grekisk vår. - Dramaten
grekisk vår. - Dramaten grekisk vår. - Dramaten
- Page 2: Hon skulle Hellre brinna ----------
- Page 6: stå vid kanten och svindla - ett s
- Page 10: anne lindén. människor i nattsvar
- Page 14: Utdrag från Utlänningslagen; 5 ka
Hon skulle Hellre brinna<br />
--------------------------------------<br />
levande än skada sina barn.<br />
--------------------------------------<br />
Hon är en jävla fitta,<br />
-------------------------------------men<br />
älska sina<br />
--------------------------------------<br />
barn gör Hon.<br />
<strong>grekisk</strong> <strong>vår</strong>. De klassiska tragedierna ställer brännande<br />
frågor om människans väsen. Ingen annan västerländsk<br />
dramatik behandlar med sådan direkthet frågor kring våld<br />
och samhälle, civilisation och rit. Våren 2009 presenterar<br />
Elverket två nyskrivna pjäser av Sara Stridsberg och Jon<br />
Fosse baserade på de antika myterna.<br />
De senaste trettio åren har det spelats fler uppsättningar<br />
av de antika dramerna än någonsin tidigare. Trots att de<br />
klassiska språken och dess kulturer inte längre tillhör<br />
dagens bildningsideal har intresset för epokens dramatik<br />
bara ökat. Vad är det som än idag fascinerar oss hos kung<br />
Oidipus, Antigone, Medea och deras öden?<br />
Den stora litteraturen, modern eller klassisk, är ofta<br />
bärare av en djupgående människokännedom. Den stora<br />
konsten uppstår ur en spänning mellan yttervärldens<br />
fordringar och de inre kraven. Det gäller för alla tider.<br />
Sedan är ju detta filtrerat genom några verkligt samtida<br />
röster i skandinavisk dramatik – Fosse och Stridsberg. Så<br />
det kommer med all säkerhet att slå gnistor om den udda<br />
kombinationen. Hjärtligt välkommen till tragedin.<br />
stefan larsson, konstnärlig ledare
c-m edenborg. det gick åt helvete – ett förord kring de <strong>grekisk</strong>a tragedierna<br />
När livet går åt helvete är det s<strong>vår</strong>t att låta bli att fråga varför. Lidande och smärta driver människor<br />
att tänka. Om de stannar på halva vägen hamnar de lätt i någon idé om nytta eller religion:<br />
antingen ”jag har i alla fall blivit klokare av erfarenheten” eller ”livet är lidande och ett mysterium<br />
och bara Gud som skapat världen kan förstå det stora sammanhanget”. Men om de söker ett djupare<br />
svar, kommer de att passera igenom långa kedjor av troliga men ändå otillräckliga orsaker<br />
och syften för att slutligen hamna i denna insikt: det gick helt enkelt åt helvete.<br />
Omöjliga konflikter, kompromisslösa krav, överdriven stolthet eller, oftast, bara några löjliga<br />
missförstånd leder till gränslösa katastrofer och ohyggligt lidande. Och det finns ingen mening<br />
i det, ingen nytta, inget utvecklande, inget metafysiskt. Bara skuld, skam, ånger, äckel, ruelse och<br />
tusen oförutsägbara effekter.<br />
Det gick åt helvete. Sonen kunde inte veta att den otrevlige gubben han slog ihjäl var hans<br />
pappa eller att den snygga men lite till åren komna bruden han gifte sig med var hans mamma.<br />
Mamman som slet huvudet av sin son för att en gud gjort henne galen hade inget val: hon fick<br />
ingen rättvis chans.<br />
Visst finns det personer som verkligen vill ont. Men de har också sina skäl: kåthet, förälskelse,<br />
förtvivlan, sinnessjukdom. Eller hämnd. Och hämndens kedjereaktion har ingen hejd. När den väl<br />
avstannat är marken täckt av döda, sårade, förtvivlade och bittra mödrar, fäder, barn och gamlingar.<br />
Det har hänt igen: det gick åt helvete. Och det gjorde ont som själve fan. Det har gjort ont i alla<br />
tider och överallt. Och det tycks aldrig ta slut.<br />
Svaghet, förvirring, stolthet, dumhet, bakslughet och girighet upphör aldrig att sönderslita det<br />
som kärlek, rättrådighet, storsinthet, gästfrihet och ansvarsfullhet bygger upp – och omvänt. Världen<br />
kryllar helt enkelt av smärta. Den enes kärlek bryts mot den andres kärlek: vem hugger först?<br />
Och föräldrarna klagar över sina dödade barn. De klagar och gråter och klagar och tar sedan ihjäl<br />
någon annans barn.<br />
Få av karaktärerna i de <strong>grekisk</strong>a tragedierna är helt igenom goda eller onda. De flesta är mer eller<br />
mindre smutsiga. Men vilka mäktiga känslor som skakar dem! Det oändliga trotset, den förkrossande<br />
sorgen, den sönderslitande kärleken och det blodtörstiga hatet skänker texterna deras<br />
mänsklighet.<br />
Genom historien har stora filosofer skapat teorier om de <strong>grekisk</strong>a tragediernas väsen. De har<br />
hävdat att det handlar om förhållandet mellan individens frihet och samhällets ordning; om mäns<br />
förtryck och kvinnors motstånd; om omöjligheten av en tredje ståndpunkt; om motsättningen<br />
mellan den privata rätten till hämnd och statens monopol på våld; om gränsen mellan mänsklighet<br />
och natur.<br />
Men tragedierna har inget väsen. Många slags konflikter kan väcka de tragiska känslorna. Vi<br />
kan bara vara säkra på en sak: det kommer vid någon punkt att gå rejält åt helvete.<br />
- hämtat ur De <strong>grekisk</strong>a tragedierna (Vertigo förlag, 2005), en bok som samlat 26 dramer i svensk översättning.<br />
du luktar gott.<br />
-----------------------------du<br />
luktar … du luktar<br />
-----------------------------människa.<br />
du luktar<br />
-----------------------------sol.<br />
du luktar som<br />
------------------------------<br />
någon som är ledsen.
