Riv stängslen - Mediestudier
Riv stängslen - Mediestudier Riv stängslen - Mediestudier
mot ”invandrare”. ”Dom” är i det här fallet personer som inte delar en modern syn på kvinnors individuella rättigheter. ”Vi” är alla som gör det, oavsett nationalitet och etnisk bakgrund. Fokus ligger då på värderingar, inte på grupptillhörighet. Patriarkala värderingar kan visserligen vara vanligare hos vissa grupper – kurdernas roll som syndabockar kan ingen ha missat – men grupptillhörighet är knappast det enda som bestämmer människors åsikter. Och även om en modern kvinnosyn är ovanligt brett förankrad i Sverige är det avgörande för samtalet att jämställdhet inte görs till en fråga om svenskhet. Det finns självklart ingen motsättning mellan att vara kurd, irakier eller somalier och att hysa jämställda värderingar. Om man lär sig att se det föränderliga och sammansatta i alla människors identitet undviker man onödiga murar. 3 Då kvarstår det andra problemet, vad ”vi” ska göra med de andra som tycker annorlunda. Fortfarande är riktningen klar, hierarkin mellan värderingarna fastslagen. Hur hanterar man det i ett jämlikt samtal? Ur majoritetssvensk – eller iransk feministisk – synvinkel kan svaret verka självklart: Kör på. Jämställdheten är ju inte förhandlingsbar. Strategin är kamp snarare än samtal. Men den som någon gång har hört frågan diskuteras i Fittjaskolans matsal vet att den strategin möter rasande motstånd. Det finns många sjalmammor som är beredda att försvara kyskhetskulturen till sista blodsdroppen och som betraktar koranens kvinnosyn som helt överlägsen den västerländska. Vilken plats har de i diskussionen? Hur åstadkommer man egentligen förändring – om det nu är det som är målet? Är det ens meningsfullt att försöka mötas? En pedagogisk modell Marikka Patrakka, mellanstadielärare i Albyskolan, brottades med samma fråga vid tidpunkten för artikelserien. Hon hade gått in i yrket med en starkt patos för jämställdhet, men upptäckte snart att pekpinnarna inte räckte särskilt långt: ”I början tyckte jag att det var jättesvårt att vara representant för det svenska samhället, att inte köra över eller trampa på FRÄMLINGAR 83
någons integritet. Det får inte kännas som om jag ser ner på deras kultur, då får man inget samtal”. I stället hittade hon på olika övningar för att få eleverna att dramatisera och diskutera värderingar i känsliga frågor: Vad gör man om ens kompis i smyg blir tillsammans med någon av en annan religion? Vad gör man om en klasskamrat blir slagen av sina föräldrar? – Hur står det i lagen? frågar Marikka och alla vet förstås att aga är förbjudet. Men, inflikar en flicka, om barnet har gjort någonting och föräldrarna vill uppfostra det med en örfil, det kan man inte säga någonting om. Många i klassen är av samma åsikt. Misshandel är förstås fel och det är bra att föräldrarna anpassar sig och lär sig diskutera med barnen. Men en lag som förbjuder örfilar är svår att riktigt ta på allvar. Föräldrarna vill ju faktiskt ens bästa. Framför allt vore det taskigt för föräldrarna om de inte får vara sig själva. Marikka Patrakka fördömer inte. Hon förklarar, uppe i lärarrummet: – Man vinner ingenting på att börja med att säga ”det här är förbjudet”. Då hamnar de i försvarsställning. Det blir som att man ifrågasätter deras kulturella bakgrund. I stället måste man göra det möjligt för dem att prata om det. Det här, liksom med jämställdheten, är värderingar som jag inte kan ändra på en vecka eller en termin. Men jag kan få barnen att själva ställa frågan. Och jag är alltid tydlig med vad jag själv tycker. Marikka Patrakka ser sig som feminist och upprörs över när pojkar och flickor inte får samma frihet. Det första hon gjorde när hon började i höstas var att se till att flickorna fick prata lika mycket som killarna – en praktisk och utmanande lektion i jämställdhet. Men hon avskyr också generaliseringar och gränsdragningar mellan invandrare och svenskar: lika stora skillnader går att hitta mellan en svensk konstnärsfamilj i innerstaden och en arbetarfamilj på en bruksort i Bergslagen, påpekar hon. – Jag vet många invandrare som uppfostrar sina söner jämställt. De får lära sig att laga mat och tvätta hemma, men det vågar de inte berätta för då blir de retade. Därför är det jätteviktigt att prata med barnen om det här. Man måste börja tidigt så att de börjar ifrågasätta. Då kan de dra sina egna slutsatser. 4 Marikka Patrakkas metod kan ses som en modell för hur ett respektfullt men ändå tydligt normativt samtal kan bedrivas, också i offentligheten: det går att både som lärare och journalist ta ställning mot aga och patriarkal uppfostran utan att för den skull utesluta dem som tycker annorlunda ur 84 FRÄMLINGAR
- Page 28 and 29: allvar nu, efter alla år? Äntlige
- Page 30 and 31: gefär samma sociala ställning som
- Page 32 and 33: Åbyborna och övriga DN-läsare, o
- Page 34 and 35: Läsardiskussion i mars 2000. Allt
- Page 36 and 37: I stället gällde det återigen at
- Page 38 and 39: • • • • • Gå bortom den
