Riv stängslen - Mediestudier
Riv stängslen - Mediestudier Riv stängslen - Mediestudier
Varför skulle den slags journalistik vi har just nu vara uttryck för den bästa möjliga ordningen? Varför ska just journalisterna friskrivas från ansvar? Tycker vi att det offentliga samtalet fungerar bra? Kommer folk till tals? Känner människor sig delaktiga? Mediernas roll har bevisligen förändrats kraftigt under 1900-talet. Den nuvarande journalistiska doktrinen har vi levt med i några decennier, på sin höjd. Den kommer att fortsätta att förändras. Och den förändringen kan både medborgare och journalister vara med och driva. Visst kan och bör man också söka arenor vid sidan om pressen, men mediernas betydelse för det offentliga samtalet kommer inte att minska. Vi måste kräva att den makten används så bra som möjligt – alltså bättre. Det handlar om vilken slags demokrati vi vill ha. Ska samhället vara till för Solveig och Fikret i Skärholmen? Ska det finnas platser där det går att mötas? Det är bara att välja. Noter 1 Refererad av Boëthius i Mediernas svarta bok (2002) 2 Ibid. 140, 160 3 Ibid. 163 4 Boëthius (1997), 18, se också Nerman: Den offentliga lögnen (1997) 5 Den åsikten ger bland annat Rune Premfors (2000) uttryck för: ”Man ska nog inte vara för optimistisk med avseende på möjligheterna att förändra massmedias grundläggande villkor och inriktning i det politiska livet”. 6 Maria-Pia Boëthius lämnar, när det kommer till kritan, dörren på glänt för denna möjlighet. Hon hänvisar till den amerikanske medieadvokaten Bruce Stanford, som anser att journalisterna sitter på en begärlig vara, sitt yrkeskunnande, och att de inte i tillräcklig utsträckning utnyttjat denna tillgång för att försvara sitt yrke och sin yrkesheder. Medieägarna kommer att inse att de inte klarar sig utan denna yrkeskår, vilket borde ge journalister en helt ny förhandlingsposition. ”Vi får väl se”, kommenterar M-P Boëthius (2002), s 270 7 Jay Rosen (intervju i mars 2001): ”Det räcker inte med utbildning på journalisthögskolor, det kräver intresserade redaktionschefer och chefredaktörer.” 8 Becksmo och Stjernfeldt: Public journalism på svenska dagstidningar (2001) 9 Asp 1998 i JMG-granskaren 1/98 10 ”Excuse me while I run screaming from the room”, löd kommentaren från Washington Post-journalisten David Remnick, när reformrörelsen först gav sig till känna i början av 1990-talet. För en genomgång av kritiken se Rosen (2000), 177 ff och Lambeth m fl, red (1998) 11 En genomgång av det amerikanska forskningsläget finns i Massey & Haas (2002). Se också Friedland & Nichols (2002). Danska attitydundersökningar bekräftar bilden av blan- MÖJLIGHETERNA 189
dade preferenser, se Lund (2001). Svenska kvantitativa kartläggningar saknar tillräckligt spetsiga kategorier för att skilja ut medborgarjournalistik, se Strömbäck (2001b), 142ff. 12 Eksterowicz & Roberts, red (2000), 121. Den refererade undersökningen gjordes 1996 av American Society of Newspaper Editors. 13 I de så kallade MIO-undersökningarna frågar man till exempel om politiska journalister ska ”öka människors kunskap om politik” och ”ta upp frågor som människor tycker är viktiga”, men det är inte formuleringar som underlättar urskiljandet av public journalism. Se Strömbäck (2001b) 14 Lund: Forskning om medier og demokrati (2001) 15 Intervju med Jay Rosen, mars 2001. 16 Mikael Gilljam och Ola Jodal visade 2002 att stödet för ett deltagardemokratiskt ideal inte är så starkt som politiker och forskare gärna tror. 14 procent sympatiserar tydligt med deltagardemokratin, ytterligare 30 procent vill ha ”både och” med tonvikt på deltagardemokrati, medan resten, 56 procent, lägger tyngdpunkten mer på den representativa valdemokratin (som drar åt det elitdemokratiska hållet). Kategorin samtalsdemokrati (eller deliberativ demokrati) saknas i studien. Gilljam & Jodal (2002) 17 Ibid, 170 18 Endast 25 procent av den danska befolkningen vill att journalisterna sätter dagordningen, mot 67 procent av journalisterna, se Lund (2001). 19 American Society of Newspaper Editors 1999, refererad i Eksterowicz & Roberts, red (2000), 37ff 20 Friedland &Nichols (2002) 21 Heikkilä & Kunelius: Public Journalism in a ”Peoples Home” (2003) 22 Ibid. Se också Heikkilä (2000). 23 Intervju i mars 2001 24 Strömbäck (2001b), 149ff 25 Uppgift från centrets föreståndare Jan Schaffer. Projektbidragen varierade mellan 3 000 och 60 000 dollar. Genomsnittet under de senaste åren var 18 000 dollar. 26 Demokratiutredningen uttrycker stor motvilja mot att ”politiskt styra journalistiken” – ens genom att ha synpunkter på journalistikens inriktning. SOU 2000:1, 279 27 Premfors (2000), 212 28 Edin & Widestedt: Publik sökes (2002), 65ff 29 Proposition 2001/2002:80, 28 (Demokratipropositionen) 30 Vilket inte hindrar att han ser en roll i demokratin för traditionell ”analytisk” kvalitetsjournalistik. Ljunggren (2003). 31 Se Bengtsson (2001) 32 Mikael Funke i Media i fokus 1:2000 190 MÖJLIGHETERNA