stå vid kanten och svindla – ett samtal med Sara Stridsberg om Medealand<br />
Medea är en av världslitteraturens mest omdiskuterade gestalter.<br />
Berätta om hur du tänker kring henne, som kvinna och som myt?<br />
Medea är ett människoöde som rör vid det outsägliga och samtidigt är<br />
hon en kollektiv skräckfantasi. Vår värld är uppbyggd kring kvinnors<br />
kärlek och omsorg om barn och andra behövande. När Medea förstör<br />
sina barn förstör hon själva grunden för mänsklig gemenskap. Hon<br />
sliter sönder det enda ömma band som skulle kunna vara evigt.<br />
Du kallar din pjäs för en fantasi baserad på Euripides tragedi. Hur förhöll<br />
du dig till den 2000 år gamla förelagan?<br />
Jag ville skriva en helt ny pjäs, men jag ville utgå från namnet Medea.<br />
Medea är våldet. Medea är det öde brända landet. Medea är trolösheten.<br />
Medea är den totala förödelsen. Jag utgick från kärlekssveket, Medeas<br />
flyktingstatus och mordet på barnen. Därefter försökte jag bygga upp<br />
en värld kring en modern Medeagestalt som har gett upp allt för sin<br />
kärlek (hemland familj vänner arbete stolthet) och som vägrar att acceptera<br />
sitt öde. Jag ville närma mig kvinnan som påstår att hon inte<br />
längre har något hjärta.<br />
Min Medea är under stora delar av pjäsen inskriven i psykiatrin. Jag<br />
försökte skriva fram ett förflutet åt henne som skulle kunna kasta ett<br />
svagt strålkastarljus över barnens död.<br />
Pjästiteln ”Medealand” antyder ett tillstånd, en slags lägesrapport om<br />
<strong>vår</strong> värld. Vilka aspekter av Medeamyten tycker du känns nutida eller<br />
aktuella för en publik idag?<br />
Medea är ett tillstånd, ett antal portar som slår igen samtidigt. Medea<br />
är den totala ensamheten. Medea är ett byte och en flykting som försöker<br />
springa ut ur alla de burar som omger henne. Staten, domstolen,<br />
lagarna, psykiatrin, äktenskapet, tiden. Medealand är platsen där ingen<br />
människa någonsin borde behöva vistas.<br />
Medea är också den samtida flyktingen. Varje dag körs ett antal människor<br />
till flygplatser för att tillsammans med sina barn skickas tillbaka<br />
till kriget och våldet.<br />
Kärleken är samtida, och sveket. Vi förväntas, i en sekulariserad tid,<br />
att acceptera kärlekens villkor och kronologi. Medea vägrar att acceptera<br />
sitt öde som ensam, oälskad, fattig, utvisad, hon vägrar att acceptera<br />
bristen på rättvisa för kvinnor. Det betyder att hon måste förstöra sitt liv.<br />
Medealand är förstörelsen. Medea påstår att hon inte har något hjärta<br />
och att hon därmed inte längre är en människa. När människor begår<br />
fruktansvärda handlingar, när vi talar om krigsförbrytelser eller människor<br />
som dödar sina barn, försöker vi utesluta dessa människor ur<br />
den mänskliga gemenskapen genom att beskriva dem som omänskliga.<br />
Det tragiska är ju att dessa handlingar är just mänskliga. Vi tillhör alla<br />
ett och samma stycke blödande mänsklighet och våldet är, vare sig vi<br />
önskar det eller inte, en del av människan. Barnen i Gaza dödas av just<br />
människor.<br />
Det känns som om man kan spåra din Medea tillbaka till förordet du<br />
skrev till Valerie Solanas SCUM- manifest, och via romanen och pjäsen<br />
om henne. Finns det tematiska likheter mellan Medea och Valerie, både<br />
som gestalter och som litterära universum?<br />
När jag läste Valerie Solanas manifest första gången uppstod frågan<br />
genast om vilken sorts erfarenhet en människa har haft i världen för att<br />
skriva en sådan lysande dystopi och nedslående utopi. Samma fråga<br />
uppstod kring Medea. Jag ville följa henne hela vägen till avgrunden.<br />
Både Valerie och Medea är gestalter som står vid kanten och svindlar.<br />
De vägrar att förhålla sig till några som helst sociala eller politiska överenskommelser.<br />
De kräver det omöjliga och de håller sitt raseri framför<br />
sig som en våldsam brand.<br />
Valerie Solanas drömmer om en värld utan krig, prostitution och<br />
våldtäkt. Medea kräver att Jasons svek är en ond dröm. Hon kräver att<br />
domstolarna bryter mot lagarna för hennes skull och låter henne stanna<br />
i landet. De sträcker sig båda våldsamt och hopplöst efter himlen.<br />
Är Jason något mer än ett skällsord? Är han endast intressant som en<br />
symbol för det patriarkala samhället, eller finns det något annat i hans<br />
karaktär?<br />
Jason är strålkastarljuset som plötsligt vänds åt ett annat håll. Jason<br />
är den slocknade kärleken. Jag tänker också på honom som en bild för<br />
människans villkor. Han är dörren som slår igen framför den som ber<br />
om hjälp och beskydd. Han är den moderna människans dröm om frihet<br />
och ansvarslöshet och möjligheten att när som helst skjuta bort en utsträckt<br />
hand.<br />
Medealand är en fortsättning på ett nära samarbete med skådespelerskan<br />
Ingela Olsson, som nu regidebuterar. Vad har hon betytt för dig<br />
som författare/dramatiker?<br />
Ingela Olsson har ett utopiskt sätt att förhålla sig till teater, språk och<br />
värld som länge har tilltalat mig och som jag uppfattar som ganska<br />
ovanligt. Ingela var min väg in i teatern och <strong>vår</strong>t samarbete stäcker sig<br />
långt in i framtiden.<br />
Medearollen är krävande, den emotionella spännvidden enorm. Och så<br />
är hon på scen från början till slut. En väldig utmaning för en skådepelare.<br />
Tänkte du dig Noomi Rapace i rollen när du skrev pjäsen?<br />
Jag och Noomi pratade om Euripides Medea en gång under repetitionerna<br />
av min förra pjäs som hon också spelade i. Hon hade länge velat<br />
göra Medea, men hade problem med det ålderdomliga, nästan döda<br />
språket i originalMedea. Det samtalet fastnade hos mig. Men lustigt<br />
nog så har jag faktiskt också hört Ingelas röst klinga i huvudet ibland<br />
när jag har skrivit texten.<br />
