Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Grundstenen</strong> <strong>kunde</strong> <strong>läggas…</strong><br />
av Sten Janson<br />
Så kom den dag när allt förberedelsearbete var över och beslutet fattat<br />
och klart: Nu skulle äntligen kyrkan byggas på tomten snett emot skolan,<br />
i hörnet mellan Östra Fjällvägen och Skolvägen. Jag kan inte minnas när<br />
det första spadtaget togs 1958 men från skolgården hade man god uppsikt<br />
över hur arbetet började komma igång med grävskopor som skyfflade upp<br />
mängder av jord och fyllde flaken på lastbilarna som körde Skolvägen upp<br />
och ner och gjorde den då ännu oasfalterade gatan lerig och ojämn.<br />
Men ett minne som består är ceremonin den dagen när grundstenen<br />
murades in i grunden. Det var en lördag, som på 50-talet ännu var skoldag.<br />
Hela skolan var utkommenderad och stod på kanten till det stora hålet,<br />
där grundmurarna hade gjutits. Så fick skolbarnen bevittna den högtidliga<br />
akten, när ett skrin murades in i muren rakt under den plats, där altaret så<br />
småningom skulle stå. Allvarliga män i höga hattar och svarta överrockar<br />
stod i gropen och deltog i ceremonielet.<br />
För några år sedan hittade jag i samband med en flyttning mina gamla<br />
uppsatsböcker från folkskolan som mamma hade sparat. Där återfann jag en<br />
uppsats om just detta tillfälle. Den skrevs i oktober 1958 när jag var 10 år och<br />
gick i klass 4 A i Sävedalens skola för fröken Märta Stene och är renskriven<br />
med gammaldags bläckpenna som förvisso lämnade en och annan plump.<br />
Uppsatsen ger min bild som 10-åring av denna högtidliga ceremoni och<br />
dokumenterar samtidigt – fast något torftigt – händelsen.<br />
Uppsatsen har rubriken: ”När grundstenen lades till Sävedalens kyrka”.<br />
(Mina kommentarer inom parentes.)<br />
”…Så fick skolbarnen<br />
bevittna den högtidliga<br />
akten, när ett skrin<br />
murades in i muren<br />
rakt under den plats,<br />
där altaret så småningom<br />
skulle stå.”<br />
”…Allvarliga män i höga hattar och svarta överrockar stod i gropen och deltog i<br />
ceremonielet.”<br />
28 29
Lördagen den 25 oktober (1958) skulle grundstenen till Sävedalens<br />
kyrka läggas. Vi stod och väntade en liten stund. Sedan sjöng vi<br />
psalm 164 v 1–3 (Med pelarstoder tolv står Herrens helga kyrka.)<br />
Efter det höll Tage Orrgård (dåvarande kontraktsprosten,<br />
kyrkoherde i Mölndals pastorat) en kort predikan. Och så sjöng vi<br />
psalm 169 ver sar 1, 2, 6, 9. (Fädernas kyrka i Sveriges land, kärast<br />
bland samfund på jorden.) Efter det visade pappa upp skrinet. På<br />
locket stod det: Sävedalens kyrka 1958. Så lade pappa i en psalmbok,<br />
en evangeliebok, några pengar från 1958 och en del tidningar från<br />
samma dag. Sedan svetsades locket på. Och så murades stenarna på.<br />
Pappa fick lägga en sten och Orrgård en (här har fröken Stene med<br />
rött gjort ett tillägg: prosten Orrgård) och arkitekten en. Och Per<br />
Pleijel en (Fröken Stene med rött: kyrkoherde Per Pleijel) och<br />
många fler. Efter det sjöng vi psalm 600 versar 6–7. (Kristne, medan<br />
vi här vandra; Herre signe du och råde). Sedan var det klart.<br />
Jag minns idag mycket väl känslan av högtid när så många människor var<br />
samlade utomhus en höstdag vid ett stort uppgrävt hål för att delta i en<br />
första manifestation av den gamla visionens uppfyllelse: här läggs grunden<br />
till vår nya kyrka i Sävedalen. Men också känslan av att detta är en<br />
unik händelse: att vara närvarande när ett litet skrin murades in i källargrunden<br />
för att sedan muras över och inte vara tillgänglig överhuvudtaget<br />
