
14 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Biten av<br />
blomman<br />
text och foto: Pontus Johansson<br />
Flugblomster är den enda Ophrysorkidén i Sverige.<br />
Pontus Johansson är botaniknörden med särkild<br />
faschination för denna blommas luriga förökningsmetod.
Jag är en nörd. En del skulle kanske kalla<br />
mig för supernörd. Jag fastnade för orkidéer<br />
redan i lågstadiet då jag hittade<br />
min första knärot, en liten orkidé.<br />
Orkidésläktet har fascinerat botaniker<br />
i alla tider, över hela världen. Deras utseenden<br />
och specialiseringar till närlevande<br />
organismer gör att man ständigt förbryllas<br />
över naturens under. Att det dessutom<br />
finns upp till 25 000 arter spridda överallt<br />
i världen gör att ens intresse ökar. Hur har<br />
en sådan mångfald bildats?<br />
För att hitta svar på frågan kring orkidéernas<br />
utveckling är det väsentligt att titta<br />
närmre på deras pollinationsförhållanden.<br />
Ett stort antal orkidéer saknar nämligen<br />
nektar och har då istället utvecklat olika<br />
knep för att locka till sig pollinatörer. På<br />
så sätt har det bildats tydliga riktningar i<br />
orkidéernas evolution, då utvecklade pollinationsförhållanden<br />
minskar chansen att<br />
pollen hamnar på villovägar.<br />
De flesta orkidéer har en speciell pollinatorgrupp<br />
även om de har nektar och i<br />
vissa fall är anpassningen så pass extrem att<br />
bara en art fysiologiskt sett kan pollinera<br />
växten. Arter av släktet Ophrys är särskilt<br />
intressanta. Genom att blomman utsöndrar<br />
feromoner, beteendedrivande doftämnen,<br />
som liknar en hona av en särskild stekelart<br />
och dessutom har liknande signalfärger<br />
lurar de hanar av samma art att para sig<br />
med blomman. När stekelhanen sedan besöker<br />
nästa blomma för ännu ett misslyckat<br />
parningsförsök fullföljer han pollinationen.<br />
I Sverige finns det bara en art i detta<br />
släkte: Ophrys insectiferia – flugblomster.<br />
Den är sällsynt och växer på fuktig och<br />
kalkrik mark. Om man hade ögonen med<br />
sig kunde man hitta sporadiska exemplar av<br />
flugbomster under årets Fältstation Öland,<br />
bland annat i Mittlandsskogen.<br />
Pontus på jakt efter orkidéer. Floran alltid i beredskap. Foto: Claes Lööw.<br />
En annan intressant aspekt med orkidéerna<br />
är deras frön. De är inte större än<br />
dammkorn, saknar helt näring och sprids<br />
med vinden. Därav är de i behov av hjälp<br />
av mykorrhiza, en så kallad symbios mellan<br />
svampmycel och växtrötter, för att kunna<br />
gro.<br />
Orkidéerna har blivit en stor del av mitt<br />
liv och största målet just nu är att se alla<br />
Sveriges cirka 50 arter. Jag får ofta frågan<br />
varför jag intresserat mig för blommor och<br />
under vilka omständigheter mina växtnörderier<br />
utvecklades.<br />
Som jag själv minns det kom det naturligt<br />
och drevs på av fascinationen över att ju mer<br />
man undersökte desto fler ting upptäckte<br />
man. Vid tio års ålder hade jag helt snöat<br />
in på växter och man hittade mig ofta med<br />
näsan i min Mossberg. Jag kommer ihåg<br />
känslan av att få mitt eget exemplar av den<br />
gigantiska floran. De nyblanka sidorna,<br />
dessa myriader av alla Nordens växter. Dess<br />
vikt i mina svaga barnahänder. Att den faktiskt<br />
vägde på tok för mycket stoppade inte<br />
mig från att bära med den så ofta jag kunde.<br />
Vilka ord jag än prövar för att förklara<br />
mitt nörderi låter det hela bara dumt. Det<br />
bästa jag kommer på är helt enkelt – för att<br />
det är så vackert. De orden klingar i mina<br />
öron, bedövar allt annat. Naturen är vacker,<br />
så otroligt vacker. Det vi ännu inte förstår<br />
gör den bara vackrare. •••<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 15
Fjärilens svarta<br />
text och foto: Pavel Bína<br />
Den svartfläckiga blåvingen är inte så<br />
oskyldig som den ser ut. Det finns ett liv<br />
före detta. I alla fall för en fjäril.<br />
16 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Honan väljer kräset<br />
ut den backtimjan i<br />
vars blomhuvuden<br />
hon lägger mellan<br />
50–100 ägg. Larven<br />
lever fram till sitt<br />
tredje larvstadium i<br />
blomman och livnär<br />
sig på de omogna<br />
fröna.<br />
Efter den tredje<br />
hudömsningen lämnar<br />
larven blomman och<br />
lägger sig att vänta<br />
på myrorna (vanligen<br />
hedrödmyror Myrmica<br />
sabuleti). När myrorna<br />
hittar larven avger<br />
den en söt och<br />
proteinrik vätska.<br />
Efter en noggrann<br />
undersökning<br />
godkänner myrorna<br />
larven som sin egen<br />
och bär den till<br />
myrboet. Där börjar<br />
den andra fasen av<br />
larvens liv då den<br />
förändras till en<br />
predator som äter<br />
myrornas egna larver.<br />
Larven lever i myrboet<br />
fram till nästa vår.
fläckar<br />
I juni förpuppar sig<br />
larven, fortfarande<br />
i skydd av myrornas<br />
bo. Bilden visar en<br />
fjäril som snart ska<br />
kläckas.<br />
Svartfläckig blåvinge<br />
flyger under juni, juli<br />
och början av augusti.<br />
Svartfläckig<br />
blåvinge<br />
Phengaris<br />
(Maculinea) arion<br />
Foto: Göran Sjöberg<br />
Bilderna visar fjärilen i naturlig storlek.<br />
Den svartfläckiga blåvingen är Europas<br />
största blåvinge. Honan har stora svarta<br />
fläckar på framvingen. Hanen, som<br />
saknar fläckarna på framvingen, ger<br />
ett betydligt blåare intryck. Undersidan<br />
har de mest typiska kännetecknena: det<br />
finns inga orange fläckar på den (vissa<br />
blåvingearter har orange fläckar på<br />
undersidan) och man kan verkligen se<br />
de stora svarta fläckarna som har gett<br />
arten dess namn.<br />
Världsutbredningen omfattar större<br />
delen av Europa, Ryssland och Sibirien<br />
österut till Kina. I Sverige är svartfläckig<br />
blåvinge känd från Skåne,<br />
Västergötland, Södermanland och<br />
Uppland (ett fåtal lokaler) samt från<br />
Öland och Gotland (lokalt allmän vilket<br />
är unikt i Europa).<br />
En hotspot för blåvingeskådning är<br />
Asträsk på Gotland. Lokalen är solig<br />
(vilket ger värme till myrorna), lagom<br />
öppen (vilket ger fjärilarna lä – blåvingar<br />
är mycket känsliga för vind) och täckt<br />
av backtimjan (vilken är blåvingens vanligaste<br />
värdväxt i Sverige).<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 17
Inventering<br />
Inventering innebär att ”gå igenom och<br />
göra en förteckning över” och är ett viktigt<br />
vapen i kampen för att bevara snygga,<br />
artrika skogar som ännu inte kalavverkats<br />
och blivit till plantager. När man inventerar<br />
vill man förstås hitta rödlistade arter som<br />
man kan mosa i ansiktet på skogsbolagen,<br />
men innan man ger sig på att leta efter<br />
millimeterlånga knappnålslavar kan det<br />
vara värt att ge platsen en övergripande<br />
bedömning, en strukturinventering.<br />
För att få en uppfattning om hur orörd<br />
eller gammal skogen är kan du se efter<br />
om träden är av varierande ålder och<br />
art, om det finns död ved och om den<br />
tillhör rotvältor eller brutna stubbar samt<br />
hur grenarna växer. Notera terräng och<br />
markvegetation, om området är till exempel<br />
kuperat eller har fuktigt klimat. Titta efter<br />
kulturspår och tecken på skogsbruk.<br />
Skogsinventeringe<br />
text: Alva Anderberg bild: Kleo Bartilsson<br />
I Sverige finns det jättemycket skog. Samtidigt<br />
är tusentals skogslevande arter utrotningshotade.<br />
En biologiskt värdefull skog skiljer sig från en<br />
åker av granplantor. Lär dig hur och rädda den!<br />
Avverkningsanmälan<br />
Allt börjar med en avverknings anmälan. Om<br />
ett skogsbolag eller en privatperson vill avverka<br />
måste de först skicka in en anmälan till<br />
Skogssstyrelsen. Det måste göras senast sex<br />
veckor i förväg. Därefter är anmälan giltig i tre<br />
år. Vem som helst kan begära ut anmälningar<br />
hos Skogsstyrelsen, för att få information om<br />
när, var och hur avverkningar kommer att<br />
ske.<br />
Evighetsträd<br />
Brandljud<br />
Skogsbrand framställs ofta i medier som<br />
katastrofalt och ödeläggande. Bränder har<br />
dock historiskt fyllt en viktig funktion<br />
för skogarnas kontinuitet och en del<br />
arter är till och med beroende av att det<br />
brinner ibland. Genom att hitta tecken på<br />
brand kan man få en uppfattning om hur<br />
gammal skogen är. Om det inte har<br />
brunnit på länge finns det gamla granar<br />
som har kvar grenarna längst ner. Har<br />
det däremot brunnit kan man finna så<br />
kallade brandljud på gamla tallar. De<br />
har väldigt brandtålig bark, men om<br />
det brinner ordentligt kan barken på<br />
läsidan av trädet (där lågorna möts och<br />
temperaturen blir som högst) bli så skadad<br />
att den faller av. Trädet försöker valla igen<br />
skadan med kåda och ny bark. Brandljudet<br />
blir som en öppning in till kärnveden med<br />
bulliga barkkanter.<br />
Evighetsträd är ett vackert ord för ett träd som man lämnar att självdö av<br />
hänsyn till biologisk mångfald. Enligt en avverkningsstandard, som det<br />
dock inte finns någon skyldighet att följa, bör det finnas kvar minst tio<br />
evighetsträd per hektar på ett hygge. De ska då helst vara gamla och stabila<br />
så att de kan stå kvar ett tag utan att falla så fort det blir storm. Ibland kan<br />
man finna gamla evighetsträd där det senare uppkommit bebyggelse.