Hur handskas du med en figur som dödar sina två små barn, när du själv<br />
är småbarnsmamma? Att döda sitt barn, är det Västerlandets sista tabu?<br />
Det var som att bränna sig på varje ord att skriva den här pjäsen och det<br />
hände att jag ville sluta skriva. Det var också någonting som jag från<br />
början talade om för Ingela och Noomi, att jag inte kunde lova den här<br />
gången att jag skulle klara av att skriva klart just för att jag hade en liten<br />
pojke hemma som var bara något år gammal. Och också in i det sista,<br />
även när jag var långt inne i skrivandet, behöll jag den möjligheten att<br />
släppa om det blev för plågsamt.<br />
Jag är fortfarande ganska rädd för att se mina ord och gestalter på<br />
scenen, men i efterhand tror jag faktiskt att jag inte hade kunnat skriva<br />
den här pjäsen om jag inte hade varit mor själv. Att skriva är ju också ett<br />
sätt att hantera skräcken. Medealand kom i rätt tid i mitt skrivande. Att<br />
jag Har inget Hjärta<br />
-----------------------------------<br />
längre. ocH jag vill inte<br />
-----------------------------------<br />
Ha något Heller. min<br />
-----------------------------------<br />
kärlek är ett terrordåd.<br />
få ett eget barn gav mig en stark känsla av att vara en potentiell förövare<br />
i världen snarare än ett offer för den. Jag tänker ständigt på den enorma<br />
makt vi har över <strong>vår</strong>a barn och jag upplever det som smärtsamt att se<br />
hur mitt barn är så helt utlämnad åt min välvilja och kärlek eftersom vi<br />
ju vet att det är en kärlek som också brister ibland för människor som<br />
befinner sig i extrema situationer.<br />
- Frågorna ställdes av Marc Matthiesen
jörn apelkvist. medea och könskampens existentiella villkor.<br />
Björn Apelkvist, lektor vid Lunds universitet, belyser aktualiteten hos Medea<br />
och utvecklar hur äktenskapets kamp mellan könen, barnets utsatthet<br />
och moderns makt har inspirerat dramatiker genom historien.<br />
Medea har ofta identifierats som det första verkliga äktenskapsdramat,<br />
det första dramat om kampen mellan könen. Av de klassiska tragöderna<br />
har samtidigt Euripides hyllats som den främste kvinnoskildraren. Det<br />
är kvinnans synvinkel som är utgångspunkten i de dramer av honom<br />
som bevarats till eftervärlden, och inte minst så i Medea. Mer övergripande<br />
kan om Euripides också sägas att den dramatiska laddningen<br />
i hans dramer i första hand kanaliseras genom individerna och deras<br />
konflikter med sig själva och varandra. Gudarna får en mer sekundär,<br />
konstruerad funktion hos honom, i jämförelse med den djupa religiositeten<br />
vi finner gestaltad hos Aischylos och Sofokles.<br />
EN OUTSIDER<br />
Vi vet att Euripides levde i avskildhet, borta från offentligheten, kände<br />
sig förjagad och missförstådd, att han ej heller mötte den framgång med<br />
sina dramer i sin samtid som hans likar. Han var en outsider. Hänger<br />
detta samman med att han i så hög grad var fri från fördomar gentemot<br />
det andra könet, att han i kraft av sin djupt progressiva kvinnosyn, som<br />
med kraft och distinktion lyfter fram kvinnan som mannens mänsklige<br />
jämlike, överskred de könsgränser som än idag kan tyckas så s<strong>vår</strong>a att<br />
frigöra sig ifrån? Också i <strong>vår</strong> egen samtid domineras ju det offentliga<br />
samtalet ofta av synsätt på kvinnan som passiv, som ett offer för manssamhället,<br />
som i första hand svag och beroende, i behov av stöd och<br />
insatser. Men de kvinnor Euripides skildrar är långt ifrån hjälplösa offer.<br />
Deras sociala situation är prekär, men i den agerar de med stor kraft,<br />
och är rentav mer aktiva och förslagna än männen.<br />
DEN KVINNLIGA SFÄREN<br />
Euripides Medea har en utgångspunkt som är viktig för den västerländska<br />
dramatikens historia – den som behandlar äktenskapet som kampen<br />
mellan könen, relationen mellan man och kvinna. ”Så oförsonlig är<br />
inget hat, som när två forna vänner blivit osams” låter Euripides körledarinnan<br />
på ett ställe slå fast. Orden sammanfattar pjäsens motiviska<br />
kärna: det spänningsfält av förbittrade känslor som stormar upp när<br />
krigaren Jason förskjuter sin fru Medea och parets två söner, till förmån<br />
för ett nytt giftermål med den unga dottern till kung Kreon av Korinth.<br />
Konflikten mellan de separerande makarna utvecklar sig i högsta<br />
grad som en kamp mellan en manlig och en kvinnlig sfär. Det är den<br />
senare som står i centrum – Medea är utan konkurrens dramats huvudperson<br />
och centrala medvetenhet, samtidigt som kören, med dess återkommande<br />
kommenterande av intrigens utveckling, signifikativt nog<br />
består av kvinnorna i staden Korinth.<br />
Det är också Medea och den kvinnliga maktpolen som till slut går<br />
segrande ur striden, men endast i den fasansfulla destruktivitetens<br />
tecken, endast med den totala familjetragedin som slutpunkt. Medeas<br />
vrede går till slut ut över inte bara kungadottern och kungen själv, utan<br />
förintar också de egna barnen. Barnamordets ohygglighet understryks<br />
med särskild styrka i och med barnens ringa ålder, deras oförstående<br />
oskyldighet inför moderns ”vrede, som härjar och slår för att hävda sin<br />
makt”. Detta betonas redan då deras amma i dramats inledning konstaterar<br />
om dem, att ”sin mors bekymmer ha de tagit lätt”, för ”i barnahjärtat<br />
finns ej rum för sorgen”.<br />
VARDAGSREALISM<br />
I Medea är det entydigt föräldraperspektivet som står i centrum. Det<br />
är den bittra kampen mellan modern och fadern vi får följa, och hur<br />
de unga barnen blir hjälplösa offer för denna konflikt, mördade av sin<br />
egen mor i syfte att hämnas på fadern.<br />
Med fokus på de enskilda individernas perspektiv, i en verklighet<br />
som gudarna inte i någon verkligt genomgripande mening tycks nå<br />