under oändliga tider framöver. Tanken svindlade för mitt barnasinne: när<br />
kommer detta skrin att hittas och öppnas igen? Hur många hundra år har<br />
gått då? Och vad kan ha hänt som gör att skrinet återfinns i murarna?<br />
Krig och bombningar? Arkeologiska utgrävningar år 2958?<br />
”… Det var en lördag, som<br />
på 50-talet ännu var skoldag.<br />
Hela skolan var utkommenderad<br />
och stod på<br />
kanten till det stora hålet,<br />
där grundmurarna hade<br />
gjutits. ”<br />
”…Jag kan inte minnas när det första spadtaget togs 1958 men från skolgården hade<br />
man god uppsikt över hur arbetet började komma igång med grävskopor som skyfflade<br />
upp mängder av jord och fyllde flaken på lastbilarna som körde Skolvägen upp och ner<br />
och gjorde den då ännu oasfalterade gatan lerig och ojämn.”<br />
30 31
När korset restes<br />
Ett annat, litet rörande<br />
minne, har jag från våren<br />
1959 när kyrkans exteriör<br />
i stort sett var klar. Vi<br />
folkskolebarn hade från<br />
skolan snett emot kyrkan<br />
kunnat följa bygget månad<br />
för månad under ett<br />
års tid. Och denna dag<br />
– det visste jag från säker<br />
källa hemifrån – skulle<br />
det stora guldkorset placeras<br />
på plats högst upp<br />
på tornet med hjälp av en<br />
jättelik kran. Jag hade antagligen<br />
berättat detta för<br />
fröken Stene, eller också<br />
”…Och där stod vi uppställda på led och följde<br />
från skolgården det spännande förloppet när<br />
korset långsamt lyftes på plats, vajrarna lossnades<br />
och korset stod där det skulle, guldglimmande och<br />
mäktigt.”<br />
hade hon hört det från annat håll; i vilket fall fick jag i uppdrag att lämna<br />
klassrummet och ställa mig på den södra skolgården för att bevaka händelseutvecklingen.<br />
Mitt uppdrag var att springa in och meddela fröken när<br />
det började dra ihop sig till den stund då korset skulle vinschas upp och<br />
sättas på plats.<br />
Jag stod på skolgården, säkert en halvtimme, tyngd av uppdragets<br />
allvar. När jag tyckte att tiden var mogen gick jag tillbaka till fröken, som<br />
meddelade kollegerna i klassrummen intill. Så tågade hela vår klass och<br />
flera klasser till ut på skolgården, uppiggade över detta oväntade avbrott i<br />
skolrutinen.<br />
Och där stod vi uppställda på led och följde från skolgården det spännande<br />
förloppet när korset långsamt lyftes på plats, vajrarna lossnades och korset<br />
stod där det skulle, guldglimmande och mäktigt. Det accentuerade att denna<br />
byggnad inte längre var ett vanligt nybygge utan en kyrka, med Kristussymbolen<br />
svävande över den församling i Sävedalen som i 20 år väntat på dess tillkomst.<br />
Och när korset stod där på tornet, av egen kraft, sjöng vi en psalm, och sedan<br />
gick vi tillbaks till våra klassrum och uppslagna läroböcker.<br />
Äntligen stod den där<br />
Så var då kyrkan invigningsklar hösten 1959. På Valborgsmässoafton det<br />
året hade flyttlasset gått för familjen Janson från Sävedalens prästgård<br />
på Blankavägen till Partille prästgård vid Kyrkskolan.<br />
Att t.ex. lägga kyrkans skiffertak och att mura gav larna<br />
vid häng- och stuprännor var ett precisionsarbete.<br />
Grävning av grunden på tomten i hörnet av Skolvägen<br />
och Östra Fjällvägen påbörjas 1958.<br />
32 33
Pappa hade blivit kyrkoherde i pastoratet och den nye komministern Gösta<br />
Gustafsson flyttade in i Sävedalens prästgård på sommaren. Men vi följde<br />
byggarbetet under hela den sista byggperioden och jag minns väl hur vi var inne<br />
i den halvfärdiga kyrkan och hur pappa och arkitekten diskuterade färgen på de<br />
