Intervju med Ingemar Svensson - Pedagogiska Resurser
Intervju med Ingemar Svensson - Pedagogiska Resurser
Intervju med Ingemar Svensson - Pedagogiska Resurser
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Intervju</strong> <strong>med</strong> <strong>Ingemar</strong> <strong>Svensson</strong><br />
<strong>Ingemar</strong> <strong>Svensson</strong>, född 1946 i Lund. Hur kommer det sig att du hamnade i Katrineholm?<br />
Ja, det är väl en lång historia, det är det. Ja, egentligen hamnade jag först i Göteborg. Jag har bott i<br />
Göteborg i 15 år innan. Mina båda döttrar är födda där. Där sysslade jag <strong>med</strong> lite olika… skrev böcker<br />
och var frilansjournalist och var vikarierande lärare och jobbade ett tag i Göteborgs hamn. Men så tog<br />
jobben slut och man bör ju försörja sina barn. Då funderade jag på vad jag skulle hitta för jobb. Då var<br />
jag inställd på att jag skulle flytta någonstans i landet, var som helst, där det fanns jobb. Då fick jag för<br />
mig att folkhögskollärare skulle passa mig bra. Varför vet jag egentligen inte, för jag hade ingen<br />
tidigare koppling till folkhögskolan. Jag visste ingenting om folkhögskola mer än någon allmän<br />
föreställning jag hade. Så då sökte jag dom folkhögskollärarjobb som fanns. Då fick jag jobbet på Åsa<br />
folkhögskola.<br />
Det var så du kom i kontakt <strong>med</strong> folkbildningen?<br />
Det var så jag kom i kontakt <strong>med</strong> folkbildningen.<br />
Vad innebar folkbildningen för dig de första åren?<br />
Det var rätt tufft att komma som ny till en folkhögskola, särskilt som det var så att jag egentligen var<br />
övertalig. Man hade räknat fel och egentligen behövdes jag inte det första året. Det gjorde ju inte<br />
saken lättare precis. Men för att få jobbet hade jag naturligtvis lovat att jag kunde nästan allting. Då<br />
fick jag bevisa att jag kunde nästan allting. Det var rätt slitsamt dom första åren. Så det var väldigt<br />
tufft. Men det var också oerhört lärorikt. Jag fick ju jobba väldigt mycket <strong>med</strong> korta kurser, fackliga<br />
samverkanskurser, men också naturligtvis <strong>med</strong> långkursarbete på olika stadier. Då var det så att när<br />
man kom som ny som folkhögskollärare, då kunde man fortfarande jobba två och två på långkurserna<br />
och då fick man lära sig helt enkelt. Man jobbade tillsammans <strong>med</strong> en erfaren kollega och fick lära sig<br />
att bli folkhögskollärare. Och vad folkbildning var. Där var Åsa folkhögskola riktigt bra. Det var ju en<br />
riktigt bra skola och är säkert fortfarande en bra skola; det vet jag inte så mycket om. Men när jag kom<br />
dit till skolan 1985 så var det ju utan tvekan en av de främsta skolorna i landet. Det var en bra skolning<br />
jag fick där.<br />
Folkbildningen har ju förändras mycket under den här långa perioden. Hur tycker du att du såg<br />
på folkbildningen då? Vad var folkbildningens kärna 1985?<br />
Som jag ser det nu?<br />
Ja, men även i backspegeln? Eftersom jag tänker tanken att folkbildningen har förändrats. Den<br />
har i många stycken samma grund, samma kärna, samma ideologi. Men förändringarna har ju<br />
varit stora i vårt sätt att möta våra kursdeltagare, men också när det gäller kursdeltagarnas<br />
upplevelser när de kommer till oss? Då ser jag som en förändring under en 20 – 30 – 40årsperiod<br />
där vi som varit <strong>med</strong> sett att förändringen blivit stor. Om du tecknar en bild av den<br />
här perioden från början av 1985… Hur upplevde du själva folkbildningsarbetet då?<br />
Då var ju kärnan i arbetet den allmänna linjen. Det var också så på Åsa att allmän linje; det var liksom<br />
hög status bland lärarna att få jobba på allmän linje. Det var väldigt tydligt från skolledningen att<br />
allmän linje hade den högsta prioriteten. Vad vi jobbade <strong>med</strong> där var just allmän <strong>med</strong>borgerlig<br />
bildning, där bildningsbegreppet var väldigt starkt och väldigt betydelsefullt. Bildningsbegreppet har vi<br />
tappat, tycker jag, i svensk folkhögskola, om jag tittar på den utveckling jag sett under de senaste 10 –<br />
15 åren. Det är något som folkbildningen måste återerövra. Då är det intressant att fråga sig vad man<br />
menar <strong>med</strong> bildning. Bildning… det finns ju en negativ betydelse av ordet bildning för mig: det här att<br />