ns ABC<br />
Lågor och torrakor<br />
Lågor kallas gamla döda träd som<br />
ligger ner. De är omtyckta av lavar och<br />
tickor, som tycker om fuktiga ställen<br />
på död ved. Torrakor är döda träd som<br />
fortfarande står upp. De är viktiga<br />
hem åt många insekter och fåglar. I<br />
en produktionsskog ser man sällan<br />
lågor och rakor, eftersom det blir<br />
oekonomiskt att låta en massa träd stå<br />
och självdö. Dessutom kan de dra till<br />
sig arter som kan ”angripa” andra träd.<br />
Rödlistan<br />
Nyckelbiotop<br />
Ett skyddsvärt område som kan förväntas rymma många rödlistade<br />
arter kallas för nyckelbiotop. Det kan röra sig om ett enskilt träd eller<br />
en stor skog, och området har sällsynta egenskaper som gör det till<br />
en god livsmiljö för många arter. Skogsstyrelsen har en definition av<br />
begreppet, men det finns inget direkt skydd av nyckelbiotoper mer än<br />
att det ger dåligt rykte att avverka dem.<br />
Rödlistan är en sammanställning av alla utrotningshotade arter<br />
i Sverige. Listan uppdateras vart femte år av Artdatabanken och<br />
du kan ladda ner den på adressen www.artdata.slu.se/rodlista.<br />
Den innehåller tyvärr drygt 2 000 olika kärlväxter, mossor,<br />
lavar, svampar och insekter som är hotade av skogsbruket. De<br />
missgynnade arterna etiketteras med olika hotklasser för att<br />
beskriva hur akut deras situation är:<br />
NT – Missgynnad (Near Threatened)<br />
VU – Sårbar (Vulnerable)<br />
EN – Starkt hotad (Endangered)<br />
CR – Akut hotad<br />
(Critically Endangered)<br />
RE – Försvunnen<br />
(Regionally Extinct)<br />
Signalart<br />
En del av rödlistans arter kan vara<br />
svåra att skilja från vanligare arter.<br />
Skogsstyrelsen har myntat ”signalarter”,<br />
arter som både är sällsynta men också<br />
lätta att känna igen. Signalarter behöver<br />
inte vara rödlistade, men indikerar att en<br />
miljö har höga naturvärden och att man<br />
troligtvis kan finna fler ovanliga arter där.<br />
De flesta signalarter är kryptogamer, det vill<br />
säga mossor, lavar och svampar,<br />
och finns sammanställda i en bok<br />
som heter just Signalarter.<br />
Urskog<br />
Kulturspår<br />
När man inventerar kan man passa på att observera om det<br />
finns kulturspår, tecken på mänsklig inverkan i skogen. Stubbar<br />
och gamla kojruiner kan ge ledtrådar om människornas historia<br />
på platsen. Om du finner långa skador i barken på tallar kan<br />
det röra sig om barktäkter. De sitter ungefär i brösthöjd och<br />
har tillkommit genom att samer skurit av bark på trädet för att<br />
komma åt den ätliga innerbarken.<br />
Urskog, eller naturskog, står i kontrast<br />
till produktionsskog. En urskog är<br />
mycket lite eller inte alls påverkad av<br />
människan. I produktionsskogen är<br />
nästan alla träd lika gamla och avverkas<br />
oftast när de är 80–100 år. En urskog<br />
har generellt fler olika arter av träd och<br />
framför allt i olika åldrar. Där finns<br />
hela träds livscykler representerade:<br />
unga skott och gammal död ved.<br />
Produktionsskog ska inte blandas ihop<br />
med ”produktiv skog” som är ett uttryck<br />
för skog med tillväxt på mer än en<br />
kubikmeter per hektar och år. Det är<br />
sådan skog som är mest eftertraktad av<br />
skogsnäringen.<br />
I Skogsnätverkets häfte Nyfiken på skog? kan<br />
du bland annat läsa mer om hur man bedömer<br />
ett hygge, vilken flora som är mest ändamålsenlig<br />
och få tips om länkar till häftiga nyckelbiotoper.<br />
Det finns att ladda ner som pdf från<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s hemsida under fliken ”Skog”. Du<br />
kan även gå med i Skogsnätverket eller beställa<br />
20 steg att rädda en urskog gratis från förlaget.
Urtidsväxter<br />
Pärlslinke<br />
Nitella tenuissim<br />
A: Habitus B: Skottspets<br />
C: Kransgren D: Krans ovanifrån<br />
E: Gametangier F: Oogon<br />
G: Oospor<br />
20 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011
ild: Lis Behrenfeldt<br />
Jag sitter i ett kärr omgiven av kärrknipprot och andra sällsynta orkidéer i full<br />
blom och funderar på vad det är som jag håller i min hand. Med de sträva,<br />
bleka grenarna och det märkliga utseendet liknar den någon slags urtidsväxt.<br />
Det är inget jag sett förut, men här verkar den finnas i varenda vattenpöl.<br />
text: Liselott Evasdotter bild: Werner Krause<br />
Senare får jag veta att det var en<br />
kransalg Charophyceae, eller sträfseväxt<br />
som de också kallas, som<br />
jag hittat. Det är lite oklart var gruppen<br />
kransalger hör hemma eftersom de både<br />
till uppbyggnad och storlek mer liknar<br />
kärlväxterna än algerna. Ibland räknas de<br />
som en egen växtgrupp och ibland som en<br />
egen klass inom grönalgerna. Antagligen<br />
är det från kransalgerna som landväxterna<br />
härstammar.<br />
Alla kransalger lever hur som helst i vatten<br />
och de kan hittas i allt från fjällbäckar<br />
till havsvikar. De flesta kransalgerna trivs<br />
bäst i kalkrika vatten. Där kan de dominera<br />
stora delar av undervattensvegetationen och<br />
i dessa skogar av kransalger finns hela ekosystem<br />
av små djur som blir mat åt fiskar<br />
och fåglar.<br />
Just den kransalg jag höll i min hand<br />
var antagligen ett gråsträfse Chara contraria.<br />
Det är en art som trivs i kalkhaltiga miljöer.<br />
Andra, till exempel havsrufse Tolypella nidifica,<br />
trivs i havet medan pärlslinke Nitella<br />
tenuissima bara finns i sötvatten.<br />
Det är svårt att artbestämma kransalger i<br />
fält, men det kan gå med en bra lupp. Bäst<br />
hade det varit om jag tagit med mig några<br />
exemplar från kärret och tittat på dem<br />
under en stereolupp.<br />
Kransalgerna har en komplex uppbyggnad<br />
med grenar i krans runt en nod. Mellan<br />
varje nod sitter internodcellerna. Ibland är<br />
de mer än 20 centimeter långa, vilket är<br />
växtvärldens längsta celler. Många arter har<br />
något som kallas barkceller längs internoden.<br />
Barkcellerna kan se ut på olika sätt och<br />
en del arter har taggar med olika slags form<br />
och placering på barkcellerna. Sådana detaljer,<br />
som är viktiga för artbestämningen,<br />
ses lättast under förstoring.<br />
Flera av de arter som lever i kalkrika<br />
vatten blir kalkinkrusterade. Det innebär<br />
att kalk samlas ovanpå cellerna vilket gör<br />
växten hård och sträv att känna på. Det blir<br />
då svårt att se vilken art den tillhör. För att<br />
få kalken att lösas upp kan man lägga sin<br />
kransalg i utspädd ättika en stund.<br />
Om man hittar stora bestånd av kransalger<br />
på större djup kan man vara säker på<br />
att vattenkvalitén är god. Kransalgerna är<br />
känsliga för övergödning. När vattnet blir<br />
för näringsrikt blir det för mycket växtplankton<br />
och påväxtalger som skuggar<br />
dem. På grund av den utbredda övergödningen<br />
har många arter blivit ovanliga och<br />
hotas av utrotning. Förhoppningsvis kommer<br />
övergödningen att minska framöver.<br />
Naturvårdsverket har också satt ihop ett<br />
åtgärdsprogram för hotade kransalger.<br />
Ett annat hot mot flera arter som lever i<br />
små och tillfälliga vattensamlingar är brist<br />
på livsmiljöer. För att skapa åkermarker<br />
och ökad skogsproduktion har stora områden<br />
med våtmarker dikats ut i Sverige och<br />
många vattendrag har rätats ut, bland annat<br />
för att användas till flottning av timmer.<br />
Till viss del kan våtmarkerna ersättas med<br />
till exempel dammar i parker och vattenpölar<br />
i hjulspår, men det är inte tillräckligt.<br />
En hoppfull tanke är dock att de kransalger<br />
som nu är utrotningshotade skulle<br />
kunna finnas kvar som frön i marken i<br />
väntan på vatten. Kransalgernas frön kalllas<br />
oosporer och klarar både kyla och torka.<br />
Oosporerna kan ligga många år i marken<br />
i väntan på att en vattenpöl ska bildas. I<br />
kärret där jag hittade gråsträfsen behöver<br />
oosporerna dock inte vänta på vattenpölarna,<br />
det finns gott om dem. •••<br />
Pdf till artikeln i Svensk Botanisk Tidskrift<br />
nås på adressen<br />
www.sbf.c.se/www/pdf/101(3-4)/blindow.pdf<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 21
ATOMKRAFT<br />
ScHLUSS!<br />
Stora demonstrationer utanför kärnkraftverket Grafenrheinfeld.<br />
22 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
text och foto: Svante Hansson<br />
Europas största ekonomi Tyskland har<br />
bestämt sig för att avveckla kärnkraften<br />
till år 2022.<br />
Redan tre månader efter katastrofen<br />
i Fukushima har åtta reaktorer tagits ur<br />