avslutande tegelstenarna i kortaket – skulle de vara naturfärgade eller vitkalkade?<br />
Marmoreringen av bänkarnas sidostycken mot mittgången var en annan detalj<br />
som förorsakade många samtal. Det dröjde innan arkitekt Forssén var nöjd.<br />
Men så var äntligen kyrkan klar. Invigningen på lördag före 1:a söndagen<br />
i Advent, 28/11 1959 var en stor och glad fest. Mina föräldrar var<br />
lyckliga och lättade och jag kan minnas mammas glädje när vi gjorde oss<br />
beredda att åka till invigningen. Kyrkan var överfylld och känslorna tacksamma<br />
och glada. Partille kyrkokör sjöng – Sävedalens kyrkokör under<br />
Gösta Wahlströms ledning var ännu inte etablerad – och psalmsången,<br />
ackompanjerad av en tillfällig kyrkorgel, var bedövande. Jag minns det<br />
suggestiva ljudet från ytterdörren när biskop Giertz stötte på dörren med<br />
sin kräkla och jag minns den långa processionen in i kyrkan. Biskopens<br />
tal och pappas predikan satte inga djupare spår i en 11-årings minnesbild<br />
men stämningen och känslan av att äntligen står den här, vår kyrka i<br />
Sävedalen, var stark och påtaglig.<br />
Fädernas kyrka i Sveriges land<br />
Det slår mig, när jag läste min skoluppsats, hur central psalmen Fädernas kyrka<br />
var för alla som på olika sätt arbetade för att bygga en ny kyrka i Sävedalen.<br />
Drömmen i Sävedalen var att bygga en ny fädernas kyrka i Sveriges land.<br />
Jag noterar att denna psalm – som inte längre finns i vår psalmbok – skrevs<br />
av J A Eklund för exakt 100 år sedan, 1909. Psalmen var central för den så<br />
kallade ungkyrkorörelsen på tidigt 1900-tal, och många av de Sävedalsbor<br />
som kämpade för den nya kyrkan var uppvuxna i denna anda. När vi sjöng<br />
den vid grundstensceremonin, eller på skolgården när korset äntligen stod på<br />
plats, var psalmen 50 år gammal. Nu har gått ytterligare 50 år sedan kyrkan<br />
invigdes. Det är en kort tid i vår svenska kyrkas historia.<br />
Man valde att sjunga fyra verser av nio den oktoberlördag när grundstenen<br />
lades, verserna 1, 2, 6 och 9. Första versen manifesterar kyrkans uppdrag, som<br />
kyrka och som kyrkobyggnad:<br />
Fädernas kyrka i Sveriges land,<br />
kärast bland samfund på jorden!<br />
Vida hon famnar från strand till strand,<br />
fast är hon grundad av Herrens hand,<br />
byggd till hans tempel i Norden.<br />
Andra versen anger uppdraget som den nya kyrkan i Sävedalen skall<br />
förvalta:<br />
Allt fick sin vigning i kyrkans famn:<br />
Brudgummens löfte till bruden,<br />
hemmet, de nyföddas kristna namn,<br />
kämparnas färd till den sista hamn,<br />
fanan och konungaskruden.<br />
Men sista versen vi sjöng, vers 9, var riktat till oss skolbarn som stod vid<br />
byggplatsen. Det var vi som stod där som skulle få en ny kyrka och forma<br />
den till fädernas kyrka som skulle bli framtiden kyrka i Sävedalen. Då var<br />
vi skolbarn, från 7 till 15 år gamla. Idag, 50 år senare, är många fortfarande<br />
yrkesverksamma och aktiva, medan andra, inte minst de personer som stod<br />
nere i gropen och murade grundstenen och arbetade för att skapa den nya<br />
kyrkan, är döda. Vid den tidpunkten, för 50 år sedan, förenades vi, unga<br />
och gamla, i den bön som psalmen formulerar. Den uttryckte en förhoppning<br />
för den nya kyrkan i Sävedalen. Idag är psalmens språk och metaforer<br />
föråldrade men bönen om kyrkans kamp och om frid på jorden gäller för<br />
Sävedalens kyrka och församling, också i kommande tider.<br />
Kristnade ungdom, dig gånge väl.<br />
Strid för Guds ära i Norden.<br />
Kämpa för frihet åt bunden träl.<br />
Gud bringe friden till Sveriges själ,<br />
Gud bjude frid över jorden.<br />
34 35