kunna föra sig, att kunna släppa dom rätta litterära citaten i dom rätta sammanhangen, att ha sett dom<br />
rätta filmerna osv. osv. Det är liksom den här borgerliga, kälkborgerliga eller skitborgerliga för att<br />
använda ett sånt uttryck… bildningssyn. Bildning för mig handlar om att kunna möta den andre, mötet,<br />
att kunna möta det okända, det nya, det kanske till och <strong>med</strong> för mig oönskade, att kunna möta det i en<br />
dialog. Alltså: dialogen, samtalet, mötet. Att kunna ta den andres perspektiv, att kunna titta på sig själv<br />
genom den andre. Men också att kunna ha, vilket jag tror är viktigt för att det här ska vara möjligt, att<br />
man är grundad i sin egen kultur eller i sitt eget sammanhang. Så ser jag på betydelsen av bildning.<br />
Det tycker jag vi hade en väldigt tydlig inriktning på det på skolan på allmän linje.<br />
1
Då talar du för allmän linje. Det var den stora tyngden i folkhögskolan… Och du talar för att<br />
bildningen har något försämrats under åren. Om vi vänder på perspektivet: är det någonting i<br />
folkhögskolans utveckling som du tycker har utvecklats på ett positivt sätt?<br />
Det är ju lite svårt för mig att svara på det eftersom jag inte har arbetat som folkhögskollärare sedan<br />
1998. Egentligen, dom senaste 12 åren har jag inte arbetat som lärare på folkhögskola…<br />
Om du tecknar en bild på vad som är folkbildningens nuvarande situation.<br />
Var står folkbildningen idag?<br />
Folkbildningen har ju inte bara överlevt – om vi tittar på folkhögskolan, som ju är den delen som jag<br />
kan bäst – så ser vi ju att antalet folkhögskolor har ju inte minskat. Antalet folkhögskolor har tvärtom<br />
ökat och den befinner sig i en ständig process: det kommer hela tiden till nya folkhögskolor. Det är ju<br />
inte så att folkhögskolan på något sätt är döende. Situationen är ju lite annorlunda då inom<br />
studieförbundsvärlden, där vi ser en ökande centralisering, där alla de små avdelningarna försvinner.<br />
Studieförbundsavdelningarna blir färre och färre. Om vi tittar på utvecklingen, vad det är som hänt –<br />
om jag får hålla mig till folkhögskolan – så har folkhögskolan varit väldigt duktiga på att hitta nya fält,<br />
nya arbetsfält och vad jag tycker vi ser nu då är en ökning av specialkursernas betydelse. Det är<br />
kurser som väldigt snävt inriktade på en viss verksamhet och där det negativa är att man tappar den<br />
här gemensamma folkhögskoleandan som jag tycker var fortfarande väldigt stark när jag började på<br />
folkhögskolan 1985. Jag föreställer mig att idag så blir de olika kurserna mera självständiga enheter<br />
som egentligen inte har så mycket <strong>med</strong> varandra att göra. Folkhögskolan som sammanhållande enhet<br />
minskar i betydelse.<br />
Du ser det som en negativ utveckling?<br />
Jag ser det som en negativ utveckling. Det blir den specifika specialkursens inriktning som blir det<br />
väsentliga. Då tror jag ofta man tappar det här breda bildningsperspektivet. Jag tror också man tappar<br />
det här <strong>med</strong> solidariteten.<br />
Hur ska man kunna motverka det? Om de allmänna kurserna blir svagare och specialkurserna<br />
blir fler – och naturligtvis speciellt inriktade och får en ganska stark position på grundval av<br />
det: hur ska man kunna motverka det, så att man blir kvar i den här bildningstraditionen där<br />
den allmänna kursen är stark?<br />
Skälet till att allmän kurs har minskat så starkt i betydelse finns det naturligtvis flera samverkande skäl<br />
till, bland annat att man byggde ut komvux och en del av de behov som folkhögskolan tillfredställde<br />
när det gällde vuxnas lärande – det övergick alltså till komvux, den formella vuxenutbildningen. Det är<br />
inte möjligt att återupprätta den allmänna linjen på folkhögskola så som den såg ut då, i bemärkelsen<br />
att man skulle få människor utifrån arbetslivet att ta ledigt ett år eller två år för att komma till en<br />
folkhögskola, bo på en folkhögskola och studera där. Det kan vi ju glömma. Det kommer aldrig mer att<br />
hända. Det betyder inte att behovet att trycka på bildningen, den allmänna <strong>med</strong>borgerliga bildningen,<br />
att det behovet har minskat. Jag tror att det skulle finnas ett jättesug efter ett lärande, ett<br />