bruk, flera kärnkraftspositiva partiföreträdare<br />
har fått avgå och massdemonstrationerna<br />
har med jämna mellanrum flödat<br />
över Tyskland. Kritiken mot kärnkraften<br />
har den senaste tiden eskalerat, men motståndet<br />
är sedan länge kraftigt och brett<br />
förankrat.<br />
Redan för ett halvår sedan kunde man<br />
läsa starkt kritiska artiklar om kärnkraftslobbyns<br />
inverkan på det tidigare regeringsbeslutet,<br />
och detta även i borgerlig<br />
dagspress med mycket bred spridning.<br />
Även i opinionen enar frågan människor ur<br />
alla läger. Att det nu är högersidan, som annars<br />
varit försiktigt positiva till kärnkraft,<br />
som pressats till att lägga fram en avvecklingsplan<br />
är en extra intressant aspekt. Det<br />
innebär alltså att det inte finns något parti<br />
som företräder fortsatt drift. Faktum är<br />
att oppositionen förhållit sig avvaktande<br />
till uppgörelsen och menar att man borde<br />
klara omställningen innan 2022.<br />
Det finns heller inget utrymme att backa<br />
i frågan då cirka 80 procent av tyskarna<br />
kräver att man det närmaste decenniet<br />
lämnar kärnkraften.<br />
Den tyska pressen fylls nu av långa<br />
reportage och krönikor om varför just tyskarna<br />
utmärker sig i sin iver att göra sig fri<br />
från kärnkraften. Som alltid när Tyskland<br />
avviker i något avseende hänvisas det till<br />
landets mörka historia. Man menar att tyskarna<br />
bär med sig erfarenheter av vad den<br />
totala katastrofen kan innebära. Denna
teori går ibland under namnet ”German<br />
angst” [tysk rädsla] och anses även förklara<br />
varför tyskarna går till doktorn mycket oftare<br />
än i jämförbara länder. Själv finner jag<br />
denna förklaring något långsökt, åtminstone<br />
i kärnkraftsfrågan. Därför bestämmer<br />
jag mig för att fråga några som bör veta,<br />
nämligen de unga tyska kärnkraftsmotståndarna.<br />
Jag träffar Hanna Anneser och Christoffer<br />
Simos för att få reda på vad som driver dem<br />
i den till synes framgångsrika kampen. De<br />
båda studerar i Würzburg i nordvästra<br />
Bayern och är sedan flera år miljöaktivister<br />
som ger mycket av sin tid till Greenpeace.<br />
Även de ställer sig avvaktande till teorin om<br />
att Tysklands vägval skulle ha med någon<br />
speciell nationalkaraktär att göra.<br />
– Naturligtvis spelar vår höga levnadsstandard<br />
en avgörande roll, våra östra<br />
grannländer har tyvärr mer akuta problem<br />
att ta itu med. Men man måste nog också<br />
förstå den tyska inställningen som en del<br />
av en helhet. Att fler slås av att klimatförändringarna<br />
är en pågående process som<br />
också drabbar oss. I det sammanhanget ses<br />
kärnkraften som oförsvarbar, säger Hanna.<br />
– Att vi har en begränsad andel kärnkraft<br />
har nog också betydelse. I Frankrike kan<br />
nog frågan vara svår att driva då de är långt<br />
mer beroende av kärnkraft än vi, menar<br />
Christian.<br />
Men vi konstaterar också att Tyskland<br />
faktiskt inte är så unikt som det ibland<br />
framstår. Italien fasade ut sin begränsade<br />
kärnkraftsproduktion redan på 80-talet<br />
och av allt att döma kommer Schweiz följa<br />
Tysklands exempel. Listan över länder i<br />
Västeuropa som helt avstått från att bygga<br />
Hanna Anneser och Christoffer Simos har kämpat hårt för att få bort kärnkraften i Tyskland.<br />
Och det ser ut som om det går vägen.<br />
ut kärnkraft kan göras ganska lång.<br />
Givetvis har även Hanna och Christian<br />
deltagit i den protestvåg som sköljt över<br />
Tyskland sedan haverierna i Fukushima.<br />
– Även om utgången i lokalval och opinionsundersökningar<br />
nog pressat regeringen<br />
till sin nuvarande position så tror jag ändå<br />
att demonstrationerna spelat en viktig roll,<br />
säger Christian.<br />
– Ja, Fukushima kom som en stor chock<br />
för oss alla och då spelade aktionerna en<br />
viktig roll. Inte minst för att folk kände<br />
att de åtminstone kunde göra något, tilllägger<br />
Hanna.<br />
Det folkliga motståndet har tagit<br />
många uttryck ute på gatorna men faktiskt<br />
också vid själva kärnkraftverken som i slutet<br />
av april sammanlagt fick besök av över<br />
100 000 demonstranter. Under hela våren<br />
har minst en landsomfattande aktionsdag<br />
i månaden samlat människor ur alla åldrar<br />
och samhällsgrupper. Däremellan har<br />
det arrangerats måndagsdemonstrationer<br />
i många städer.<br />
Det är påtagligt att den tyska debatten<br />
inte alls präglas av den konflikt som målas<br />
upp i Sverige, där kärnkraftsavveckling och<br />
klimatvänlig omställning ofta ses som två<br />
motsatta intressen. När frågan ändå kommer<br />
på tal är Hanna och Christian likt de<br />
flesta andra här angelägna om att i första<br />
hand skrota kärnkraften.<br />
– För mig känns det som den logiska<br />
ordningsföljden, inte minst eftersom kärnkraftsavvecklingen<br />
ligger inom närmare<br />
räckhåll, säger Christian.<br />
– Ett avgörande argument för mig är att<br />
kärnkraften står för en så liten del globalt<br />
sett. Därför är det tanklöst att utsätta män-<br />
niskor och natur för så stor fara, då det<br />
faktiskt inte ger så mycket energi, framhåller<br />
Hanna.<br />
Det är naturligtvis viktigt att den<br />
tyska kärnkraftsavvecklingen inte slutar<br />
i utbyggnad av fossilenergi, och beskedet<br />
är att klimatmålen ligger fast och kommer<br />
att nås. Receptet är det miljörörelsen alltid<br />
sagt: sol, vind och energieffektiviseringar.<br />
Den riktigt positiva nyheten är att ett<br />
stort och betydelsefullt land har nått en<br />
mycket bred enighet om att det går att<br />
skapa ett hållbart energisystem. Ingen vet<br />
med säkerhet att det kommer att lyckas fullt<br />
ut till 2022, men målsättningen är tydlig,<br />
och om man så bara når en bra bit på vägen,<br />
kommer man ha skapat ett enastående exempel.<br />
•••<br />
Tyskland<br />
och kärnkraften<br />
Tyskland har 17 kärnreaktorer som är<br />
fördelade på 12 kärnkraftverk. Sedan ett<br />
par månader har 8 reaktorer, som anses<br />
ha lägre säkerhetsnivå än de övriga, tagits<br />
ur drift på order av regeringen. Förutom<br />
dessa, som enligt överenskommelsen inte<br />
kommer att återtas i drift, står ytterligare<br />
några reaktorer stilla för säkerhetsöversyn.<br />
Kärnkraften täcker 23 procent av Tysklands<br />
elkonsumtion men bara 11 procent av<br />
landets totala energibehov. Tyskland är<br />
således mindre kärnkraftsberoende än<br />
Sverige. Tysklands produktion är dock långt<br />
större i absoluta tal än Sveriges.<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 23
minifältis<br />
Sjöodjur<br />
text: Alva Anderberg foto: Kleo Bartilsson, Magnus Bjelkefelt, Alva Anderberg m.fl.<br />
24 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Dykare finns i varierande storlek och<br />
är naturens svar på batmobilen. Svarta/<br />
mörkbruna spolformade skalbaggar<br />
som både kan flyga mellan dammar och<br />
simma jättesnabbt (de susar runt i vattnet,<br />
och ser helt galna ut i små baljor). De<br />
kommer upp till ytan ibland och hämtar<br />
luft genom att sticka upp rumpan,<br />
eftersom de andas med bakdelen! De är<br />
dessutom glupska rovdjur.<br />
Iglar ser ut som platta mörka maskar<br />
och lever som parasiter på andra djur.<br />
Den enda svenska arten som suger blod<br />
av människor är blodigeln och den är<br />
ganska sällsynt. Iglarna är hermafroditer,<br />
det betyder att alla är både honor och<br />
hanar.<br />
Skaffa en stadig håv och en balja. Gör<br />
dig redo att bli blöt och samla mod<br />
att möta monsterdjuren. Det slingrar<br />
och kryper, tuggas och lurpassas<br />
överallt på botten av din närmsta sjö.<br />
Buksimmare har liksom andra insekter<br />
sex ben, men två av dem är mycket<br />
större och bredare än de andra. De använder<br />
benen nästan som åror och tar<br />
sig fram knyckigt i vattnet. Buksimmare<br />
är inte skalbaggar utan skinnbaggar. De<br />
känns igen genom att de brukar ha ett<br />
kryss på ryggen. En annan sådan bagge är<br />
ryggsimmaren, som liknar buksimmare<br />
men istället simmar på rygg.<br />
Kärrspindeln är en av Sveriges största<br />
spindelarter. Den är en skicklig jägare<br />
som lever på vatteninsekter. För att klara<br />
sig länge under ytan häftar kärrspindel<br />
fast små luftbubblor på sin håriga bakkropp.<br />
Sedan bygger den ”hus” av nät<br />
under vattnet och skapar på så vis en<br />
luftreserv eller ”dykarklocka” som den<br />
sedan kan gå ner och andas i!