fram till, kryddar Euripides stundtals den hätska replikföringen makarna<br />
emellan med en realistisk udd som kan kännas rykande dagsfärsk.<br />
Vi befinner oss långt ifrån Orestiens högstämda patos, när Medea<br />
gör klart för sin svekfulle make, att ”jag skall få lindring av att håna<br />
dig, och du skall lida, när du tvingas lyssna”. Långt inne i en mycket<br />
påtaglig vardagsrealism – trots den högtravande stilen – befinner vi<br />
oss också, när Jason å sin sida tar ny sats med orden: ”Här gäller det att<br />
inte komma av sig men som en skicklig styrman rida ut med sammandragen<br />
segelduk, o kvinna, din tungas onda virvelstorm av ord!”<br />
DET KVINNLIGA PERSPEKTIVET<br />
Strindberg, Albee, Norén, alla <strong>vår</strong>t eget tidevarvs stora relationsdramatiker<br />
har i Euripides en oundgänglig föregångare. Men Euripides<br />
särskilda styrka är utan tvekan det kvinnliga perspektivet och dess<br />
särskilda fördjupning som blir allmänmänskligt angeläget på ett sätt<br />
som garanterar dramats verkliga smärtpunkt. Man kan inte annat än<br />
fascineras av den veritabla kvinnorörelse dramat tycks mobilisera, då<br />
Medea och kvinnorna kring henne går till angrepp mot den rationaliserande,<br />
stagnerande, förträngda och problemundvikande manliga<br />
ordning Jason representerar.<br />
Gentemot männens förljugna bekymmersfrihet och småsinta<br />
världsfrånvändhet står Medea med sitt djupa, helgjutet genomlevda<br />
sanningssökande och engagemang i livets verkligt betydelsefulla<br />
angelägenheter, samt med henne hela kören av kvinnor som med djup<br />
inlevelse följer hennes öde. Hennes och inte fädernas vishet är den<br />
andliga mittpunkt som ger dramat dess mening och innehåll.<br />
Den omkastning av den patriarkala samhällsideologin till kvinnans<br />
fördel, den uppvärdering av det kvinnliga som dramat i sin helhet ger<br />
intryck av, bryter tydligast fram i en märklig vision som förmedlas av<br />
kören, strax efter att Medea klargjort sina mörka planer om hämnd på<br />
maken:<br />
Strof 1<br />
De heliga floderna strömma<br />
baklänges uppför bergen,<br />
rättvisan kastas omkull<br />
och allt vändes upp och ner.<br />
Eder och trohetslöften<br />
brytas av svekfulla män.<br />
Nu ändrar sig synen på kvinnan,<br />
nu sjunger man <strong>vår</strong>t pris.<br />
Vi mötas med aktning och ära.<br />
Det dåliga ryktet<br />
förföljer ej längre <strong>vår</strong>t kön<br />
Denna kommentar till intrigens utveckling blir samtidigt en ödmjukt<br />
utformad, men synnerligen djupsinnig meditation över hur ”när allt<br />
vändes upp och ner”, kvinnan träder fram och låter livet berätta om det<br />
som ”avslöjar kvinnans och /…/ mannens natur”. Orden tycks peka på<br />
en verkligt fundamental motsättning mellan männens och kvinnornas<br />
värld, där den senare hyllas som den som står närmast livet och verkligheten,<br />
närmast sakernas sanna och egentliga tillstånd.<br />
Medea har således den moraliska rätten på sin sida, mot hennes berättigade<br />
vrede och absoluta ärlighetskrav står Jason och manssamhällets<br />
nedlåtande inställning. I hennes adekvata reaktioner vill Jason endast<br />
se ett ”ursinne” som ”är ett ont, som inte kan botas”. Inte hans gärningar<br />
utan hennes ”lösa tunga” är det som driver henne ut ur riket, menar han.<br />
Han betraktar sig som en vän hon envetet stöter ifrån sig, inte som den<br />
svekfulla äktenskapsbrytare hon ser i honom, och som han naturligtvis i<br />
själva verket är.<br />
UNIK MAKT<br />
Genom att å det gruvligaste tillgripa och använda sig av just de lömska<br />
strategier som Jason, Kreon och den manliga sfären generellt tillviter<br />
kvinnorna i staden Korinth, genom att fullständigt infria förväntningen<br />
om att kvinnor ”fått anlag utan like av naturen” för ”allt ont i världen”,<br />
genom att gå så långt som att använda sin unika makt som moder till att<br />
förgöra sina egna barn, kastar Medea till slut med ett slags apokalyptisk<br />
cynism över ända de planer som Jason gjort upp för framtiden. Den<br />
eftertänksamma ljusning för kvinnans del, som anförd av kvinnokören<br />
strömmar in under dramats gång, till synes varslande om en bättre och<br />
rättvisare värld, överskuggas på detta sätt till slut av en så avgrundslikt<br />
utstuderad ondskefullhet att Strindberg själv med sin fasansväckande<br />
pelikanmamma får se sig överträffad.<br />
DESTRUKTIVT MAKTSPEL<br />
Liksom Orestes modersmord i Aischylos Orestien, och Oidipus fadersmord<br />
samt kärleksrelation till sin egen moder i Sofokles Kung Oidipus,<br />
tecknas här med det antika <strong>grekisk</strong>a dramats drastiska konkretion<br />
och mytiska urkraft en skrämmande omständighet som kanske i första<br />
hand vinner på att tolkas symboliskt. Med Freud har vi ju lärt oss att i<br />
Sofokles drama om den olycklige Oidipus urskilja en hemlig önskan,<br />
snarare än en faktisk handling. Kung Oidipus är inte en berättelse om<br />
hur barn faktiskt dödar sina fäder och äktar sina mödrar, utan handlar<br />
i freudiansk anda snarare om ett slags omedveten längtan hos barnet<br />
efter att få fadern att försvinna för att fullständigt och utan konkurrens<br />
kunna hänge sig åt kärleken till modern. Är det inte på samma sätt en<br />
mer förtäckt, i första hand psykologisk erfarenhet som i dramats form<br />
ritualiseras och förkroppsligas, när Euripides låter Medea bokstavligen<br />
förinta sina barn, som det slutliga ledet i det destruktiva maktspel som<br />
uppstått mellan henne och ex-mannen Jason?<br />
”Ha gossarna del i det fadern förbröt? Ditt hat, skall det också gå ut<br />
över dem?”, vädjar amman till Medea i dramats inledning. Trots sin<br />
vacklan och tvekan inför det fruktansvärda brottet, att döda sina egna<br />
barn, är det makten att förgöra, lusten att ta hämnd, som väger tyngst i<br />
henne, och att så är fallet från början.<br />