bildningstänkande, men då får folkbildningen komma till folket och folket kommer inte längre att<br />
komma till folkhögskolan eller ens till studieförbunden för att tillgodose den kunskapstörsten…<br />
Men du är säker på att den kunskapstörsten finns?<br />
Ja, det är jag! Om man tittar på nätet, på dom communities som nu växer som svampar ur jorden och<br />
där man faktiskt sysslar <strong>med</strong> ett bildningslärande. Om man tittar på hur många sådana communities<br />
som växer fram och hur många människor som är aktiva så är det alldeles uppenbart att behovet<br />
finns.<br />
Då är frågan: hur når vi i folkbildningen ut till folket?<br />
Då måste vi använda nätet. Då måste vi använda Internet eller denna fantastiska uppfinning som<br />
borde vara älskad av folkbildningen om vi betänker folkbildningens målsättning och folkbildningens<br />
uttalade mål om vad folkbildningen vill. Då borde Internet vara älskad av folkbildningen. Tyvärr är den<br />
inte det.<br />
Varför då?<br />
Jag tror att det beror på att folkbildningen är så oerhört traditionsstyrd.<br />
2
Vad menar du? Att rektor sitter i Storstugan i brasans sken och läser dikter?<br />
Nej, inte nödvändigtvis, men i folkbildningen talar vi så starkt om det här <strong>med</strong> mötet – att lära<br />
tillsamman i ett möte, studiecirkelstanken. Den är jättestarkt i svensk folkbildning. Tack och lov! Det är<br />
det som är folkbildningens räddning att man ser att allt gott lärande sker i mötet mellan människor: ett<br />
gott lärande är ett samverkanslärande. Men problemet när det gäller Internet är att folkbildningen<br />
förstår fortfarande inte att man kan mötas på nätet. Man biter sig fortfarande så starkt fast vid<br />
föreställningen att för att kunna mötas så måste man känna den andres andedräkt och se den andre i<br />
ögonen: mötet måste ske fysiskt. Och det kan inte ske virtuellt. Det är tragiskt.<br />
Men du är för ett möte både i det fysiska rummet och på nätet?<br />
Javisst. Absolut! Men möjligheterna att skapa det fysiska mötet blir mindre och mindre. Det blir svårare<br />
och svårare för människor att ta ledigt från jobbet, det blir dyrare och dyrare för människor att resa till<br />
en folkhögskola eller att resa till … Om vi tittar på studiecirkeln: att säga att under de kommande 10<br />
veckorna så ska jag delta i studiecirkelmötet varje onsdag kväll mellan kl 7 och 9. Människors liv ser<br />
inte ut så längre att man kan det. Då måste folkbildningen ställa sig frågan hur vi ska kunna använda<br />
den nya tekniken?<br />
Och hur ska vi kunna använda den nya tekniken? Hur ska vi arbeta?<br />
Folkbildningstanken, att lära tillsamman under demokratiska former, den tanken håller på att övertas<br />
av, ska vi kalla det, av nätverk av strukturer, av processer ute på nätet som ser helt annorlunda ut än<br />
folkbildningen. Folkbildningen bygger ju på att lärandet organiseras, antingen av folkhögskolor eller av<br />
studieförbund. Man blir kallad till kursstart. Man går en kurs. Denna kurs är utannonserad av<br />
folkhögskolan eller av studieförbundsavdelningen: det här är grundvalen för lärandet på något vis: jag<br />
anmäler mig till en kurs som någon har anordnat. Idag sker mindre och mindre av det icke-formella<br />
lärandet på det viset. Mer och mer av lärande sker informellt. Och det sker på nätet.<br />
Jag förstår den synpunkten, att nätet får allt större betydelse. Men om vi tittar på några<br />
specialkurser, till exempel musik, dans eller textil, så är det ändå en förutsättning att man<br />
kommer och spelar, dansar och arbetar <strong>med</strong> textil. Men den allmänna kursen tenderar då mer<br />
och mer en utbildning, en undervisning via nätet. Det är så man ska se utvecklingen?<br />
Jag tror vi ska släppa det där begreppet ”allmän kurs”, därför att på allmän kurs kom ju bara<br />
människor som var kortutbildade, helt enkelt. Man kom från fabriken eller man kom från vården. Det<br />
ser inte ut så längre idag. Människor som studerar tillsammans på nätet, dom kommer från helt olika<br />
bakgrund. I en studiegrupp som finns på nätet, en informell studiegrupp, en community, där människor<br />
<strong>med</strong> ett speciellt intresse samlas för att lära tillsammans, där tror jag människor kan ha väldigt olika<br />