Husmaskar är nattsländenymfer som<br />
fått smeknamnet husmask eftersom de<br />
bygger ”hus” genom att limma ihop<br />
växtdelar eller grus. De husmaskar som<br />
lever i strömt vatten bygger tunga hus<br />
av grus för att inte flyta bort, medan<br />
de som lever i lugna vattendrag oftast<br />
bygger av lövbitar eller pinnar.<br />
Trollsländenymfer är stora rovdjur<br />
som har en fångstmask inuti sin mun.<br />
När ett annat djur kommer nära kastar<br />
den ut extrakäken som hugger fast<br />
i bytet. Trollsländenymfer använder<br />
”jetdrift” för att ta sig fram. De suger in<br />
vatten genom munnen och sprutar ut<br />
det där bak. Då far de fram som raketer<br />
genom vattnet!<br />
Vanlig groda och åkergroda är<br />
våra vanligaste grodor. De är brungröna<br />
i färgen och ungefär lika stora, men<br />
den vanliga grodan har en trubbig nos<br />
medan åkergrodans är spetsig.<br />
Stora paddor kravlar snarare än hoppar<br />
fram och är lätta att skilja från grodor.<br />
Som små är de mer lika. Ett bra kännetecken<br />
är då att paddans hud är vårtig.<br />
Paddor är giftiga för nästan alla djur.<br />
Glöm inte att grodor har ömtålig hud! Det<br />
är bäst att inte ta på dem för mycket och att<br />
i så fall vara blöt om händerna.<br />
Fiskar är oftast de största rovdjuren i<br />
en damm eller å. Är du snabb kan du<br />
håva in ynglen, som tycker om att hålla<br />
sig till de grundare ställena.”<br />
Kräftor finns det två arter av.<br />
Flodkräfta är den svenska ursprungsarten<br />
men den har nästan helt utkonkurrerats<br />
av den inplanterade signalkräftan.<br />
Signalkräftan känns igen på turkosvita<br />
fläckar i ”tumvecket”.<br />
Övervattensväxter har nedre delen<br />
av stammen under vattenytan men<br />
blommor och blad ovan. T.ex. bladvass,<br />
fackelblomster.<br />
Flytbladsväxter har blommor och<br />
blad flytandes på ytan. Till exempel<br />
näckrosor och vattenpilört.<br />
Undervattensväxter kan vara fritt<br />
svävande eller förankrade i botten med<br />
rötter. Till exempel vattenpest och axslinga.<br />
Bygg en håv<br />
Om du inte har en håv kan du bygga en. Ett stabilt<br />
handtag är en bra början. Kanske finns det en<br />
gammal sil hemma som du kan få använda? Du kan<br />
också ta ett trasigt badmintonracket och sy fast en<br />
tygstrut på den.<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 25
Hej Agnes Limé, som är en av dem som håller<br />
i trådarna när <strong>Fältbiologerna</strong> gör ny hemsida!<br />
text: Jenny Luukkonen foto: Magnus Bjelkefelt<br />
Varför gör vi en ny hemsida?<br />
Det är något som föreningen har behövt<br />
och efterfrågat i alldeles för många år, en<br />
hemsida som ger en rättvisande bild av fältbiologerna<br />
både utåt och inåt. Det är många<br />
som sagt att de varken använder eller hänvisar<br />
till vår nuvarande sida eftersom den<br />
är tråkig, krånglig och inte har bra info för<br />
nya medlemmar.<br />
Vad har vi att se fram emot med den nya<br />
hemsidan?<br />
En snygg och konsekvent sajt som är enkel<br />
för alla att uppdatera. En välkomnande förstasida,<br />
ett nytt och fint kalendarium och ett<br />
eget hörn för minifältisar. Vårteckensidan<br />
utökas med en karta och flera roliga funktioner.<br />
Klubbar, distrikt, utskott och nätverk<br />
får sina egna sidor att administrera och<br />
göra personliga. Förlagets butiksdel snyggas<br />
till och för tidningen <strong>Fältbiologen</strong> görs<br />
en större digital satsning. Överhuvudtaget<br />
får vi ett lyft i vår kommunikation med<br />
varandra och med världen samtidigt som<br />
Internet får en rolig och rik hemsida som<br />
ger besökare anledning att återkomma.<br />
Hur har arbetet med den nya hemsidan<br />
sett ut?<br />
Arbetet kan delas upp i två delar. Den första<br />
drog ut på tiden ganska mycket. I nästan två<br />
år var vi några som möttes och diskuterade<br />
syften, innehåll, funktioner och företag i<br />
flera omgångar. Hösten 2009 beslutade vi<br />
oss för att anlita webbkooperativet Rabash<br />
för att bygga vår sida, men det var först ett<br />
år senare som vi hade samlat energi nog att<br />
sätta igång. Denna senare del har varit det<br />
26 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
mest intensiva i arbetet. Adam Knapasjö<br />
och jag har fungerat som koordinatorer för<br />
arbetet, vi har haft möten, mejl- och telefonkontakt<br />
med Rabash och varit som en<br />
bro mellan dem och föreningen.<br />
För Rabash har vi först fått formulera<br />
allting vi vill ha ut av vår nya sida, och<br />
utifrån det har de gjort skisser. För varje<br />
skissomgång har vi samlat respons från<br />
föreningen som Rabash fått jobba efter.<br />
Magnus Bjelkefelt har arbetat en del med<br />
formgivningen och Josefin Årevall har varit<br />
vår kontakt i styrelsen. En av de stora uppgifterna<br />
är dock fortfarande kvar – att lägga<br />
in alla texter, bilder och praktisk information<br />
på de olika sidorna. Adam är textredaktör<br />
under juli och augusti men vi behöver<br />
medverkan från alla aktiva medlemmar för<br />
att få så mycket som möjligt på plats till den<br />
1 september. Då släpps vår nya hemsida lös<br />
på Internet!<br />
Vilken kommer vara din favoritfunktion?<br />
Kalendariesidan! Den kommer ha massa<br />
nya bra funktioner.<br />
Vad har vi att vänta oss den 3 september?<br />
Då får alla komma till Göteborg för invigning<br />
och galej! Vi kommer även ha<br />
utbildningar i hur sidan administreras, så<br />
förmodligen blir det hemsidehäng hela helgen.<br />
Välkomna!<br />
Vill du veta mer om Rabash som bygger vår<br />
hemsida? Gå in på deras hemsida!<br />
www.rabash.se<br />
INVIGNINGS<br />
FEST 3 SEPT<br />
Nya hemsidan släpps lös den<br />
1 september och helgen därpå<br />
blir det fest och utbildning. En<br />
helg i Göteborgstrakten med<br />
webb som tema. Vill du komma:<br />
hör av dig till Agnes Limé,<br />
073645 15 99!!
I New York gror det på husväggar och plank där Edina Tokodi varit framme med<br />
sin mossgrafitti. <strong>Fältbiologen</strong> har frågat ut konstnären som jobbar med gröna<br />
verktyg för att återskapa storstadsbornas relation till naturen.<br />
text: Jenny Luukkonen foto: Edina Tokodi<br />
Mossgraffiti är precis vad det låter<br />
som – graffiti gjord med mossa<br />
istället för sprayfärg. Det är en<br />
konstform som kan sägas vara besläktad<br />
med guerilla gardening då syftet ofta är att<br />
göra staden till en grönare och skönare plats<br />
att leva på. Vissa odlar mossa som de sedan<br />
skär ut motiv från och sätter upp, andra<br />
mixar till en moss-sörja som de kan måla<br />
med direkt på underlaget. Edina Tokodi<br />
använder olika tekniker för att påminna<br />
sina medmänniskor om naturens värde.<br />
Hej Edina, berätta lite om dig själv och<br />
din konst!<br />
Jag är en konstnär som är född i Ungern<br />
men numera bor jag i Brooklyn, New York.<br />
För tillfället har jag tusen projekt på gång<br />
men min konst handlar i grunden om att<br />
göra vår omgivning levande och hemtrevlig<br />
med hjälp av gatukonst.<br />
Varför arbetar du med mossa?<br />
Det har utvecklats över tid men jag har<br />
alltid varit intresserad av att arbeta platsspecifikt<br />
med växter och trädgårdar. Under<br />
min tid på konstskola gjorde jag flera installationer<br />
med levande växter, och mitt<br />
första offentliga verk var en mossvägg som<br />
skapades mitt i Budapest 2004. Konsten<br />
blir en handling som har en kritisk blick<br />
på vår attityd gentemot naturen samtidigt<br />
som den manifesterar min passion för densamma.<br />
Som offentlig konstnär känner jag en<br />
plikt att dra uppmärksamhet till bristen<br />
på natur i vårt vardagsliv. Mina moss-<br />
installationer fungerar som ett utropstecken<br />
över hela stan.<br />
Vilken reaktion har du fått på din konst?<br />
Människor gillar mina verk och jag får alltid<br />
väldigt positiv respons. När det gäller<br />
just gatukonst blir människors reaktion<br />
väldigt viktig – låter de konsten vara ifred,<br />
tar de hand om den eller tar de ner den?<br />
Konsten får en social mening och blir en<br />
form av grön gerillataktik.<br />
Har du några tips för oss som också vill<br />
skapa grön konst i våra städer?<br />
Precis som med all gatukonst måste platsen<br />
väljas med omsorg så verket kan vara synligt<br />
nog men utan att det tas ner direkt.<br />
Sedan får alla välja sitt sätt att ta hand<br />
om sin omgivning, det är uppsåtet som är<br />
av största värde. Oavsett om det är estetiskt<br />
eller praktiskt ska det vara gjort med hjärta.<br />
Slutligen kan det vara fint att ha en bra<br />
doku mentation av konstverket när det är<br />
klart. •••<br />
Kolla in Edinas konstverk på<br />
www.mosstika.com<br />
kultur<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 27
Drömmen om natten<br />
text: Andreas Hansen<br />
Juni månad och jag är på plats i skogen innan solnedgången.<br />
Jag har en förkärlek för älgtorn, gärna intill<br />
en myr eller ett öppet gärde i skogen där chansen att<br />
möta vilt är stor. Solnedgången färgar himlen i orange.<br />
Lövsångarens, taltrastens och koltrastens flöjttoner ljuder<br />
från grantoppar och risiga snår. En råbock och en råget<br />
betar tillsammans bland smörblommorna på en äng.<br />
Plötsligt kommer en ungbock fram ur skogsbrynet<br />
och närmar sig försiktigt de andra rådjuren. Den stora<br />
bocken skäller i ett försök att skrämma ynglingen. Men<br />
det tycks inte fungera, så storbocken sätter fart och jagar<br />
ungbocken som får fly hals över huvud för att undkomma<br />