Men konkretiseras inte här i extrem, fullständigt oförtäckt form en<br />
konflikt, som framför allt hör hemma på ett inre plan, och då vanligtvis<br />
utspelar sig längs betydligt osynligare och mer s<strong>vår</strong>åtkomliga linjer? En<br />
konflikt som ej sällan har sitt ursprung i en misslyckad föräldrarelation<br />
och inte minst i kvinnans underordnade och orättvisa situation – en<br />
verklighet i det klassiska Athen liksom i <strong>vår</strong> globaliserade samtid – men<br />
som riskerar att få sitt kanske mest destruktiva utlopp just i relationen<br />
till barnen, dessa inför modern oskyddade och hjälplösa. Kan inte Medeas<br />
mord på sina barn tolkas som en symbol för det negativa, potentiellt<br />
förgörande inflytandet av en illvillig, förbittrad, fientligt stämd moder?<br />
DET ALLRA MEST SKRÄMMANDE<br />
Den ur barnets synvinkel starka modersmakten, är det inte denna<br />
mäktiga livskrafts mörka baksida Euripides, som den kontroversielle<br />
författare han var i den antika <strong>grekisk</strong>a högkulturens mansdominerade<br />
tidsålder, ger sin djupa inblick i med sin Medea? I den könskamp Medea<br />
gestaltar blir dödandet av barnen det allra mest skrämmande, och kanske<br />
djupast symbolladdade maktutspelet. Mordet på barnen blir det<br />
slag som definitivt och med tragedins fulla kraft slår sönder den konstruerade,<br />
förljugna verklighet som Jason med fotfäste i det patriarkalt<br />
styrda Korinth försöker upprätta.<br />
MöDRAMAKTENS VILLKOR<br />
Så tolkat är temat förstås lika obehagligt – men kanske också lika aktuellt!<br />
– än idag. I <strong>vår</strong> tid och i <strong>vår</strong> egen kulturkrets har Lars Norén på ett<br />
liknande sätt framträtt som en lika hyllad som kontroversiell skildrare<br />
av den kvinnliga mödramaktens villkor i kärnfamiljens intimsfär – Natten<br />
är dagens mor inte bara i hans berömda pjäs med samma namn,<br />
utan i hela den långa svit av familjerelationsdramer han författar från<br />
sent 1970-tal fram till tidigt 1990-tal.<br />
Nobelpristagaren i litteratur år 2004, österrikiskan Elfriede Jelinek, är<br />
en annan internationellt uppmärksammad skildrare av en sådan nutida,<br />
internaliserad Medeaproblematik och dess sociologiskt-psykologiska<br />
villkor. ”Ju mindre beredda män är att dela sin makt utåt, desto mer har<br />
de att lida för detta inåt” eftersom ”kvinnors makt inåt är förkrossande”,<br />
säger Jelinek i en intervju i samband med Nobelprisutdelningen. Om<br />
den allt dominerande modern hon själv beskrivit i sin roman Pianolärarinnan<br />
(1983), betonar hon just att modern ”är hemsk för att fadern<br />
existerar”. Allt modern är hänvisad till i det manssamhälle fadern representerar<br />
är en makt inåt, och den använder hon till att ”förtrycka barnet”<br />
men också till ”att plåga mannen”. ”Allt går inåt, eftersom det inte är<br />
henne tillåtet utåt”, konstaterar Jelinek i en intervju i Frankfurter Allgemeine<br />
Zeitung. Hur destruktiva konsekvenserna blir vittnar hennes<br />
roman effektfullt om.<br />
NyANSERAT MÄNNISKOPSyKE<br />
I grunden är det, som jag ser det, samma problematik Euripides fann ett<br />
språk för i det antika dramat, med sin egensinniga, för den samtida publiken<br />
starkt upprörande gestaltning av en i offentlighet undanskymd<br />
kvinnlig sfär i uppror. Men verkligt kontroversiell blev Euripides, precis<br />
som en Norén eller en Jelinek av idag, inte för att han skildrade kvinnor<br />
i sig. Kontroversiell blev han för att han skildrade kvinnor som människor<br />
med hela den komplexitet och blandning av ont och gott, med hela<br />
den dynamik och kraft som är människopsykets eviga kännemärke.<br />
LIKA AKTUELL IDAG<br />
Med Euripides klassiker uppenbaras hur jämställdhet mellan könen<br />
psykologiskt sett är en tidlöst giltig realitet. Män och kvinnor är varandras<br />
likar, som människor och individer. Men Euripides gestaltar<br />
också med full klarsyn hur destruktiva konsekvenserna kan bli, när det<br />
samhälle människan skapar åt sig, när de särskilda kulturella, politiska<br />
och sociala mönster som råder, inte tar hänsyn till denna existentiella<br />
likvärdighet. Könskampen blir en oundviklig följd av den störda balansen<br />
mellan yin och yang.<br />
Så visst är han aktuell, Euripides, och visst är det antika <strong>grekisk</strong>a dramat<br />
någonting vi fortfarande har de starkaste skäl att bevara kontakten<br />
med.<br />
Denna bearbetade version av texten publicerades ursprungligen i Finsk<br />
Tidskrift, 2006:5<br />
Citaten ur Medea är översatta av Hjalmar Gullberg
anne lindén. människor i nattsvart vardag. Anne Lindén, läkarstuderande<br />
och frilandsjournalist, berättar om Medea så som hon finns mitt<br />
ibland oss, en ensam utsatt människa i stort behov av <strong>vår</strong>d och omsorg och<br />
ett modernt svenskt samhälle som stänger henne ute.<br />
I verkligheten finns gott om Medeor. Människor med brända pass,<br />
söndriga psyken och trasiga kroppar. Medeor, människor i stort behov<br />
av <strong>vår</strong>d och omsorg. För bland asylsökande, papperslösa och gömda<br />
hittar vi samhällets allra mest utsatta och sårbara. Och om det är någonstans<br />
som hon får det särskilt s<strong>vår</strong>t, så är det just här. I jämförelse<br />
med andra europeiska länder är Sverige ytterligt restriktivt med att låta<br />
offentlig omsorg komma den till del som inga papper har. För här är<br />
ordningen sådan att rätten till <strong>vår</strong>d i första hand är knuten till medborgarskapet,<br />
inte till människoskapet. Asylsökande vuxna i Sverige har<br />
rätt att få <strong>vår</strong>d för akuta tillstånd. Papperslösa, eller gömda har i formell<br />
mening rätt att söka <strong>vår</strong>d som inte kan anstå, men med ett viktigt förbehåll:<br />
den <strong>vår</strong>den är osubventionerad, och ska betalas ur egen ficka. Och<br />