bakgrund; klassmässigt, socialt och så vidare. Man blandar människor som är invandrare och ickeinvandrare<br />
och så vidare. Det är inte så att vi kan återuppväcka allmän linje. Det här bildningslärandet<br />
kommer att se annorlunda ut eftersom samhället har ändrats så pass mycket.<br />
Nu är ju en av våra regler att minst 15 % av skolans volym ska vara allmän kurs. Men då ser du<br />
att det här ska vi ompröva och se andra lösningar i framtiden.<br />
Ja, det måste vi göra. Det är ju faktiskt ändå så att man kan bedriva en kurs på nätet. Man kan bedriva<br />
en kurs helt och hållet på nätet eller en studiecirkel och rapportera den som statsbidragsverksamhet<br />
och få <strong>med</strong>el för det. MEN: du kan inte bedriva ett informellt lärande i till exempel en community-form<br />
och rapportera den som statsbidragsverksamhet. Jag tror att det måste till stora förändringar i synen<br />
på hur statsbidraget fördelas om folkbildningen ska hänga <strong>med</strong> eller om folkbildningen ska spela en<br />
betydelsefull roll i framtidens lärande. Det är jag övertygad om.<br />
Nu talar man ju rätt mycket om sociala <strong>med</strong>ier även inom folkbildningen. Hur stor del av<br />
verksamheten kommer de här nya sociala <strong>med</strong>ierna att få?<br />
Jag tror att de kommer att få en väldigt stor betydelse. Vad vi ser nu är att…<br />
Jag skulle vilja stanna en stund vid hur vi ser teoretiskt på det här <strong>med</strong> lärandet, vad lärandet är. I<br />
folkbildningen har vi ju en slags socialkonstruktivistisk syn på vad lärande är till skillnad från den<br />
formella utbildningen, åtminstone på nätet. Den formella nätutbildningen på nätet är ju väldigt<br />
behavioristisk upplagd: du matar dina elever <strong>med</strong> ett färdigt kursmaterial. Så får man lite<br />
instuderingsfrågor, så svarar man på det. Så får man rätt eller fel och så vidare. Men i folkbildningen<br />
så har vi alltid – och det tycker jag vi ska ta till oss – också när det gäller det nätbaserade lärandet, så<br />
har vi aldrig gått på det <strong>med</strong> att gå in en sån här slags behavioristisk syn utan vi har behållit det här<br />
socialkonstruktivistiska synen på lärandet, det vill säga att ingen kan lära dig någonting. Det är du själv<br />
som lär dig <strong>med</strong> hjälp av andra och tillsammans <strong>med</strong> andra.<br />
3
Allt lärande sker i din egen skalle i ett samarbetslärande tillsammans <strong>med</strong> andra människor och där du<br />
har kanske en studiecirkelledare eller en folkhögskollärare som organiserar, möjliggör, tar fram<br />
material och så vidare. Det här är den grundläggande pedagogiska synen, uppfattar jag den som,<br />
åtminstone i goda folkhögskolor och goda studieförbundsavdelningar. Vad som kommer nu är vad vi<br />
kallar för konnektivism. Den synen innebär egentligen att kunskapen… Var finns kunskapen<br />
någonstans? Och var finns lärandet?<br />
Kunskapen finns i jättelika nätverk som finns på nätet. Det är alltså i oändliga communities, i<br />
kombination av communities, i bloggosfären, i olika typer av sociala <strong>med</strong>ier. Det är där som<br />
kunskapen finns och du som individ kan söka kunskap var som helst. Du styr själv och du väljer själv<br />
tillsammans <strong>med</strong> vilka du vill lära. Du väljer vilken community du vill tillhöra, du väljer vilket forum du<br />
vill tillhöra, du väljer vilka databaser du vill hämta kunskap från. Kombinatoriken i allt detta är<br />
framtidens lärande. Kombinationen mellan den socialkonstruktivistiska synen och konnektivismen,<br />
där har vi framtidens folkbildningslärande.<br />
Du skissar på en ganska avancerad framtidsmodell, som ju ändå måste ha en utgångspunkt i<br />
att det finns en grund för den studerande. Var ska man gå in? Ska man gå in från en ganska<br />
enkel, elementär bas och hitta dom här lösningarna eller känner du att man måste ha någon<br />
form av grundläggande utbildning för att ta till sig det här?<br />
Det är en bra fråga. Många kan tycka att nu far jag långt, långt in i framtiden och skissar något…<br />
Jag tycker det är spännande att du far in i framtiden, men jag vill ju se hur framtiden ser ut<br />
innan vi är i framtiden…<br />