revirbockens vrede. En stund senare återvänder storbocken,<br />
men vägen tillbaks till geten är blockerad av två stora<br />
vildsvin. Bocken vänder tillbaka in i skogen och väntar<br />
tills de frustande vildsvinen gett sig iväg.<br />
Mörkret börjar sänka sig. Dimslöjorna rullar sakta<br />
in över fälten och de betande rådjuren. Morkullan drar<br />
gång på gång förbi i sitt nattliga knorrande och pipande.<br />
En ensam rödvingetrast sjunger solo från en grantopp<br />
medan en svag bris får asparna att rassla<br />
När solen försvunnit kommer kylan krypande och jag<br />
är glad åt den extra tröjan och den värmande matsäcken.<br />
En fladdermus avtecknar sig mot natthimlen, på jakt<br />
efter nattflyn och de envist surrande myggorna. Efter en<br />
stunds tystnad lösgör sig något stort ur skuggorna bland<br />
martallarna. Det är älgen. Endast ett svagt klafsande i<br />
den blöta mossan avslöjar hans framfart. Sakta rör han sig<br />
över den lysande vita tuvullen i myrkanten innan han likt<br />
28 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
en vålnad försvinner in bland de mörka trädstammarna.<br />
Vid midnatt hörs någon grymta nedanför älgtornet.<br />
Grävlingens ljusa ansikte syns tydligt där han sniffar<br />
runt tuvorna. Sedan blir det livat under mig. Högljudda<br />
skrik och tjatter bryter ut då två näbbmöss börjar slåss i<br />
vegetationen. Jag kan inte se dem, men hör hur de rusar<br />
fram och tillbaka i en revirstrid av det mindre formatet.<br />
När näbbmössen lugnat sig förblir det tyst under någon<br />
timme. När ljuset börjar synas vid horisonten stiger en<br />
rödhakes klara drill från något tätt videsnår. Snart ansluter<br />
ännu en rödhake, sedan en trast och snart är fågelkören<br />
i full gång igen.<br />
Dimmorna stiger från sjön där en bävers V-formade<br />
plog ristas in på vattenytan. När solen går upp över trädtopparna<br />
bryts nattens förtrollning. Men inte riktigt än.<br />
Räven kommer smygandes. Hon lyssnar spänt efter ljudet<br />
av en sork. Hon tar ett skutt … och missar! Men skam<br />
den som ger sig! Efter lite grävande försöker sorken fly …<br />
och hamnar i rävens käftar! Rävhonan slinker iväg bort<br />
mot skogen, det finns hungriga ungar som väntar. Snart<br />
börjar människorna att vakna, men jag är på väg hem för<br />
att sova. Alla andra har missat de draman som utspelats<br />
under natten, men jag har fått vara en stilla åskådare till<br />
djurens episka livsöden. Bara på natten kan de känna<br />
sig trygga från människan. Jag känner mig hedrad att<br />
få ha upplevt en del av detta, som andra bara drömmer<br />
sig förbi. Så om du orkar ge dig ut en sommarnatt, kan<br />
du också få uppleva att midsommarnattsdrömmen bli<br />
verklighet. •••
I varje nummer har <strong>Fältbiologen</strong> en gäst som skriver om natur och miljö.<br />
Fråga vad som helst! <strong>Fältbiologen</strong>s experter kan svara på allt.<br />
Skicka din fråga till redaktion@faltbiologerna.se.<br />
Verkligheten<br />
utanför skolan<br />
–<br />
Så äckligt, hur kan du ta i insekterna?<br />
Eleverna från en av Malmös mellanstadieklasser<br />
är oförstående. Jag hjälper insekterna från<br />
elevernas håvar att transportera sig till plastbaljan för närmare<br />
studier. Nästa fångst är spindlar som rör sig på vattenytan.<br />
Några barn håller sig på behörigt avstånd. Många<br />
av eleverna får uppleva ytterligare ett nytt fenomen denna<br />
dag. Stövlar. Fyra storlekar för stora. Fascinerade av att gå<br />
i vattnet utan att bli våta. Fast ännu roligare är det att gå<br />
ut så djupt att vattnet rinner över kanten och blöter ner<br />
strumporna.<br />
Utanför skolans väggar finns det otaliga upptäckter<br />
som väntar. De praktiska erfarenheterna kompletterar den<br />
teoretiska undervisningen och lärande med alla sinnen ger<br />
en ännu större förståelse för kunskapen. Dessutom har utomhusundervisning<br />
stora styrkor för både fysisk och psykisk<br />
hälsa. I brist på bänkar och stolar finns det inget annat än<br />
att vara i rörelse. Sociala grupper tar nya former och andra<br />
personliga kvaliteter lyfts fram i uterummet.<br />
Mitt främsta mål med mitt ledarskap är att hjälpa eleverna<br />
att närma sig naturen. Särskilt de elever som annars mest<br />
håller sig i sina kvarter. De miljöer som förblir främmande<br />
för människor skapar osäkerhet inom oss. Detsamma gäller<br />
för grupper av människor vi inte kommer i kontakt med.<br />
Osäkerhet föder fördomar. Bästa botemedlet är att skapa<br />
personliga relationer med okända territorier tidigt i livet.<br />
Därför vill jag underlätta för lärare att bedriva utomhusundervisning<br />
i naturområden.<br />
– Mask! Eleverna springer mot mig med händerna fulla<br />
med mask. När de visat sina fynd är de tillbaka och gräver i<br />
jordhögen lika snabbt. Ögonen skiner. Den fjärde och sista<br />
gången jag träffar klassen ska vi plantera mat i en stadsodling.<br />
För varje träff har de rört sig allt friare i omgivningarna.<br />
När de känner trygghet kan de släppa fram nyfikenheten att<br />
utforska vad som gömmer sig uppe på, bakom och under.<br />
Min förhoppning är att eleverna utifrån sina egna erfarenheter<br />
ska upptäcka naturens källa till inre styrka och kraft.<br />
Erfarenheter de kan dra nytta av under hela livet.<br />
Det vi människor har en personlig relation till kan vi<br />
älska. Samtidigt får det ett värde för oss och det vill vi ta<br />
hand om. Så enkelt är det.<br />
Louise Hämäläinen är anställd inom<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s externa projekt Mötesplats<br />
Naturen som du kan läsa mer om i nr 2/2010.<br />
krönika och experten<br />
HANDLINGSKRAFT: Lars Axelsson bor i Umeå och var<br />
under många år med i <strong>Fältbiologen</strong>s redaktion där hans<br />
knivskarpa penna rasslade ner allt om politik och skogskamp.<br />
Vad är skillnaden mellan en direkt<br />
aktion och en ”vanlig” aktion? /Teflona<br />
Skillnaden mellan direkt aktion och ”vanlig” (som jag från<br />
och med nu kallar ”indirekt”) aktion, består enkelt uttryckt<br />
i var ifrån resultatet av aktionen kommer. I en direkt aktion<br />
är det du, alternativt du och dina vänner, som åstadkommer ett<br />
resultat oberoende av en tredje part.<br />
Indirekt aktion förlitar sig på en tredje part för att uppnå resultat,<br />
exempelvis företagsledare eller politiker. Alla aktioner kan förstås<br />
användas som opinionsyttringar och dylikt, men i den direkta<br />
aktionens fall sker resultatet oavsett.<br />
Indirekta aktioner däremot kan ha som enda mål att skapa<br />
opinion. Indirekta aktioner kan också maskeras som direkta aktioner.<br />
Till exempel en ockupation av en flygplats som inte har<br />
någon utsikt att lyckas och uppnå sitt direkta mål, men som ändå<br />
genomförs för att skapa debatt, väcka opinion och därmed få<br />
människor delaktiga i miljörörelsen.<br />
Direkt aktion är inte bara ett sätt att få något uträttat, utan kan<br />
också vara ett sätt att lära sig att ta ansvar och att förvalta<br />
samhället. Detta i motsättning till indirekt aktion där detta ansvar<br />
läggs över på någon annan (politiker, chefer, folk i andra länder).<br />
Ett slumpmässigt ”direkt aktions”sabotage kan ge en direkt<br />
effekt men vara helt meningslös i jämförelse med ett långsiktigt<br />
opinionsarbete, som i sin tur kan bli helt meningslöst när de<br />
inblandade aktivisterna hamnar i en situation de inte kan hantera<br />
eftersom de bara lärt sig att be politiker ändra lagarna åt dem,<br />
och så vidare.<br />
Direkt aktion och indirekt aktion kan både komplettera varandra<br />
och stå i motsättning till varandra, därav uppmaningen att fundera<br />
på vad det är man vill uppnå, både på kort och lång sikt!<br />
Direkt aktion har generellt i media en mer negativ klang än indirekt<br />
aktion. Det är förstås för att politiker och dylikt inte gillar att<br />
medborgarna ingriper direkt i samhället på självorganiserande vis.<br />
De flesta exempel på direkt aktion är dessutom olagliga.<br />
Det står dock inte i kontrast till det faktum att det var genom<br />
direkt aktion som samhället fick rösträtt så att politiker kunde<br />
röstas in, och en massa andra fina grejer. Indirekt aktion dukar<br />
bordet, direkt aktion fixar biffen, om jag får säga det själv.<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 29
foto: Benjamin Forsmark foto: Claes Lööw<br />
internt<br />
De sista sidorna i <strong>Fältbiologen</strong> är reserverde för <strong>Fältbiologerna</strong>s interna rapporter om vad fältbiologer runt om i landet har för sig.<br />
Har du, din klubb, ditt crew eller din miljögrupp haft ett schysst möte, fått tjugo nya kryss, gått en trevlig promenad, organiserat<br />
en blockad? Skicka in en bild och skriv en kort text. redaktion@faltbiologerna.se är adressen.<br />
Botaniserade i Borås<br />
Klockan var sex när jag slet min själ från drömmarnas<br />
värld. Det såg ut att bli en skön dag och<br />
jag kände nästan i luften hur ödet skulle duka<br />
fram en alldeles smäcker utflykt åt oss! I Borås<br />
var vi fyra personer som under ledning av vår guru<br />
Pontus tog bussen ut till Kröklingshage, en vacker<br />
komposition av små ängsliknande fält, lummiga<br />
skogar med bäckar längs sagolika stigar och<br />
tuffa klippbranter. Några höjdpunkter på promenaden<br />
var backsippans fröställning, silvertisteln,<br />
gullpudran och de urfräsiga ormbärsblommorna.<br />
Vi fann även en av Pontus favoriter – desmeknoppen!<br />
En oansenlig liten växt som trots sin knappa<br />