- Page 40 and 41: som förs av politiker och experter
- Page 42 and 43: esluten och resultaten, inte på de
- Page 44 and 45: deltagardemokrati med deliberativa
- Page 46 and 47: inriktning - och därmed dess inver
- Page 48 and 49: Traditionella elitdemokrater (eller
- Page 50 and 51: Det som skiljer är mest vem som sk
- Page 52 and 53: 4 Samtal Maktskillnader Redovisning
- Page 54 and 55: - Det enda man kan göra är att ly
- Page 56 and 57: Hur ser då ett fungerande offentli
- Page 58 and 59: möjligheten till kompromiss. För
- Page 60 and 61: gen fungerar. ”Jag är övertygad
- Page 62 and 63: från sammanhang), samtidigt som po
- Page 64 and 65: 5 Privatsaker ”Det föreligger en
- Page 66 and 67: Vi pejlade inställningen till valf
- Page 68 and 69: jamin Barber, är politiken något
- Page 70 and 71: esluten som få egentligen önskade
- Page 72 and 73: Nittonåriga tjejer, fyrtiotreårig
- Page 74 and 75: 6 Lundquist (2001), 249 7 Samtidigt
- Page 76 and 77: skulle behövas att alla som flytta
- Page 80 and 81: samtalet. Hela poängen är att all
- Page 82 and 83: Det gemensamma - igen ”Ja, vad sk
- Page 84 and 85: för många av våra temasidor i ti
- Page 86 and 87: att hitta sätt att diskutera probl
- Page 88 and 89: 7 Folkets röst Idioter Telefonen r
- Page 90 and 91: människor på sidorna så att tidn
- Page 92 and 93: till läsarnas tio-i-topp-lista öv
- Page 94 and 95: fram det komplexa och svårtolkade
- Page 96 and 97: Medborgarens blick En mannen-på-ga
- Page 98 and 99: Ska programledare få bära slöja
- Page 100 and 101: tion to it”, skriver till exempel
- Page 102 and 103: per in fler, annars kan motsättnin
- Page 104 and 105: hamnar i Viksjö. Fast det är samm
- Page 106 and 107: Hej! Oerhört intressant tema. Viss
- Page 108 and 109: Noter 1 Janne Josefssons dolda kame
- Page 110 and 111: ten, Göteborgs-Tidningen, Vestmanl
- Page 112 and 113: Vi tillbringade tre veckor på Skä
- Page 114 and 115: Ett enkelt flygblad med frågor är
- Page 116 and 117: Tips 9: Sätt ihop en panel En läs
- Page 118 and 119: utbildad medelklass i bostadsrätt
- Page 120 and 121: gör. Även om de verkar leda bort
- Page 122 and 123: • • • Modellen är enkel: Gå
- Page 124 and 125: Andra verktygslådan: Välja ämne
- Page 126 and 127: Gå till polisen? Aldrig. Artikelse
någons integritet. Det får inte kännas som om jag ser ner på deras kultur,<br />
då får man inget samtal”. I stället hittade hon på olika övningar för att få<br />
eleverna att dramatisera och diskutera värderingar i känsliga frågor: Vad<br />
gör man om ens kompis i smyg blir tillsammans med någon av en annan<br />
religion? Vad gör man om en klasskamrat blir slagen av sina föräldrar?<br />
– Hur står det i lagen? frågar Marikka och alla vet förstås att aga är<br />
förbjudet. Men, inflikar en flicka, om barnet har gjort någonting och<br />
föräldrarna vill uppfostra det med en örfil, det kan man inte säga någonting<br />
om.<br />
Många i klassen är av samma åsikt. Misshandel är förstås fel och det är bra<br />
att föräldrarna anpassar sig och lär sig diskutera med barnen. Men en lag<br />
som förbjuder örfilar är svår att riktigt ta på allvar. Föräldrarna vill ju faktiskt<br />
ens bästa. Framför allt vore det taskigt för föräldrarna om de inte får vara<br />
sig själva.<br />
Marikka Patrakka fördömer inte. Hon förklarar, uppe i lärarrummet:<br />
– Man vinner ingenting på att börja med att säga ”det här är förbjudet”.<br />
Då hamnar de i försvarsställning. Det blir som att man ifrågasätter deras<br />
kulturella bakgrund. I stället måste man göra det möjligt för dem att prata<br />
om det. Det här, liksom med jämställdheten, är värderingar som jag inte kan<br />
ändra på en vecka eller en termin. Men jag kan få barnen att själva ställa<br />
frågan. Och jag är alltid tydlig med vad jag själv tycker.<br />
Marikka Patrakka ser sig som feminist och upprörs över när pojkar och<br />
flickor inte får samma frihet. Det första hon gjorde när hon började i höstas<br />
var att se till att flickorna fick prata lika mycket som killarna – en praktisk och<br />
utmanande lektion i jämställdhet. Men hon avskyr också generaliseringar och<br />
gränsdragningar mellan invandrare och svenskar: lika stora skillnader går att<br />
hitta mellan en svensk konstnärsfamilj i innerstaden och en arbetarfamilj på<br />
en bruksort i Bergslagen, påpekar hon.<br />
– Jag vet många invandrare som uppfostrar sina söner jämställt. De får lära<br />
sig att laga mat och tvätta hemma, men det vågar de inte berätta för då blir<br />
de retade. Därför är det jätteviktigt att prata med barnen om det här. Man<br />
måste börja tidigt så att de börjar ifrågasätta. Då kan de dra sina egna<br />
slutsatser. 4<br />
Marikka Patrakkas metod kan ses som en modell för hur ett respektfullt<br />
men ändå tydligt normativt samtal kan bedrivas, också i offentligheten:<br />
det går att både som lärare och journalist ta ställning mot aga och patriarkal<br />
uppfostran utan att för den skull utesluta dem som tycker annorlunda ur<br />
84 FRÄMLINGAR