Men det intressanta är att vi redan är i framtiden och jag kan ta ett väldigt bra exempel på det och det<br />
är… och titta på Wikipedia. Det är ju som bekant ett helt nätbaserat uppslagsverk som ju alltså skrivs<br />
av dig och mig och av miljoner andra människor.<br />
Och av Vatikanstaten… och CIA.<br />
Det finns ett begrepp som är väldigt mycket diskuterat i dag som heter The Wisdom of the Croud,<br />
alltså massans kunskap, massans vishet. Då är jag tillbaka i det här om konnektivismen. Väldigt<br />
mycket av den kunskap som växer idag är skapad gemensamt i strukturer som ingen har någon direkt<br />
kontroll över… eller i alla fall så ser vi inte att… vem som har kontroll över det. Det här är på gott och<br />
ont. Jag skulle vilja säga att det är mycket på gott.<br />
Nu kommer ju många unga kursdeltagare in på våra kurser. Vi har ju haft en strävan att lära<br />
dem ett kritiskt förhållningssätt, att kritiskt granska. Många går ju <strong>med</strong> ett okritiskt synsätt in i<br />
datorerna och sväljer allt efter meningen ”Det har jag sett i datorn, det har jag sett på<br />
Wikipedia”. Många gånger kan man visa att det finns en felsyn hos de där källorna; de kan vara<br />
ganska vårdslösa ibland. Då har vi den negativa aspekten. Hur ska vi fortsätta att arbeta <strong>med</strong><br />
det kritiska förhållningssättet i förhållande till de här <strong>med</strong>ierna?<br />
Folkbildningens uppgift i framtiden, tror jag, är ändå att organisera det informella, om jag får säga så:<br />
att erbjuda goda plattformar för eller goda förutsättningar för det här informella, nätbaserade lärandet. I<br />
det ingår naturligtvis att folkhögskolan eller studieförbunden tillhandahåller den här kritiska blicken<br />
eller att vi bidrar <strong>med</strong> att skapa en förmåga till kritiskt tänkande.<br />
Det innebär att handledaren vid studieförbundet eller folkhögskolan har en väldigt stor och<br />
ansvarsfull uppgift i det här arbetet, självklart?<br />
Ja, det borde ha det. Frågan är om folkbildningen kommer att få det. Jag är inte helt optimistisk<br />
därvidlag. Frågan är om folkbildningen kommer att ta det här uppdraget. Frågan är om folkbildningen<br />
verkligen på allvar kommer att lämna 1900-talet. Jag uppfattar att folkbildningen väldigt starkt biter sig<br />
fast i 1900-talet.<br />
Men hur ska folkbildningen agera för att inte bita sig fast, att inte vara rigid i förhållande till<br />
tidigare utbildningssystem? Hur ska folkbildningen anamma de här nya tankegångarna och<br />
den nya utvecklingen?<br />
Det sker ju tack och lov en utveckling på basplanet. Det kan vi ju se. Det finns ju trots allt en hel del<br />
folkhögskollärare och det finns trots allt en hel del studiecirkelledare och studiekonsulenter i<br />
studieförbundsvärlden som ser vad som händer och som är intresserade och som vill bejaka den här<br />
utvecklingen.<br />
4
Du skissar på en väldigt avancerad vision som naturligtvis kan komma att bli verklighet om ett<br />
antal år. Men hur ska vi komma dit? Hur ska visionen förvandlas till verklighet?<br />
Jag tror att man måste fortsätta att satsa på ganska ordentliga fortbildningsinsatser. Då måste de<br />
ändå utgå från en klar <strong>med</strong>vetenhet i ledningen för svensk folkbildning: studieförbunden och<br />
folkhögskolornas egna paraplyorganisationer, Folkbildningsrådet osv. Vi hade under senare hälften av<br />
90-talet <strong>med</strong> start <strong>med</strong> DUKOM-projektet 1996 så satsades det mycket stora pengar på pedagogisk<br />
utveckling när det gäller nätbaserat lärande i svensk folkbildning. Jag tror att det satsades runt 200<br />
miljoner kronor sammantaget. Då fanns det också ekonomiska resurser för folkbildningen att hämta,<br />
först från KK-stiftelsen, sen från den myndighet som nu är nedlagd som hette Nationellt centrum för<br />
flexibelt lärande.<br />
I dag har vi inga såna källor att ösa ur. Då tror jag att folkbildningen själv måste se att man även<br />
fortsättningsvis måste anslå stora resurser för utvecklingsinsatser för fortbildning. Det måste innebära<br />
att ledande personer i svensk folkbildning måste se den här nödvändiga vägen i framtiden. Det måste<br />
inledas nu. Jag är lite rädd att svensk folkbildning håller på att tappa taget redan nu och hamna<br />
ordentligt på efterkälken. Under andra hälften av 90-talet så fanns det ett utvecklingsarbete inom<br />