på akuten fyndas intet, inget reas ut. Detta är en ordning som var och<br />
varannan folkrörelse vänder sig emot, från LO till logopedförbundet.<br />
MåNGA VÄNDER SIG EMOT DE NyA LAGARNA<br />
Demonstrationer anordnades och motupprop tillkom när riksdagen<br />
förra året diskuterade nya lagar på området. Men till knapp nytta skulle<br />
det visa sig. För under <strong>vår</strong>sommaren sattes det informella på pränt: folk<br />
skiljdes från folk, utlänningar från svenskar. Stundom lovas att en ny<br />
utredning ska tillsättas, att papperslösas rättigheter ska utredas. Men<br />
än så länge har varken direktiv formulerats eller utredare tillsatts.<br />
Somliga landsting har därför tagit saken i egna händer. Sahlgrenska<br />
universitetssjukhuset i Göteborg ger numer akut <strong>vår</strong>d till alla patienter<br />
i behov. Varken brist på kontanta medel eller personnummersiffror får<br />
stå i vägen. I Stockholms läns landsting är stadgan också sådan, liksom<br />
i region Skåne. Endast Sverigedemokraterna röstade mot nyordningen,<br />
när beslutet fattades i regionens fullmäktige förra året.<br />
Storsjukhusen har inte mycket till val. För vad är alternativet? Att låta<br />
papperslösa förblöda i väntrummet? Vårdgivarnas direkta aktion accentuerar<br />
bara det förvridna med lagstiftningen: ska den upprätthållas,<br />
blir det till priset av människoliv. Det är grundläggande mänskliga rättigheter<br />
vi talar om. Sådana tillgodoses i civiliserade länder med lag och<br />
skydd, inte genom civil olydnad.<br />
PRISLAPPEN ÄR INTE AVGöRANDE<br />
Så vill riksdagen förvägra samhällets mest utsatta människor subventionerad<br />
omsorg? Är kostnaden oöverstiglig? Vård är oerhört dyrt för<br />
den enskilde. En komplikationsfri förlossning går på tiotusentals kronor.<br />
En bekymmersam sådan kan kosta tiofalt. Det finns knappt någon<br />
hejd för hur dyr <strong>vår</strong>den kan bli, för den med otur och ohälsa. Men vad<br />
skulle det kosta samhället att <strong>vår</strong>da människorna på marginalen? I extra<br />
kostnad, alltså? I storleksordning handlar det om budgetpromille. Och<br />
den pyttiga andelen måste ställas jämte nuvarande ordning: att låta<br />
människor försämras, sjukdomar förvärras, lidande fortgå. Kostnader är<br />
heller inte den bärande, ideologiska grund varpå ordningens tillskyndare<br />
vilar. Argumentationen har varit av annan art: lagstiftarna får inte<br />
legitimera ett skuggsamhälle, heter det. Det är oansvarigt. Ordningen<br />
måste upprätthållas: den som har fått ett avslag på sin asylansökan ska<br />
forslas hem. Att ge kostnadsfri <strong>vår</strong>d är att sända fel signaler till människor<br />
som inte har rätt att vara här.<br />
EN KRASS MIGRATIONSPOLITIK<br />
Det är just en snygg migrationspolitisk signal: stick härifrån eller lid<br />
dina kval i tysthet. Särskilt utstuderad blir den omoralen med tillägget<br />
att endast akut <strong>vår</strong>d erbjuds. För en tillväxande tumör är i regel inte akut<br />
förrän blott smärtlindrande behandling återstår. Anropet blir än tydligare:<br />
stick härifrån, eller möt en förtida död. Och när blir en depression<br />
akut? När en mor vill ta livet av sig? När hon hotar att döda sina barn?<br />
När hon blir psykotisk? Eller först när barnen faktiskt har mördats? Ja,<br />
det hela blir förstås en gränsdragningsfråga, en fall-till-fall-bedömning.<br />
Och hur som helst får Medea själv pynta för <strong>vår</strong>dinsatsen.<br />
Så ytterst cyniskt. En ordning som, i sitt allra krassaste, faktiskt bygger<br />
på att asylsökande och papperslösa är mindre värdiga <strong>vår</strong>d än<br />
svenskar. Mindre värda omsorg. För mellan svenskar och svenskar görs<br />
då rakt ingen skillnad, oavsett arbetsförmåga eller skatteskulder.<br />
Än barn då? Jodå, i lagstiftarens ögon är barn av alla sorter lika värda.<br />
Ty även icke helyllesvenska barn har rätt till <strong>vår</strong>d på lika villkor, även<br />
om formuleringen är sluddrig kring minderåriga som inte har sökt asyl.<br />
Men motiveringen är inte renodlat medmänsklig utan skickar också<br />
den en tydlig signal, som migrationsminister Tobias Billström skrev i en<br />
debattartikel häromåret: barn ska inte behöva lida för sina föräldrars beslut.<br />
Men myndiga människor bör alltså få lida. Bör få lida så som endast<br />
en människa som förvägras lindring för psykisk och fysisk smärta gör.<br />
Den här ordningen gör att det finns gott om Medeor i Sverige. Människor<br />
i nattsvart vardag, aldrig riktigt välkomna någonstans. Men,<br />
det finns inga gudinnor. Inte på psykakuten, eller någon annanstans<br />
i <strong>vår</strong>dapparaten. Nå, många inom <strong>vår</strong>den ägnar sig naturligtvis åt att<br />
frivilligt <strong>vår</strong>da den som inga papper har. Storsjukhusen slirar lite, opinionsbildar<br />
genom att gå på tvärs mot lagstiftarens intentioner. Påhittig<br />
och systemsmart personal ser till att mediciner finner sin väg ut ur systemen.<br />
Hemliga kliniker finns här och var. Mycket ideell tid läggs ner på<br />
att ge omsorg i skymundan, ge allt det där som vi vana välfärdsbrukare<br />
tar för givet: provsvar, penicillin, stundom bot och alltid tröst. Så kommer<br />
det också att fortsätta vara, så länge som det finns människor med<br />
hjärta och inlevelseförmåga. Goda gärningar, absolut. Men det finns i<br />
ärlighetens namn inget gudomligt över sådant arbete.<br />
Snarare tvärtom: något mycket mänskligt, och medmänskligt.<br />
Läs mer:<br />
www.lakareivarlden.org<br />
www.lakartidningen.se<br />
www.vardforpapperslosa.se<br />
någonting Har gått<br />
-------------------------------<br />
sönder permanent.<br />
-------------------------------<br />
mitt Hjärta fungerar<br />
-------------------------------<br />
inte längre. en öken av<br />
-------------------------------<br />
ingenting Härinne