- Page 134 and 135: Ovanliga bildlösningar kan väcka
- Page 136 and 137: Texten låg under en stort uppdrage
- Page 138 and 139: Tidningen måste vara en plats där
- Page 140 and 141: Att lägga människorna högst upp
- Page 142 and 143: • • • Lyft fram fungerande ex
- Page 144 and 145: Ordning på ungarna? En diskussion
- Page 146 and 147: tar. Förvaltningen skulle kunna sa
- Page 148 and 149: f Också i vanligt nyhetstempo g
- Page 150 and 151: tycka att vi behöll samma grepp li
- Page 152 and 153: - Testa frågeställning och vinkel
- Page 154 and 155: 9 Resultat Den tändande gnistan So
- Page 156 and 157: vaktmästaren, uppvuxen i stadsdele
- Page 158 and 159: tiklarna fick uppenbarligen inte in
- Page 160 and 161: Erfarenheter utifrån Just ett öka
- Page 162 and 163: Farhågor och kritik Kritiken mot p
- Page 164 and 165: slutet blev mobila redaktionen bät
- Page 166 and 167: höja folkets åsikter till något
- Page 168 and 169: enda uppgiften att förse konsumtio
- Page 170 and 171: vilja och förmåga att hävda andr
- Page 172 and 173: Anmärkningsvärt är att 51 av de
- Page 174 and 175: Om de danska siffrorna och stämnin
- Page 176 and 177: Kritikern William F Woo skriver att
- Page 178 and 179: Ändå är det kapplöpningen om ny
- Page 180 and 181: Lösning tre: public service Nu har
- Page 182 and 183: antiglobaliseringsrörelsen som tar
- Page 186 and 187: Sammanfattning och slutord DEN HÄR
- Page 188 and 189: hanteras av människor tillsammans.
- Page 190 and 191: Referenser Amnéus, Alex (2003): Pu
- Page 192 and 193: Lambeth, Edmund, Meyer, Philip och
- Page 194: 001208 ”Svårt välja bort tryggh
Varför skulle den slags journalistik vi har just nu vara uttryck för den<br />
bästa möjliga ordningen? Varför ska just journalisterna friskrivas från<br />
ansvar? Tycker vi att det offentliga samtalet fungerar bra? Kommer folk<br />
till tals? Känner människor sig delaktiga? Mediernas roll har bevisligen<br />
förändrats kraftigt under 1900-talet. Den nuvarande journalistiska doktrinen<br />
har vi levt med i några decennier, på sin höjd. Den kommer att<br />
fortsätta att förändras. Och den förändringen kan både medborgare och<br />
journalister vara med och driva. Visst kan och bör man också söka arenor<br />
vid sidan om pressen, men mediernas betydelse för det offentliga samtalet<br />
kommer inte att minska. Vi måste kräva att den makten används så<br />
bra som möjligt – alltså bättre. Det handlar om vilken slags demokrati vi<br />
vill ha. Ska samhället vara till för Solveig och Fikret i Skärholmen? Ska<br />
det finnas platser där det går att mötas? Det är bara att välja.<br />
Noter<br />
1 Refererad av Boëthius i Mediernas svarta bok (2002)<br />
2 Ibid. 140, 160<br />
3 Ibid. 163<br />
4 Boëthius (1997), 18, se också Nerman: Den offentliga lögnen (1997)<br />
5 Den åsikten ger bland annat Rune Premfors (2000) uttryck för: ”Man ska nog inte vara<br />
för optimistisk med avseende på möjligheterna att förändra massmedias grundläggande<br />
villkor och inriktning i det politiska livet”.<br />
6 Maria-Pia Boëthius lämnar, när det kommer till kritan, dörren på glänt för denna möjlighet.<br />
Hon hänvisar till den amerikanske medieadvokaten Bruce Stanford, som anser att<br />
journalisterna sitter på en begärlig vara, sitt yrkeskunnande, och att de inte i tillräcklig<br />
utsträckning utnyttjat denna tillgång för att försvara sitt yrke och sin yrkesheder. Medieägarna<br />
kommer att inse att de inte klarar sig utan denna yrkeskår, vilket borde ge journalister<br />
en helt ny förhandlingsposition. ”Vi får väl se”, kommenterar M-P Boëthius (2002),<br />
s 270<br />
7 Jay Rosen (intervju i mars 2001): ”Det räcker inte med utbildning på journalisthögskolor,<br />
det kräver intresserade redaktionschefer och chefredaktörer.”<br />
8 Becksmo och Stjernfeldt: Public journalism på svenska dagstidningar (2001)<br />
9 Asp 1998 i JMG-granskaren 1/98<br />
10 ”Excuse me while I run screaming from the room”, löd kommentaren från Washington<br />
Post-journalisten David Remnick, när reformrörelsen först gav sig till känna i början av<br />
1990-talet. För en genomgång av kritiken se Rosen (2000), 177 ff och Lambeth m fl, red<br />
(1998)<br />
11 En genomgång av det amerikanska forskningsläget finns i Massey & Haas (2002). Se<br />
också Friedland & Nichols (2002). Danska attitydundersökningar bekräftar bilden av blan-<br />
MÖJLIGHETERNA 189