karisma ändå bjöd på en enkel form av elegans.<br />
Och sedan får vi ju inte glömma den tveksamt<br />
sköna vätterosen med sina grisrosa blommor i<br />
korvstapel. Det var svårt att avgöra huruvida det<br />
var en växt, larv eller en romantiserad markfast<br />
bajskorv. Jag älskar naturen. Trots att Pontus<br />
kunskap verkade oändlig var tidens begränsade<br />
omfång ett faktum, och efter alla dessa timmar<br />
bland skog, bäck, brownies och dåliga ordvitsar<br />
började ödets trådar sy ihop säcken och visa<br />
oss vägen hem igen. Vi fick åka dubbelbuss och<br />
resan gav tid för reflektion, ur vilken jag insåg hur<br />
mycket jag trivs att vara fältbiolog. Det regnade<br />
ute, jag kände mig fri på något vis och jag berättade<br />
för de andra – jag tror att jag har hittat hem.<br />
Claes Lööw, Göteborgsklubben<br />
Blåskatan snyggast i Spanien<br />
30 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Spanien är ett land ... där man skådar fåglar. En<br />
fredag i april samlades vi intill två minibussar på<br />
en solig parkering i Lund. Skånes Fältbiologer<br />
med gästartister skulle ut på en tio dagars lång<br />
resa till Spanien. Förväntningarna var höga och<br />
humöret på topp! Vi åkte genom Europa på stora<br />
och små vägar med sikte på Extremadura och<br />
Doñana, ställen berömda för sin artrikedom. Det<br />
blev många timmar i minibussar, men de vägdes<br />
upp av säregen natur och coola fågelarter. Vi<br />
hann även med en avstickare till Spaniens sydligaste<br />
punkt, Tarifa. Vi var ett brokigt gäng med<br />
olika erfarenheter och intressen. För mig, som<br />
inte är en inbiten fågelfantast, gjorde de grälla<br />
och pråliga fåglarna som kamsothöna, blåskata<br />
och flamingos starkast intryck.<br />
Josefin Årevall, Göteborgsklubben<br />
Umeklubben<br />
öppnade<br />
gratisbutik<br />
I maj tog Ume fältbiologer plats på rådhustorget<br />
mitt i centrala Umeå för att ge bort<br />
grejer i vår gratisbutik! Vi hade samlat ihop<br />
smycken, böcker och kläder från vänner<br />
och bekanta och från våra egna gömmor. Vi<br />
la även ut en filt med spel och chokladbollar.<br />
Istället för att konsumera oss närmare<br />
jordens undergång så kan vi ge bort och<br />
byta saker, och göra andra saker än att<br />
konsumera. Så fort vi började packa upp<br />
flockades folk nyfiket omkring oss och<br />
frågade vad detta var. Alla blev väldigt<br />
förvånade och lika glada när de förstod att<br />
allt var gratis! Folk kunde även utmana sig<br />
själva genom att skriva på ett kontrakt om<br />
att inte konsumera saker och kläder under<br />
en dag, en månad, sex månader eller ett år.<br />
Pressen visade också intresse och vi fick<br />
besök från SVT, TV4, Västerbottens Kuriren<br />
och Västerbottens Folkblad. Gratisbutiken<br />
var ett fantastiskt roligt och positivt sätt att<br />
uppmärksamma alternativ till vår nuvarande<br />
överkonsumtion. Jag uppmanar alla klubbar<br />
att ha en gratisbutik i sin stad!<br />
Freja Wagner, Umeklubben
foto: Ellinor Scharin<br />
Hård match<br />
i S-U-G<br />
Under våren har SUGklubbarna utmanat varandra<br />
i fågelkryssning. Segrarna har skiftat<br />
från vecka till vecka och revanschlustan<br />
brunnit.<br />
Stockholmsklubben drog igång säsongen<br />
med en stark start: 30 arter mot Uppsalas 20.<br />
Utan tvivel hade hårdträningen under hösten<br />
lönat sig. Stockholm är ett starkt lag som är<br />
uppblandat med både erfarna skådare och<br />
nya talanger. Antagligen såg de vårserien<br />
som avgjord. Men man ska som bekant inte<br />
ropa hej innan man kommit över ån. Uppsala<br />
gick medvetet in för att satsa på uthållighet.<br />
Vid nästa tillfälle var de beredda att ge allt<br />
och sov på plats för att på morgonen kunna<br />
starta direkt från ett fågeltorn. Trots bitande<br />
kyla klådde de Stockholmsklubbens 27 arter<br />
med sina enastående 36!<br />
Ibland är dock förutsättningarna inte på<br />
ens sida. Inte nog med kall dimma som<br />
hindrade sikten, den 21 april hade det<br />
dessutom siktats en amerikansk bläsand<br />
i Stockholmstrakten. Med sådana odds<br />
kan inte ens den uthålligaste klubb vinna.<br />
Resultatet var givet innan morgonen ens<br />
börjat och Stockholmsklubben bar sina 29<br />
mot Uppsalas 25 med stolthet. Det stora<br />
frågetecknet är Gotland, som visade stort<br />
engagemang under uppstarten, men som<br />
helt har uteblivit med resultat.<br />
Kan de komma igen och bli en obehaglig<br />
överraskning under slutveckorna för Uppsala<br />
och Stockholm? Rykten går dessutom att<br />
Helsingborgsklubben har blivit godkända för<br />
start. Kampen är långt ifrån avgjord.<br />
Johan Berg, Stockholm City<br />
Fältbiologer<br />
foto: Alva Anderberg<br />
Skånefältisar leker i skogen<br />
Som avslutning på det här året begav sig Lunds<br />
modiga minifältisar ut till Silvåkratornet vid<br />
Krankesjön för att skåda fågel, sova i vindskydd<br />
och viktigast av allt: leka i skogen. Under året<br />
har vi valt att ha ganska få aktiviteter, som vi<br />
istället satsat ordentligt på. Bland annat en solig<br />
havsexkursion utanför Helsingborgs kust i april.<br />
Både stora och små fältbiologer samt föräldrar<br />
lyssnade till vår kunniga guide berätta om<br />
bottens hemliga djur. Dessa två aktiviteter har<br />
både varit roligast och mest ledartäta. Vi kunde<br />
ägna mycket tid till varje barn, och nu känns<br />
det sorgligt att vara ifrån dem hela sommaren!<br />
Förhoppningsvis ses vi igen till hösten.<br />
Pilgrimsfalken flög igen<br />
Med sälgpipor, håvar, vattenkikare och vilda tjut<br />
intog Vänersborgs och Uddevallas minifältisar<br />
Härnäset i Bohuslän för en helg. Lägret invigdes<br />
med pannkaksfest och fortsatte med salamandrar,<br />
ugglespaning, fjärilshåvning och botanik.<br />
I Åbyfjorden kunde man håva efter havsvarelser.<br />
Speciellt finurliga att fånga var de små plattfiskarna,<br />
som med sin sandfärgade ovansida var<br />
nästan omöjliga att upptäcka. I jakten blev fler<br />
än ett par vadarbyxor översvämmade.<br />
Första kvällen berättades det spökhistorier<br />
till långt in på småtimmarna. Vi fick höra om en<br />
enbent mjölnare som i sin ensamhet tytt sig till en<br />
pilgrimsfalkfamilj. En dag var mjölnaren försvun<br />
Isak Wadsö, Lundaklubben<br />
nen, men det ryktas att en enbent pilgrimsfalk<br />
häckar på Härnäsets bergskam …<br />
Sista dagen är vi vid fjorden igen och går uppför<br />
de hisnande branta klipporna som vetter ner mot<br />
vattnet. Plötsligt viner det till i luften och över<br />
våra huvuden ser vi världens snabbaste djur, pilgrimsfalken,<br />
jaga en duva mot ravinen. Duvan<br />
klarar livhanken den här gången, men vi får en<br />
upplevelse utöver det vanliga. Och skymtade vi<br />
inte, då fågeln blixtrade förbi, att den bara hade<br />
ett ben?<br />
Kleo Bartilsson, Västsvenska<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 31
internt<br />
Ögon för lavar<br />
Jag hade lånat alla lavfloror skolbiblioteket har.<br />
Jag hade suttit uppe på nätterna och läst. Jag<br />
hade studerat fnas på stenar och skorv i barksprickor.<br />
Jag hade satsat. Men när jag anlände<br />
till lavkursen hade jag ändå bara lyckats lära mig<br />
fyra arter.<br />
Kursledare Emil hade veckor i förväg mejlbombat<br />
oss med artlistor, man skulle åtminstone<br />
ha bildgooglat alla. Jag kände mig rätt grön. Vi<br />
var tolv deltagare på kursen, allt från inbitna<br />
krypto gamentusiaster till nyfrälsta. Vi skulle<br />
hålla till i Häggådalen, ett superfuktigt lavparadis<br />
utanför Borås.<br />
Kursen började mjukt med en genomgång av<br />
de vanligaste lavarna. Skägglaven är skäggig och<br />
bitterlaven bitter, det var väl inte så svårt? Allt<br />
jag förgäves försökt plugga in på egen hand föll<br />
på plats med lite handledning. Än en gång förundrades<br />
jag över effektiviteten i fältstudier och<br />
hur bra vi fältbiologer är på att dela med oss av<br />
varandras kunskap. När vi väl börjat gick vi inte<br />
att stoppa, Kinnarummabygdens alla lavlokaler<br />
genomsöktes noga och lav på lav identifierades<br />
och lärdes in.<br />
Det var fokus på signal och rödlistade arter<br />
som kan indikera höga naturvärden i ett område.<br />
Hittar man en sådan lav kan det betyda att<br />
skogen är skyddsvärd och inte bör avverkas.<br />
På söndagen åkte vi ut till en ekskog. På<br />
ekarna hängde långa härvor av skägg och tagellav<br />
och dimman låg tät. Emil hade ett uppdrag<br />
till oss: Lunglavstransplantation! Lunglaven är en<br />
rödlistad art och kan behöva lite hjälp att sprida<br />
sig då passande värdträd blir mer och mer sällsynta.<br />
Utrustade med fiskelina surrade vi fast<br />
lunglavar på passande träd. För det handlar ju<br />
inte bara om att kunna rabbla en massa arter,<br />
man måste kunna använda sig av sin kunskap<br />
också. Nuförtiden håller jag alltid ögonen öppna,<br />
hittar jag en rödlistad lav kan det ju rädda en<br />
hel skog.<br />
Kleo Bartilsson, Västsvenska<br />
32 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
cykelstrapatser runt Uppsala<br />
Första helgen i maj åkte Uppsalaklubben på<br />
cykeläventyr! Första målet för var Vendelsjön.<br />
Morgonen därefter var vi tidigt på plats i fågeltornet<br />
för att skåda dvärgmås, havsörn<br />
och svartsnäppa. Efter frukost fortsatte vi till<br />
”Upplands Norrland”: Florarna som är känt för<br />
sina myrar, skogar och ... mygg. Lyckligtvis<br />
hade myggsäsongen ännu inte helt börjat. På<br />
söndagmorgonen fick vi uppleva när stigen blev<br />
ett med bäcken. Sedan var maten slut och alla<br />