svensk folkbildning som var på sitt sätt världsledande. Jag skulle nog vilja säga att vi i Sverige och i<br />
folkbildningen utvecklade det icke-formella, nätbaserade lärandet och då ville alla att vi skulle komma<br />
ut, framför allt i Europa och berätta om den nätbaserade studiecirkeln, till exempel. Så är det inte idag.<br />
Det tror jag vi ska vara klara över.<br />
Men har inte den verksamheten, alltså nätbaserad utbildning, har det inte varit ett bra verktyg<br />
för att initiera de här diskussionerna? Det har ju skett i en ganska stor volym.<br />
Jodå. Inom folkhögskolan har det faktiskt hänt en hel del. Inte så mycket inom studieförbunden, tyvärr.<br />
Det finns olika skäl till det. Men jag tror att vi kan konstatera ändå att där det har hänt något ordentligt,<br />
det är inom folkhögskolan. Men det räcker ändå inte. Man måste ta steget vidare från den<br />
nätbaserade studiecirkeln till just det här informella lärandet, till att kunna handskas <strong>med</strong> det informella<br />
lärandet som vi ser utvecklas nu.<br />
Du kräver nu en <strong>med</strong>vetenhet från folkhögskolors och studieförbunds ledningar.<br />
Är det en generationsfråga?<br />
Det är ju rimligt att tänka sig att det är det. Men samtidigt har du ett annat problem där om man tittar<br />
på folkhögskolorna. Väldigt många folkhögskolor byter ju ledning nu, byter rektorer. Det är en hel<br />
generation folkhögskolerektorer som går i pension nu och det kommer nya rektorer. De här nya<br />
rektorerna kan jag tänka mig på ett sätt tänker mera modernt, men jag är tveksam till om dom har<br />
folkbildningstraditionen eller om dom representerar den goda folkbildningstraditionen, som jag tycker<br />
är en absolut nödvändighet för folkhögskolorna. Lösningen är inte att överge folkbildningsarbetet.<br />
Lösningen är att snarare förstärka det, men att förstå att det här arbetet måste ske i nya former. Det<br />
måste ske på nya arenor. Vi måste gå ut till människorna <strong>med</strong> folkbildningen och inte tro att<br />
människorna kommer till oss.<br />
Vad får dig att tro att den nya generationens ledning inte tar till sig det här?<br />
Det är möjligt att den nya generationens ledare är <strong>med</strong>vetna om nätets potential, nätets möjligheter.<br />
Men om dom inte samtidigt är goda folkbildare så hjälper ju inte det. Du kan ju titta på den formella<br />
svenska vuxenutbildningen som har anammat nätbaserat lärande i kanske mycket större utsträckning<br />
än vad folkbildningen har gjort. Men dom har gjort det på helt fel sätt. I den svenska formella<br />
vuxenutbildningen där arbetar man på nätet <strong>med</strong> gammaldags e-learning. Då är jag lite rädd att de här<br />
nya folkhögskolerektorerna i större utsträckning är företagsledare än folkhögskolerektorer. Dom<br />
rekryteras därför att kunna hantera ekonomiska problem som antagligen blir svårare och svårare att<br />
tampas <strong>med</strong>.<br />
Nu går en ganska stor del av folkbildarna i 40-talistgenerationen i pension. Där finns det en<br />
grupp som har erfarenheter från ett seriöst och långsiktigt folkbildningsarbete.<br />
Hur ska man tillvarata deras kunskaper och erfarenheter och i symbios forma den nya<br />
folkbildningen när du talar om nätets vikt. Hur ska den här kombinationen kunna ske?<br />
Hur ska kunskapsöverföringen ske på ett bra sätt?<br />
Ja, det var en väldigt bra fråga… Den är lite svår att svara på… Men en väldigt stor del av oss som nu<br />
går i pension har en folkbildningserfarenhet som är väldigt stark och väldigt god och samtidigt kommer<br />
det förhoppningsvis unga människor till folkhögskolorna och studieförbunden nu.<br />
5
Jag kan inte tänka mig något annat än att man nu rekryterar unga människor som folkhögskollärare.<br />
Bland dom så tror jag att det här <strong>med</strong> nätets möjligheter, nätets själklarhet för lärande är väldigt klar<br />
och väldigt tydlig. Man skulle naturligtvis behöva hitta ett slags forum där den gamla generationen kan<br />
föra över sina folkbildningserfarenheter i en dialog. Den kan ju inte fungera så att vi gamlingar sitter<br />
där och talar om för de här ungdomarna hur dom ska göra. Det funkar inte.<br />
Då blir min följdfråga självklart: hur ska den dialogen se ut?<br />