ea hoffmann-müller. svartsjuka och hämndlystnad. En diskussion<br />
om Euripides’ Medea utifrån ett jungianskt perspektiv. Läkaren och<br />
psykologen Bea Hoffmann-Müller diskuterar här hur Medea, dotter från<br />
modergudinnornas land, hamnar på kollisionskurs med det patriarkala<br />
tänkandet – och berör den antika myten, häxan och jungfrun.<br />
Att Euripides vill framställa Medea som en vanlig kvinna och tona ned<br />
hennes gudomlighet framgår tydligt i hans tragedi. Ammans prolog beskriver<br />
Medea som en lidande kvinna, grälet mellan Jason och Medea<br />
för tankarna till ett helt vanligt gräl mellan två äkta makar.<br />
Denna förändring av Medeamyten sker parallellt med en pågående<br />
andlig nyorientering i antikens Grekland. Gudavärlden förbleknar till<br />
förmån för en rationell filosofi, som företräds av Sokrates, Platon och<br />
Aristoteles. Intellektet, logos, förnuftet segrar över lidelsen, som Euripides<br />
beskriver som roten till allt ont. Istället för att söka gudomliga<br />
förklaringar söker man nu naturliga, rationella förklaringar på världsordningen<br />
och människornas plats i den. Olympens gudavärld förlorar<br />
sin kraft och mening.<br />
Medea kommer från ett land på andra sidan Svarta Havet, en region<br />
nära Mindre Asien med matriarkala traditioner, modergudinnornas<br />
land. Modergudinnan personifierar den stora modern som arketyp,<br />
det vill säga den feminina principen. Modergudinnorna förenade i sig<br />
ursprungligen ljusa och mörka sidor till en helhet. Men i det patriarkala<br />
tänkandet klyvs denna helhet och de mörka och ljusa aspekterna blir<br />
alltmer separerade från varandra. Som främling och barbar representerar<br />
Medea den kollektivt omedvetna världen, det irrationellas värld, en<br />
värld som Jason, såsom representant för grekernas kollektiva medvetande,<br />
både fascineras av och upplever som hotfull. Det hotfulla måste<br />
landsförvisas. Genom att fördriva kvinnlighetens mörka sida klyvs den<br />
feminina principen i ljus och mörk, god och ond. Denna klyvnad kommer<br />
till uttryck i kontrasterna mellan den fullkomliga, från arvsynd befriade<br />
och barmhärtiga gudsmodern, Jungfru Maria, och den förföriska<br />
Eva - synderskan. De svarta madonnorna, som har fascinerat människor<br />
i alla kulturer, innehåller i symbolisk mening också den mörka sidan<br />
hos det kvinnliga, det vill säga lidelsen, svartsjukan och hämnden som<br />
trängts bort till det omedvetna. Detta omedvetna arketypiska innehåll<br />
projiceras på vanliga kvinnor. C.G. Jung förklarar denna utveckling på<br />
följande sätt:<br />
Genom att den själsliga relationen till kvinnan endast kom till uttryck i<br />
form av en kollektiv Mariadyrkan förlorade kvinnobilden ett värde, som<br />
alla människor naturligen borde ha haft tillgång till. Detta värde, som<br />
bara kan få sitt naturliga uttryck i ett individuellt ställningstagande, går<br />
förlorat till det omedvetna när det ersätts med ett kollektivt uttryck. I det<br />
omedvetna får nu kvinnobilden en infantilt- arkaisk karaktär. Den relativa<br />
nedvärderingen av den verkliga kvinnan uppvägs, kompenseras av<br />
de demoniska dragen i det omedvetna, som, när de blir aktiverade, träder<br />
fram i projektionerna på den andre. Denna relativa nedvärdering av<br />
kvinnan betyder: Mannen älskar henne i en viss bemärkelse mindre och<br />
det är därför kvinnan svarar med att bete sig som en förföljande häxa.<br />
Parallellt med och till följd av den stegrade Mariakulten utlöstes häxprocesserna,<br />
denna senmedeltidens outplånliga skamfläck.<br />
(Carl Gustav Jung: „Frauendienst und Seelendienst“. In: Psychologische<br />
Typen. GW 6, Walter Verlag Olten 1971, § 399.)<br />
Vi har ännu inte lämnat medeltiden bakom oss. Hos dagens kvinnor<br />
lever häxan vidare i det omedvetna.<br />
I de flesta sagor i <strong>vår</strong> kristna patriarkala kultur dödas häxan, men det<br />
kan inte vara en slutgiltig lösning på problemet. Det onda blir ju då återigen<br />
utmönstrat och landsförvisat. Men egentligen vill det ingenting<br />
annat än att tillhöra livet! Här har vi en lång och besvärlig väg framför<br />
oss, till dess att vi har löst ett av <strong>vår</strong> tids mest angelägna problem,<br />
nämligen förlösningen av kvinnlighetens mörka sida. Många kvinnor<br />
har bittra erfarenheter av att vara försummade, nedvärderade och<br />
ifrågasatta och det var detta förtryck som utlöste kampen för kvinnans<br />
frigörelse i början av det förra seklet. I yttervärlden har mycket åstadkommits<br />
i riktning mot jämställdhet mellan könen i jämförelse med<br />
förhållandena i antikens Grekland. Men det är först helt nyligen som<br />
kvinnor har fått samma formella rättigheter som män i samhället. Men i<br />
den omedvetna, inre världen råder fortfarande stor obalans mellan man<br />
och kvinna. Kvinnor domineras ofta av en Animus som präglas av en<br />
patriarkalt ensidig inställning och män domineras ofta av en antingen<br />
häxliknande eller marialiknade Anima. [Enligt jungiansk terminologi<br />
en manlig eller kvinnlig motsvarighet till det egna Självet. Jung identifierade<br />
ursprungligen Anima som den omedvetet kvinnliga delen hos<br />
män och Animus som den omedvetet manliga delen hos kvinnor.] I den<br />
ständiga kampen mellan kvinna och man konfronteras dessa omedvetna<br />
innehåll, Animus och Anima, med varandra genom att projiceras på<br />
det andra könet. I sin älskade ser kvinnan patriarken, den förtryckande<br />
mannen, som gör henne beroende. Mannen å sin sida upplever genom<br />
sin animaprojektion kvinnan som antingen gudinna eller häxa.<br />
Risken är att dagens kvinnor genom att vara alltför omedvetna om moderarketypen<br />
i själva verket - i sitt sökande efter en ny kvinnlig identitet<br />
- omedvetet kommer under inflytande av den. Det är då vi omvandlas<br />