cyklade de många milen hem till Uppsala igen.<br />
En jättefin helg med soligt väder, vackra landskap<br />
och många fåglar som kommer att etsa<br />
sig fast i minnet.<br />
Froukje Postma, Uppsalaklubben/NJN<br />
Superfältisar vann artrace<br />
Under Kristi Himmelsfärdshelgen samlades 147<br />
fältbiologer från hela landet för att umgås och<br />
lära av varandra på artrikedomens paradisö.<br />
Fältstation Ölands stora final, artracet, är en<br />
tävling som går ut på att se så många arter<br />
som möjligt under 24 timmar. Med sina 220<br />
arter vann de tre minifältisarna Felix, Sol och<br />
William en jordskredsseger.<br />
Hur känns det att ha vunnit?<br />
Sol: Bra.<br />
William: Jag trodde inte att vi skulle vinna, jag<br />
trodde tvåa eller trea, men så vann vi ändå!<br />
Felix: Kul, jag trodde inte heller att vi skulle<br />
vinna, att minifältisar kunde göra det.<br />
Häftigaste arten?<br />
Sol och William: Ängsnätfjärilen.<br />
Felix: Johannesnycklar.<br />
Vad var roligast?<br />
Sol: Att fånga fjärilar.<br />
William: Att fånga fjärilar var kul, men nu har jag<br />
fått jättemycket skoskav efter att ha sprungit<br />
efter fjärilar i två dagar. Det ska man inte göra.<br />
Felix: Hela tiden när vi var på Alvaret själva. Och<br />
att vi hittade så många olika växter.<br />
Tänker ni ställa upp igen?<br />
Alla: Ja!<br />
Felix: Ja!<br />
William: Absolut.<br />
Hur kommer det sig att ert lagnamn var<br />
”Hunden, katten och kossan”?<br />
Felix: De var de enda tre tamdjuren vi hittade,<br />
och så lät det roligt att ha det som lagnamn.<br />
Sol: … och så drog vi lott om vem som skulle<br />
bli tvungen att vara kossan!<br />
Elin Sandberg, minifältisledare Göteborg<br />
foto: Magnus Bjelkefelt
Huggen vid Hornborgasjön<br />
Av en slump fick jag höra att västsvenska skulle<br />
åka till Hornborgasjön helgen den 8–10 april.<br />
Efter lördagsfrukosten tog vi minibussen ut<br />
till den berömda Trandansen, det vill säga den<br />
plats där tranorna utfodras med spannmål. I<br />
sanning fanns här många tranor, men det var<br />
minst lika gott om människor som stod och<br />
betraktade tranorna, så trängseln vid de bästa<br />
utkiksplatserna var ganska irriterande.<br />
Tranorna själva verkade inte bry sig det<br />
minsta om alla de som stod och glodde på<br />
dem, annars brukar det ju vara stört omöjligt<br />
att komma nära tranor vid häckmyrarna eller<br />
när de födosöker på öppna fält.<br />
Vid Hångers udde tog vi oss lite medhavd<br />
lunch under några stora ekar. Frampå sena eftermiddagen<br />
begav vi oss till Hornborgasjöns<br />
utlopp där vi bland annat såg gråhakedopping<br />
och skäggdoppingar som byggde bo. Uppe i fågeltornet<br />
fick vi syn på en fiskgjuse. Rätt vad det<br />
var så störtdök gjusen och tog en stor fisk! Med<br />
fisken i klorna seglade den iväg över skogen.<br />
Vid Hornborgasjöns naturrum fick vi se svarthalsad<br />
dopping, och hade då sett alla doppingarter<br />
utom smådopping. Från observationstornet<br />
fick vi genom tubkikare se en salskrake som<br />
låg långt ut i sjön. Härifrån bevittnade vi också<br />
ett svandrama. Två knölsvanar parade sig när<br />
en annan knölsvan blandade sig i, jagade iväg<br />
hannen och tog honan för sig själv!<br />
Efter en fågelrik helg – totalt räknade vi ihop<br />
lite över 50 arter – begav sig några av oss iväg<br />
på tjäderspan. Det skulle finnas en speltokig<br />
tjäder någonstans mellan Skövde och Lerdala.<br />
Vi lyckades hitta den där tjädern och nog var<br />
han speltokig! Mitt i vägen stod han och stoppade<br />
alla bilar som kom, en bil var alldeles repig<br />
efter tjäderns vassa näbb.<br />
Dum som jag var gick jag nära inpå i ett<br />
försök att få bra videosekvenser med kameran.<br />
Tjädern kom genast emot mig, ilsket klunkandes<br />
och väsandes. Jag backade undan men<br />
han kom efter, så jag väntade på att få några<br />
smällar av tuppens vingar. Men istället använde<br />
han sin krökta näbb, och högg mig i benet! Det<br />
gjorde fasligt ont och efteråt såg jag att jag fått<br />
ett stort blodigt köttsår.<br />
Vi beslöt oss för att locka tjädern bort från<br />
vägen, då han riskerade att bli överkörd. Det<br />
var inte svårt att få tjädern att följa oss, men nu<br />
fick Erik agera lockbete, jag hade fått tillräckligt<br />
med närkontakt! Erik fick pinna på ordentligt när<br />
tuppen satte fart efter honom. Men väl inne i<br />
skogen, när vi dragit oss tillbaka, så lugnade<br />
tuppen ner sig, fällde ner stjärtfjädrarna och<br />
började äta granskott. Trots smärtan så känner<br />
jag mig riktigt stolt över att en gång faktiskt ha<br />
fått bli tjäderbiten, bokstavligt talat!<br />
Andreas Hansen, Degerfors<br />
Klimatfrågorna<br />
på FN-bordet<br />
Under de två första veckorna i maj var vi på plats<br />
i New York och såg världens länder förhandla<br />
dygnet runt på FN:s 19:e kommission för hållbar<br />
utveckling (CSD19). I början verkade det gå vägen,<br />
förhandlingarna gick framåt och de olika arbetsgrupperna<br />
enades om det mesta. I sista stund<br />
blev de oense, kastade bort allt de hade kommit<br />
överens om dittills och avslutade konferensen<br />
utan resultat. Förvånade? Kanske inte. Besvikna?<br />
Absolut. ”Ett värre nederlag än COP15” hördes<br />
det mellan bänkarna morgonen därpå. Om ett<br />
år kommer det att vara 20 år sedan den första<br />
FNkonferensen om hållbar utveckling hölls i Rio<br />
de Janeiro. Därför är det inget vanligt CSD nästa<br />
år, utan något mycket större – Earth summit<br />
2012 eller ”Rio+20”. Meningen med Rio+20 är<br />
att lyfta frågan om hållbar utveckling till nya<br />
höjder och få ett ordentligt resultat. Att länderna<br />
misslyckades såhär fatalt året före Rio är inte<br />
bara ett nederlag utan också en varningsklocka.<br />
Miljöorganisationer världen över samlar nu kraft<br />
för att påverka sina politiker att ta Rio+20 på<br />
allvar och inte fly sitt ansvar, som de gjorde i<br />
år. Till dess kommer vi fältbiologer bilda opinion,<br />
informera och sätta press på våra politiker.<br />
Johanna Salmi och Sara Svensson,<br />
Internationella nätverket<br />
Grunderna i<br />
<strong>Fältbiologerna</strong><br />
Människor med olika mängder sömn i<br />
kroppen samlades en lördagsförmiddag på<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s kansli i Göteborg för att lära<br />
sig mer om vår förening. Det var både sprillans<br />
nya medlemmar men också sådana som varit<br />
med ett tag, men som nu ville ta steget ut att<br />
bli mer aktiva. Vi åt lunch ute i solen medan det<br />
berättades om <strong>Fältbiologerna</strong>s historia, vad vi<br />
har för aktiviteter och hur man gör om man vill<br />
fixa något själv. Inomhus blev det nördquiz och<br />
deltagarna fick svara på frågor kring natur och<br />
miljö. Vinnaren fick ett gött paket med böcker<br />
och wienernougat!<br />
När att lugnet lagt sig efter quizet kom Sofi<br />
Holmin och höll en peppande föreläsning kring<br />
klimataktivismen runt om i världen. Snacket gick<br />
över till handling och vi hade en workshop i hur<br />
man fixar aktiviteter och aktioner, något som genererade<br />
väldigt många bra idéer. <strong>Fältbiologerna</strong><br />
i Västsvenska är nu riktigt bra rustade inför kommande<br />
aktivitetsplaneringar!<br />
Jenny Luukkonen, Göteborgsklubben<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 33
internt<br />
Skriv till<br />
<strong>Fältbiologen</strong>s<br />
internsidor!<br />
Har du, din klubb, ditt distrikt<br />
eller ditt crew gjort något<br />
roligt/häftigt/spännande/viktigt?<br />
Skicka in en bild och berätta!<br />
<strong>Fältbiologen</strong>s internsidor väntar på<br />
att fyllas med allt fantastiskt fältbiologiskt<br />
världen kan tänka sig!<br />
redaktion@faltbiologerna.se<br />
är adressen.<br />
Återvinn<br />
rätt<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s styrelse<br />
Från vänster: Klas Rosenkvist, Salomon Abresparr, Carin Fröjd, Josefin Årevall, Elsa Sohlberg,<br />
Lovisa Nilsson och Patrick Scott Rossi. På bilden saknas: Hilda Bergström och Jakob Andrén.<br />
34 | <strong>Fältbiologen</strong> 2/2011<br />
Linn Andersson<br />
Matilda Kindström<br />
Författare: Linn Andersson och Matilda Kindström<br />
Pris för medlemmar: 50 kr<br />
Skolor/återförsäljare: 60 kr<br />
Ordinarie pris: 70 kr<br />
Lovisa Nilsson, ordförande<br />
073951 89 45 lovisa.nilsson@faltbiologerna.se<br />
Klas Rosenkvist, kassör<br />
073023 02 20 klasse_hbg@hotmail.com<br />
Elsa Sohlberg, sekreterare<br />
073624 71 59 whokilledmycarrot@gmail.com<br />
Patrick Scott Rossi, vice ordförande<br />
073082 87 09 patrick.scott.rossi@faltbiologerna.se<br />
Salomon Abresparr, informationssekreterare<br />
070814 20 82 salomon.abresparr@faltbiologerna.se<br />
carin Fröjd, anställdasekreterare<br />
073229 88 36 cfrojd@gmail.com<br />
Hilda Bergström, medlemssekreterare<br />
070090 80 56 hilda.bergstrom@hotmail.com<br />
Josefin Årevall, ledamot<br />
073086 63 80 josefin.arevall@hotmail.com<br />
Jakob Andrén, ledamot<br />
073817 53 59 andren.jakob@gmail.com<br />
Vill du nå hela styrelsen mejlar du<br />
styrelse@faltbiologerna.se<br />
Ny bok från<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s<br />
förlag<br />
I boken Återvinn rätt kan du läsa<br />
allt som du funderat på om material<br />
och återvinning. Antingen<br />
du är nybörjare på området och<br />
behöver grundläggande vägledning,<br />
eller en allvetande superåtervinnare<br />
som törstar efter mer.<br />
Köp boken från <strong>Fältbiologerna</strong>s<br />
förlag.<br />
50 kr!
