IDENTITETSSKAPANDE I STUDENTFÖRENINGEN ULRIKA ... - DiVA
IDENTITETSSKAPANDE I STUDENTFÖRENINGEN ULRIKA ... - DiVA
IDENTITETSSKAPANDE I STUDENTFÖRENINGEN ULRIKA ... - DiVA
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
I V - ’ S T U D E N T E N ’ S O M E N K Ö N S - O C H K L A S S K O N S T R U K T I O N :<br />
E N G E N E A L O G I S K A N A L Y S A V T I D I G A R E F O R S K N I N G<br />
Ellen Fries illustrerar i hög grad den känsla av dubbelt utanförskap många kvinnor<br />
troligtvis kände, när de överträdde gränserna för det symboliskt kvinnliga<br />
genom att ta steget in i universitetens värld (Rönnholm, 1999). 63<br />
För att bryta sin isolering i studentlivet organiserade sig enligt Rönnholm<br />
(1999) många kvinnor i olika föreningar eller sällskap. Men dessa organisationer<br />
blev också verktyg för att komma i åtnjutande av de rättigheter som var<br />
förbehållna männen. Visserligen sades kvinnorna vara välkomna i många sammanhang,<br />
till exempel nationerna och en del kristna eller politiska studentföreningar.<br />
Men kvinnorna var relativt få och föreningsformerna starkt präglade av<br />
”ett manligt språk och en manlig kultur” (s 195), och därför vågade sig få kvinnor<br />
dit. Med de manliga föreningarna som förebild organiserade sig kvinnor,<br />
för att som Rönnholm skriver: lära sig ”debattera, argumentera och tala offentligt”<br />
i sina egna klubbar” (s 193). De skapade ett eget utrymme där de kunde<br />
diskutera samhällsfrågor som anknöt till dem själva. Ofta debatterades till exempel<br />
de kvinnliga akademikernas utbildning och möjligheter att göra karriär.<br />
I dessa föreningar försökte kvinnorna också utveckla ett systerskap, liknande de<br />
manliga föreningarnas homosocialitet, men med en kvinnlig symbolik kring<br />
festritualerna. 64 Studentskorna umgicks exempelvis utan mängder av alkohol<br />
och använde ofta spex och uppträdanden för att uttrycka politiska åsikter. 65<br />
_________________________________________________<br />
63 Lydia Wahlström (u.å., s 171) student i Uppsala under 1890-talet, berättar hur manliga<br />
studenter ”gärna roade oss med historier om våra okvinnliga kamrater”. Detta följdes<br />
givetvis av komplimanger där hon och hennes vänner framstod som ”lysande undantag”.<br />
Bilden av den okvinnliga studentskan användes alltså inte i alla lägen. Studentskorna i<br />
Uppsala drabbades enligt Wahlström ofta av skvaller och ogillande från stadens<br />
familjeflickor och deras mödrar som inte gillade den ökade konkurrensen på<br />
äktenskapsmarknaden. Ronne (2000) menar utifrån ett litteratursociologiskt perspektiv att<br />
det som särskiljer kvinnliga författares universitetsskildringar från samma tid är deras<br />
beskrivningar av det privata livet. De kvinnliga författarna behandlar sin studietid utifrån<br />
de återverkningar det gett på privatlivet och sin roll som ’ny kvinna’ i förhållande till<br />
könsidentitet och sexualitet. De manliga författarna beskriver den manlige studentens<br />
relation till universitetets offentliga arena.<br />
64 Från läroverkets miljö finns dock exempel på att de unga kvinnorna i sina egna<br />
föreningar inte alltid var särskilt snälla flickor. Här uttryckte de nämligen sitt motstånd<br />
mot den manliga normen genom att även våga ge sig på att förlöjliga och skämta om de<br />
män de kände sig förtryckta av (Johansson, 2000).<br />
65 De tidiga australiensiska studentskorna mötte samma problem som de svenska<br />
kvinnorna inom akademin. På samma vis kom de också att använda sig av egna<br />
studentföreningar för att hävda sina rättigheter (Mackinnon, 1997). För de kvinnliga<br />
amerikanska pionjärerna i den högre utbildningen var situationen också liknande, trots att<br />
dessa vistades i en specifik college-kultur. Föreningsengagemang blev även för dessa<br />
kvinnor en strategi för att lära sig tala och höras och så småningom försöka förbättra sin<br />
ställning på campus (Miller Solomon, 1985). Vid de engelska universiteten möttes de<br />
första kvinnorna både av öppet motstånd, likväl som alkoholtraditioner och förklädesregler,<br />
som uteslöt dem från stora delar av studentlivet. I sina egna studenthem och<br />
föreningar, till exempel debattklubbar, tränade de sig att tala och skärpa argumenten för<br />
att kunna kämpa för sina rättigheter (Dyhouse, 1995).<br />
51