Man kan ju skapa communities på nätet. Om vi bara får våra kollegor som går i pension att vara<br />
intresserade av att ställa upp i en sån dialog <strong>med</strong> de unga… eller så kommer ungdomarna att fixa det<br />
här själva.<br />
Men du är ganska hoppfull ändå?<br />
Jag är ganska hoppfull när det gäller folkbildningens överlevnad. Men jag är inte så himla säker på att<br />
studieförbunden överlever. Alltså: folkbildningen överlever, det är jag väldigt säker på. Men om<br />
folkhögskolorna och studieförbunden överlever, det är jag däremot betydligt mindre övertygad om.<br />
När jag säger det så menar jag naturligtvis att om inte studieförbund och folkhögskolor vill gå in i den<br />
nya tiden och arbeta <strong>med</strong> folkbildning, då kommer folket att folkbilda sig själva.<br />
Nu tillhör ju vi, några stycken av oss, 40-talistgenerationen, som inom några år går i pension.<br />
Vi är också några som intensivt jobbar <strong>med</strong> de nya <strong>med</strong>ierna. Vi utnyttjar ibland <strong>med</strong>ierna till<br />
bristningsgränsen av olika skäl. Är inte det en ganska positiv bild av att även en så kallad äldre<br />
generation är aktiv <strong>med</strong> nya <strong>med</strong>ier inom folkbildningen?<br />
Jodå. Men… det låter på dig som om alla folkhögskollärare…<br />
Nej… men några.<br />
Några gör det. Det är alldeles riktigt. Och det är ju alltså hoppingivande. Och det är ju faktiskt<br />
fortfarande så att, vilket man kan se som både positivt och negativt, att dom som arbetar intensivt idag<br />
<strong>med</strong> att utveckla, inom folkbildningen, ett icke-formellt och informellt nätbaserat lärande, det är faktiskt<br />
i stor utsträckning människor i vår ålder som närmar sig pension eller som i alla fall är över 50 år<br />
gamla. Men var är ungdomarna? Dom finns naturligtvis och dom kommer. När vi väl försvinner<br />
kommer dom att ta över scenen. Då kommer dom att driva den här utvecklingen på sitt sätt. Då<br />
kommer dom att ta upp en hel av det som vi utvecklade, men dom kommer att gå vidare på sitt eget<br />
sätt.<br />
Är det din goda vision om framtiden?<br />
Ja. Med den förhoppningen att studieförbund och folkhögskolor förstår att man måste hitta människor<br />
där dom finns och hitta dom då på nätet: att man verkligen förstår det och arbetar för det. Då tror jag<br />
att det är så att den unga generationen kommer att kunna arbeta <strong>med</strong> det här på ett bra sätt. Men får<br />
dom inte den möjligheten, om inte rektorerna eller studieförbundsledningarna förstår att dom måste<br />
lämna 1900-talet.<br />
Vad är det här? Är det en gigantisk informations- och <strong>med</strong>vetandekampanj som ska till? Man<br />
kan inte tänka sig att dessa människor plötsligt ska få en ingivelse som så, det måste väl ske<br />
genom någon form av <strong>med</strong>vetandegörande på ett klokt sätt. Hur ska det gå till för att nå alla<br />
dessa människor som idag inte har tagit till sig det här? Jag pratar om dom som har ansvaret<br />
för att den här utvecklingen ska bli god inom folkbildningen, dom som i huvudsak har<br />
ledaransvar. På folkhögskolor, på Folkbildningsrådet, på RIO kanske.<br />
Hur ska dom <strong>med</strong>vetandegöras om vikten av att göra den här väldigt stora satsningen?<br />
Ungdomarna som kommer in, dom förstår det här <strong>med</strong> nätet. Dom förstår att man kan mötas på nätet.<br />
Dom vet att man kan mötas på nätet. Dom förstår potentialen i nätet. Däremot är det ju inte givet att<br />
dom har någon folkbildnings<strong>med</strong>vetenhet. Hur överför vi traditionen till dom nya utan att vi där<strong>med</strong><br />
också för<strong>med</strong>lar en negativ bild av teknik och teknikutveckling för det finns ju också hos väldigt många<br />
i vår generation av folkhögskollärare. Hur skapar vi den här dialogen mellan oss gamlingar och dom<br />
nya – den goda dialogen. Det måste organiseras på något sätt, inom någon form av<br />
fortbildningsarbete, pågående fortbildningskampanj.<br />
Det är en av dom stora uppgifterna för folkbildningens framtid?<br />
Det är absolut det. Jag skulle vilja säga att det är en överlevnadsfråga för folkbildningen att klara det<br />
6
De flesta folkhögskolor har kommit så långt idag att de erkänner att Internet har någon slags<br />
