Skogspolitisk historia
Skogspolitisk historia
Skogspolitisk historia
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Skogspolitisk</strong> <strong>historia</strong><br />
grövre skog på hela fastigheter och köp av hela fastigheter som genast i det närmaste kalhöggs av<br />
s.k. "skogsjobbare". Detta oroade i hög grad såväl allmänheten, skogsvårdsstyrelserna som politikerna.<br />
I årsberättelse 1913 från Skogsvårdsstyrelsen i Skaraborgs län skrivs bl.a.: "--- med de nuvarande<br />
höga priserna även på props och på pappersmasseved, så sparas icke heller ungskogen. Ett<br />
flertal exempel finnas, då till och med 25-årig skog fått falla för dessa virkeshungrande affärsmän,<br />
som numera oftast komma från andra län."<br />
1914 skrev samma skogsvårdsstyrelse följande: "Många hava - - de skogsägare varit, som av<br />
vinningslystnad passat på de goda konjunkturerna och i förtid avverkat stora arealer med ungskog".<br />
I årsberättelsen från Skogsvårdsstyrelsen i Stockholms län samma år skrev man så här: "Ungskogarna<br />
- - - - har det under året varit maktpåliggande att skydda mot lagvidrig avverkning, då<br />
nämligen spekulationsraseriet utsträckts till dessa och personer ur nästan alla samhällsklasser<br />
syssla med virkesaffärer inom länet".<br />
År 1917 hotades landet av bränslebrist landet p.g.a. utebliven stenkolsimport samtidigt som den<br />
från transportsynpunkt tillgängliga vedförekomsten var begränsad. Detta ledde till höga virkespriser<br />
och extraordinära vedavverkningar. Bränslekommissionen, som sedan 1914 ansvarade för<br />
vedförsörjningen i landet, fann vid sin genomgång av läget våren 1917 att fastigheter som redan<br />
genomhuggits av kommissionen, därefter totalt skövlats på skog p.g.a. de höga virkespriserna.<br />
Kommissionen tillskrev därför regeringen och föreslog en tillfällig lag som skyddade ungskogen<br />
och som även skyddade den äldre skogen mot "skogsjobbarnas" hänsynslösa avverkningar och<br />
osunda spekulationer med fastigheter. Efter en snabb handläggning antog riksdagen 1918 de<br />
föreslagna riktlinjerna, som senare förnyades varje år fram till 1923. Reglerna innebar bl.a. avverkning<br />
ej fick ske i strid med "god skogsvård" och att på nyförvärvade fastigheter fick inte<br />
slutavverkningar ske årligen på större areal än 2% av fastighetens produktiva skogsmark utan<br />
tillstånd av skogsvårdsstyrelsen.<br />
Skogslagstiftningskommittéen framlade 1918 sitt förslag till ändrad lagstiftning och efter flera<br />
turer 8 , bl.a. utarbetade såväl Domänstyrelsen som skogsvårdsstyrelsernas ombudsmannamöte<br />
egna lagförslag. Först 1923 kom propositionen och den nya lagen antogs samma år av riksdagen.<br />
3.3.2. Mål<br />
1923 års lag inleds med en allmän principdeklaration - en portal - nämligen "att skogsmark skall<br />
användas till skogsbörd". Här fastslås för första gången det statliga intresset av skogsproduktionen<br />
eller som det uttrycks i Kommittéebetänkandet: "Grundprincipen i den föreslagna lagen är,<br />
att det icke får bero på den enskilde jordägarens gottfinnande, om han vill utnyttja sin skogsmark<br />
för produktion, utan att det skall åligga honom skyldighet härutinnan." Denna princip har därefter<br />
rått genom hela 1900-talet.<br />
I 3§ sägs att "yngre skog må icke, - - -, avverkas annorledes än genom för skogens utveckling<br />
ändamålsenlig gallring". Begreppet "yngre skog" ersatte den provisoriska lagens "ungskog" och<br />
innebar att skyddet nu omfattade skogen upp till medelåldern, dvs. för större delen av den period<br />
då volymtillväxten är hög. Av bl.a. riksdagsbehandlingen framgår att man med det menat " ett<br />
skogsbestånd är att hänföra till yngre skog enligt 3§, då dess värde som i skogen kvarstående<br />
produktionsmedel genom beståndets tillväxtenergi i väsentlig grad överstiger dess realisationsvärde".<br />
Detta innebar att skogen var skyddat upp till "2/3 av den i ordnat skogsbruk under liknande<br />
förhållanden allmänt tillämpade mogenhetsåldern".( Skogsvårdsstyrelsernas möteshandlingar<br />
1924 sid 31 och 89). För den äldre skogen gällde dock i stort samma avverkningsregler<br />
8 Det kan vara av intresse att notera att beträffande avverkning av äldre skog(fröträdsmogen skog) föreslogs "att<br />
den ej fick avverkas på sådant sätt att särskilda kulturåtgärder skulle bli av lag nödvändiga" utan att först anmäla<br />
sådan avverkning till skogsvårdsstyrelsen. Om svar på anmälan ej lämnats inom två månader skulle avverkningen<br />
kunna verkställas. Kritiken på just detta förslag blev stark. Enligt bl.a. Sveriges skogsägareförbund var skogsvårdsstyrelserna<br />
inkompetenta för ett sådant arbete och de enskilda skogsägarna var inte intresserade att "bliva<br />
överlämnade åt styrelsernas godtycke". Kommittéens förslag ströks också ur propositionen. Istället infördes<br />
möjlighet för skogsvårdsstyrelserna att ingripa om föryngringsåtgärderna inte utförts inom rimlig tid.<br />
38