foto: Magnus Bjelkefelt<br />
Bo på en fäbod i sommar<br />
15 juni–15 augusti. Tanken är att du under<br />
cirka 5 dagar får bo och hjälpa till på en<br />
fäbod någonstans i södra fjällen. Du får ta<br />
del i allt som sker på just den fäbod du befinner<br />
dig. Skicka fort ett mejl till josefin.<br />
arevall@gmail.com om du är intresserad,<br />
det är begränsat antal platser!<br />
Resa till Stora Karlsö med SUG<br />
15–17 juli. Stora Karlsö ligger utanför<br />
Gotlands östra kust och har den största<br />
populationen av alkfåglar i Östersjön med<br />
ca 6 500 sillgrisslor och 7 500 tordmular!<br />
Sillgrisslorna har sina bon på höga klippavsatser<br />
och låter ungarna hoppa rakt ner<br />
på stranden när de ska lära sig simma och<br />
flyga. Förutom alkfåglar finns det även<br />
ett häckande pilgrimsfalkpar på ön, och<br />
massvis med andra fåglar. Dessutom har<br />
Stora Karlsö en helt unik flora med feta<br />
arter såsom gul och vit fetknopp, och<br />
väldigt mycket Adam & Eva-orkidéer på<br />
försommaren. Vi kommer bo på Stora<br />
Karlsö:s vandrarhemsstugor, där vi lagar vår<br />
mat och spelar kort om kvällarna. Anmälan:<br />
Olof Åström olof.astrom@faltbiologerna.se<br />
0762-04 65 20<br />
Humle-XQ i Göteborgstrakten<br />
Augusti. Humlor är trevliga. Dessutom<br />
finns det bara 30 arter. Alltså är det rimligt<br />
att lära sig dem på en sommar! Vi tar med<br />
oss en expert ut och studerar det exemplar<br />
vi hittar. Anmäl dig till jenny.luukkonen@<br />
faltbiologerna.se<br />
Fjällvandring i sommar<br />
Augusti. I början av augusti drar<br />
<strong>Fältbiologerna</strong> Stockholm-Uppland-<br />
Gotland till fjällen för att vandra bland<br />
höga berg och oslagbara vidder. Vi kommer<br />
att bada i varenda liten jokk vi ser och<br />
tälta i de blommigaste fjällsluttningarna.<br />
Det blir en ganska tuff vandring genom<br />
Padel- janta, så det är ingenting för de absoluta<br />
nybörjarna. Vi planerar exakt rutt och<br />
vad vi ska ha med oss för mat tillsammans.<br />
Allt ingår men det kostar 500 kr att hänga<br />
med. Intresserad? Det finns några platser<br />
kvar! Olof Olterman 0708-20 58 07 olof.<br />
olterman@comhem.se. Häng med på den<br />
coolaste och tuffaste fjällvandringen ever!<br />
Ett skepp kommer lastat med<br />
fältbiologer<br />
Hela augusti. I sommar kommer tidernas<br />
Östersjö-projekt gå av stapeln. Det<br />
är Skeppsholmens folkhögskola och<br />
Naturskyddsföreningens havsnätverk som<br />
ligger bakom projektet. Cirka 20 ungdomar<br />
kommer att segla runt östkusen med en stor<br />
skuta och föra med sig en utställning om<br />
havsmiljö i allmänhet och Östersjön i synnerhet.<br />
Med på skeppet finns två representanter<br />
från <strong>Fältbiologerna</strong>, Elin Sandberg<br />
och Erik Börjesson, med en egen fältbiologisk<br />
utställning och en ansenlig mängd<br />
värvarmaterial. Vår utställning kommer<br />
att handla om vilka olika arter som kommit<br />
och gått i Östersjön sedan istiden. Vårt<br />
syfte är att väcka fascination och vilja att<br />
bevara livet i Östersjön. Detta gör vi bland<br />
annat med hjälp av håvar, stereoluppar,<br />
sänkhåv och en del på förhand fångade djur<br />
i akvarium. Om du vet dig vara i närheten<br />
av någon av hamnarna vi gästar – tveka inte<br />
att komma dit och ta dig en titt. Kontakt:<br />
Erik Börjesson 0768-63 24 27, Elin Sanberg<br />
0736-31 19 02.<br />
kalendarium<br />
Sommar med<br />
<strong>Fältbiologerna</strong><br />
Way out West<br />
11–13 aug. Som vanligt finns <strong>Fältbiologerna</strong><br />
på plats under årets festival! Vill du vara<br />
med och värva medlemmar? Hör av dig till<br />
Jenny på jenny.luukkonen@faltbiologerna.<br />
se eller 0703-688 961 så fort som möjligt!<br />
Uppstartsmöte för Göteborgsklubben<br />
31 augusti. Alla medlemmar är hjärtligt välkomna<br />
att planera våra aktiviteter för hösten!<br />
Är du ny är detta också ett bra tillfälle att<br />
få reda på mer om <strong>Fältbiologerna</strong> och träffa<br />
folk. Vi ses på kansliet på Pölgatan 5 (vid<br />
Stigbergstorget) kl 18.00. Undrar du något<br />
så mejla gbg.styrelse@faltbiologerna.se<br />
Invigningsfest för ny hemsidan<br />
3 september. Fest och funktion. Lär dig<br />
hur <strong>Fältbiologerna</strong>s nya hemsida funkar,<br />
hur du kan uppdatera den och använda<br />
dig av den. Det blir fest också för att fira<br />
vårt nya fantastiska kommunikationsmedel.<br />
Göteborgstrakten. Info och anmälan till<br />
Agnes Limé 0736-45 15 99.<br />
Månadsträffar i Göteborg<br />
I höst. Under hösten kommer vi ha möten<br />
en gång i månaden som kombineras med föreläsningar<br />
kring allt från stadsplanering till<br />
ekosofi, aktivitetsplanering och gött häng.<br />
Fixar gör distriktets Klubbsporre, hör av<br />
dig till henne på mejlen jenny.luukkonen@<br />
faltbiologerna.se för info och spana på mejllistorna<br />
och hemsidan.<br />
<strong>Fältbiologen</strong> 2/2011 | 35
POSTTIDNING B<br />
<strong>Fältbiologerna</strong><br />
Brunnsgatan 62<br />
802 52 Gävle<br />
Såhär viker du ihop loppan: 1. Klipp ut loppan. 2. Vik pappret till en trekant, vik tillbaka, gör en trekant åt andra hållet och vik tillbaka till en<br />
kvadrat. 3. Vänd pappret med så bilderna hamnar neråt 4. Vik de färglada hörnen in mot mitten. 5. Vänd på pappret igen. 6. Vik in de nya<br />
hörnen mot mitten. 7. Pilla in fingrarna under flikarna på undersidan och pressa hörnen mot varandra. 8. Klart!<br />
ADRESSUPPDATERING<br />
111 015 300<br />
Vid definitiv avflyttning eller felaktig adress sänds<br />
försändelsen vidare till nya adressen. Rapportkort med<br />
nya adressen sänds till postkontoret.<br />
110 06 Stockholm<br />
Fixa en<br />
gratisbutik<br />
Hjälp<br />
laven fl ytta<br />
Konceptet är genialt: folk lämnar in<br />
något de inte behöver och får med sig<br />
en bättre pryl hem.<br />
Följ receptet på sidan 2, ladda<br />
sprayfl askan och fyll staden med<br />
budskap som sprider sig.<br />
Graffa<br />
med mossa<br />
Tävla i<br />
fågelkryss<br />
Hitta en lav, en fi skelina och ett lagom<br />
soligt träd. Transplantera på laven och<br />
vips, en liten insats i kampen för den<br />
biologiska mångfalden.<br />
Det pågår en årskryss-tävling på<br />
<strong>Fältbiologerna</strong>s hemsida! I tidningen kan<br />
du läsa in dig på ekokryss-reglerna.<br />
Loppan<br />
<strong>Fältbiologen</strong><br />
2/2011<br />
Perfekt för en solig sommardag.<br />
Skaffa en håv och en fjärilsbok och<br />
spring efter alla blå och fl addrande kryp.<br />
Läs mittuppslaget i denna tidning.<br />
Låna en signalartsbok och leta värdefulla<br />
arter! Du lär behöva en lupp,<br />
kännetecknen är ofta ganska små.<br />
Ute i naturen. Inne i miljödebatten.<br />
Arta<br />
en blåvinge<br />
Gör en<br />
aktion!<br />
Det är många knäppa grejer som pågår<br />
ute i världen. Kärnkraft till exempel.<br />
Samla ihop dina kompisar och gör<br />
något som syns!<br />
Skriv ut en nyckel och ta med<br />
luppen till närmsta hav, sjö eller pöl med<br />
klart vatten. Kalksten ökar oddsen att<br />
hitta en urtidsväxt.<br />
Rädda<br />
en signalart<br />
Studera<br />
en kransalg<br />
<strong>Fältbiologerna</strong> är en organisation för miljö- och naturintresserade ungdomar. Inga vuxna ledare, inga religiösa<br />
eller partipolitiska bindningar. Ute i naturen: Lär dig mer om fåglar eller inventera hotade skogsområden. Inne<br />
i miljödebatten: Var med och protestera när motorvägar planeras i känsliga områden, konfrontera ansvariga<br />
politiker och samla in pengar för den sista spillran ursprunglig skog i Sverige.<br />
Bli medlem GRATIS genom att skicka ett sms till 724 56! Skriv:<br />
FÄ (mellanslag) namn, adress, telefonnummer, juridiskt kön, födelseår och gärna e-postadress.