till måttlösa, uppslukande, sextörstande, svartsjuka, hämndlystna kvinnor.<br />
Det kvinnliga klyvs i ljus och mörker. Landsförvisningen av Medea<br />
och den feminina principens klyvnad har givit upphov till en kollektiv<br />
neuros. Såväl kvinnor som män har lidit under detta trauma ända in i<br />
<strong>vår</strong> tid. Gudsmodern Maria är en efterföljare till modergudinnan. Men<br />
det mörka har gått förlorat. Den fulländade Jungfru Maria personifierar<br />
enbart de ljusa aspekterna av moderarketypen: barmhärtighet, omsorg,<br />
moderlighet osv. De fördrivna mörka krafterna lever emellertid vidare i<br />
det omedvetna. Den nedvärderade modergudinnan hämnas och resultatet<br />
blir ett insjuknande på grund av det inre maskätna sönderfallet.<br />
Det är s<strong>vår</strong>t att inte ryckas med av den mörka destruktiva sidan hos<br />
Medea. Hela tiden talas det om svartsjukans och hämndens destruktiva<br />
makt. Var någonstans finns de läkande krafterna? Svartsjukan gör en<br />
inte bara sjuk, utan kan också driva den personliga utvecklingsprocessen<br />
framåt. Bakom skuggproblematiken – det vill säga svartsjukan i sig<br />
– finns Självet och dess drivkrafter.<br />
De flesta författare, konstnärer och musiker som ägnat sig åt Medeamy-<br />
ten har fascinerats av hennes mörka sida. Antingen har man framställt<br />
Medea som barbar, som främling, som ett demoniskt väsen, eller så har<br />
man valt att betona den lidelsefulla, sexlystna kvinnan.<br />
Slutligen vill jag ställa frågan: Vad sker med oss kvinnor och män?<br />
Finns det en tänkbar värld, som skulle kunna befria det mörka kvinnliga,<br />
en värld som tillskriver det kvinnliga samma värde som det manliga?<br />
Kan vi skapa en värld där det råder gemenskap mellan man och<br />
kvinna, mellan den maskulina och feminina principen?<br />
jag vill vara falken ocH<br />
--------------------------------pilbågen.<br />
elastisk.<br />
--------------------------------osårbar.<br />
en som sårar<br />
---------------------------------<br />
själv ocH viner<br />
---------------------------------<br />
genom luften.<br />
ur Medea- svartsjuka och hämndlystnad, bearbetad av Andrea<br />
Grapengiesser.<br />
Tidigare publicerad i Coniunctio 2008, Årsbok för analytisk psykologi<br />
och kultur<br />
Översättning: Johan Cronström
Utdrag från Utlänningslagen; 5 kapitlet Uppehållstillstånd<br />
Fortsatt uppehållstillstånd<br />
16 § En utlänning som med stöd av 8 § har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd<br />
på grund av familjeanknytning får beviljas ett nytt tidsbegränsat eller permanent<br />
uppehållstillstånd på den grunden endast om förhållandet består.<br />
En utlänning som har familjeanknytning enligt 3 § första stycket 1 eller 2 b eller 3 a<br />
§ första stycket 1 eller andra stycket och som har haft tidsbegränsat uppehållstillstånd<br />
i två år får ges ett permanent uppehållstillstånd. Om det finns särskilda skäl,<br />
får permanent uppehållstillstånd ges före tvåårsperiodens slut.<br />
Har ett förhållande upphört får uppehållstillstånd ändå ges, om<br />
1. utlänningen har särskild anknytning till Sverige,<br />
2. förhållandet har upphört främst på grund av att i förhållandet utlänning, eller<br />
utlänningens barn, utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet<br />
eller frid, eller<br />
3. andra starka skäl talar för att utlänningen skall ges fortsatt uppehållstillstånd.<br />
Lag (2006:220).<br />
.<br />
.<br />
.<br />
8 § Ett uppehållstillstånd som ges en make enligt 3§ första stycket 1 skall vara tidsbegränsat<br />
vid första beslutstillfället, om makarna inte stadigvarande sammanbott<br />
utomlands. Detsamma gäller när uppehållstillståndet i ett sådant fall beviljas utlänningens<br />
barn.<br />
Ett uppehållstillstånd som beviljas enligt 3 a § första stycket 1 eller andra stycket<br />
skall vid första beslutstillfället vara tidsbegränsat. Lag (2006:220).<br />
3 § Uppehållstillstånd skall, om inte annat följer av 17-17b §§, ges till<br />
1. en utlänning som är make eller sambo till någon som är bosatt eller som har beviljats<br />
uppehållstillstånd för bosättning i Sverige.<br />
MEDEALAND<br />
Av Sara Stridsberg<br />
regi: Ingela Olsson<br />
scenografi/ljus: Jens Sethzman<br />
kostym: Nina Sandström<br />
mask: Sari Nuttunen<br />
ljud: Hobi Jarne<br />
dramaturg: Marc Matthiesen<br />
inspicient/regiassistent: Mikael Berg<br />
pjäsansvariga tekniker: Hans Ahlén, Anders österberg<br />
tekniker: Mikael Karlsson, Matti Heckscher, Benny Grün<br />
pjäsassistent snickeri: Ulf Askvik<br />
pjäsassistent måleri: David Murua<br />
pjäsassistent kostym: Monica Jansson<br />
påklädare: Evelina Nevreus<br />
attributör: Maria Säflund<br />
rekvisitörer: Anders Olausson, Lotta Wallin<br />
scenchef: Morgan Högberg<br />
press/marknad: Helena Seth, Katja Juras<br />
producent: Seppo Laukkanen<br />
konstnärlig ledare elverket: Stefan Larsson<br />
konstnärlig ledare teater galeasen: Sophia Artin<br />
Medea Noomi Rapace<br />
Jason Shanti Roney<br />
Gudinnan Lena B Eriksson<br />
Modern Nina Gunke<br />
Kreon Donald Högberg<br />
Barnflickan Klara Bendz*<br />
Prinsessan Tove Fylking<br />
Tiger Elias Elffors Elfström / Daniel Aziz Darwish<br />
Akilles Sigge Björs / Leon Tatti<br />
teaterchef och ansvarig utgivare: Marie-Louise Ekman<br />
programredaktion: Marc Matthiesen, Andrea Grapengiesser**,<br />
Helena Seth<br />
grafisk form: Anders Rinman<br />
foto: Joel Persson<br />
tryck: Brommatryck & Brolins AB<br />
Programnummer: 12<br />
Programprenumeration säsong 2009<br />
600 kronor. Postgiro 3780-4<br />
förlag: Colombine Teaterförlag<br />
Föreställningens längd: ca. 1 tim 30 min.<br />
Dekoren är tillverkad av <strong>Dramaten</strong>s ateljéer och Elverket<br />
*praktikant från Teaterhögskolan i Luleå<br />
**praktikant från Litteraturvetenskapliga institutionen på<br />
Stockholms universitet