betydelse för lärande. Det finns ju exempel på goda rektorer som ser att nätet är viktigt. Det<br />
görs bra saker på nätet, som ändå, på det hela taget, håller emot rätt kraftigt… Man vill ha viss<br />
verksamhet som är nätbaserad på sin skola. Man vill ha ett utvecklingsarbete. Men det här<br />
utvecklingsarbetet ska vara, om inte perifert, så bara ett komplement. Inte mer än ett<br />
komplement. Vi har ju flera folkhögskolor, bland annat Västerås folkhögskola som <strong>med</strong>vetet<br />
satsar på att använda nätet som den stora plattformen för det här. Man håller på att ställa om<br />
helt och hållet till nätet. Västerås folkhögskola är en dagfolkhögskola. Det är ju begripligt att<br />
Åsa folkhögskola, måste fylla ett stort internat inte kan tänka i samma banor om det inte är så<br />
att man kan göra sig av <strong>med</strong> alla lokalerna – och det kan man ju inte göra. Jag tror att sådana<br />
folkhögskolor som Västerås och Sverige-finska i Haparanda… dom måste ju satsa på ett<br />
ständigt nätpedagogiskt utvecklingsarbete: det gör dom också. Det är ett dilemma för en<br />
folkhögskola som finns ute på landet och som sitter <strong>med</strong> en djävla massa lokaler.<br />
Jag vet. Jag har varit på Västerås. Men jag skulle vilja gå ett steg längre <strong>med</strong> tanke på de erfarenheter<br />
jag fick när jag var uppe på Folkbildningsrådet. Väldigt många, för att inte säga de flesta projekten, ska<br />
arbeta <strong>med</strong> film eller video på något sätt. Däremot är det oklart för väldigt många hur de ska göra. Vi<br />
har ju en förmåga att spela in och streama i nätet. Man kan alltså nå fler <strong>med</strong> ganska högkvalitativ<br />
film. Det är väldigt framtidsinriktat skulle jag vilja säga, eftersom fler och fler lär sig att berätta <strong>med</strong><br />
film.<br />
Här är ett sånt där exempel som jag skulle kunna berätta om, för att visa på vilken <strong>med</strong>vetenhet unga<br />
människor har om vad man kan göra <strong>med</strong> nätbaserat <strong>med</strong>ia. Den här historien är rätt rolig. Martin, vår<br />
yngste, som har flyttat hemifrån; han och några kompisar till honom var ute vid Djulöbadet och skulle<br />
bada. Olle, som var en av kompisarna, hade lånat sin pappas nya Volvo. Så körde dom ut till<br />
Djulöbadet och ställde bilen nere vid vattnet. Så hoppade dom ut och badade och så kommer dom<br />
tillbaka och ska hämta bilen så är bilen borta. Olle ringer på mobilen till polisen:<br />
- Min bil är stulen!<br />
En av kompisarna puttar på honom:<br />
- Du Olle!<br />
– Ja, vad är det, jag håller på att prata <strong>med</strong> polisen!<br />
– Olle. Titta!<br />
Så pekar han ner i vattnet. Då ser man en röd baklykta en halv meter under vattnet. Då hade han<br />
alltså glömt att dra åt handbromsen, så bilen hade rullat ut i vattnet och låg helt under vattnet. Nu<br />
kommer vi till det spännande. Martin kommer hem och berättar det här fem timmar efter det har hänt.<br />
- Kolla här säger han!<br />
Då finns det en blogg utlagd på nätet som heter ”Olle parkerar” <strong>med</strong> huvudinlägg och <strong>med</strong><br />
kommentarer osv. Dagen efter, det här är alltså sent på eftermiddagen. På morgonen dagen efter så<br />
hittar man på Youtube ett videoklipp där man ser hur Olle traskar ut i vattnet helt bestört och<br />
konstaterar att bilen ligger där, under vattnet. Naturligtvis finns det en länk från bloggen till Youtube<br />
som visar hur Olle står där <strong>med</strong> bilen. Den här filmen hade dom – någon av dom här elaka killarna<br />
hade spelat in det här <strong>med</strong> mobiltelefon och genast lagt ut det på Youtube och länkat det till bloggen<br />
där det fördes en diskussion om den här stackars Olle som hade kört ner farsans bil i vattnet. Det är<br />
<strong>med</strong>vetenhet om de nya <strong>med</strong>ierna! De här ungdomarna – ingen av dem hade någon speciell inriktning<br />
på att arbeta <strong>med</strong> <strong>med</strong>ier. Det var vanliga killar.<br />
En kul grej i sammanhanget är ju att det är ett nyhetsvärde utöver det vanliga.<br />
Han skickade in det här till Expressen och Expressen köpte det och la ut det på sin webb. Det är det<br />
här som folkbildningen måste förhålla sig till!<br />
7