pdf-fil - Riksdagen
pdf-fil - Riksdagen
pdf-fil - Riksdagen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I de inledande paragraferna i vår<br />
viktigaste grundlag, regeringsformen,<br />
stadgas att ”all offentlig<br />
makt i Sverige utgår från folket”<br />
och att ”riksdagen är folkets främsta<br />
företrädare”.<br />
Sverige är sålunda en demokrati<br />
och den bygger på ett representativt<br />
parlamentariskt statsskick.<br />
Demokratins främsta uttryck är den<br />
allmänna och lika rösträtten. Folket<br />
väljer de ledamöter som ska vara<br />
dess representanter i riksdagen och<br />
där fatta beslut som är viktiga för<br />
hela landet.<br />
Regeringen är ansvarig inför<br />
riksdagen. Parlamentarismen innebär<br />
att regeringen ska ha majoriteten<br />
i riksdagen bakom sig eller i<br />
varje fall tolereras av denna.<br />
Detta kommer till uttryck i den<br />
svenska författningen genom att<br />
grundlagen föreskriver att riksdagen<br />
ska ta ställning till förslag om<br />
ny statsminister.<br />
Dessutom kan riksdagen fälla en<br />
regering som inte längre har riksdagens<br />
förtroende genom en så<br />
kallad misstroendeförklaring riktad<br />
mot statsministern<br />
EN REGERING AVGÅR<br />
En regering har inte någon i förväg<br />
bestämd mandatperiod. Den kan<br />
sitta så länge den har stöd i riksdagen,<br />
och den kan avgå av olika<br />
skäl. Här beskrivs några situationer<br />
som kan utlösa regeringskriser.<br />
Regeringsunderlaget ändrat<br />
Regeringspartiet – eller en koalition<br />
av flera partier – kan vid ett<br />
val förlora majoriteten i riksdagen.<br />
Då uppkommer en regeringskris.<br />
Exempel på en sådan situation är<br />
regeringen Palmes avgång efter<br />
1976 års val, de borgerliga partiernas<br />
förlust av majoriteten i 1982 års<br />
val, Socialdemokraternas nederlag i<br />
valet 1991, den borgerliga fyrparti<br />
regeringens avgång efter valet 1994<br />
och valförlusten för Socialdemokraterna<br />
2006.<br />
Statsministeromröstning<br />
Senast två veckor efter det att en<br />
nyvald riksdag har samlats ska den<br />
i en omröstning pröva frågan om<br />
statsministern har tillräckligt stöd<br />
i riksdagen. Detta gäller från och<br />
med 1 januari 2011 genom en ändring<br />
i regeringsformen. Om mer<br />
än hälften av riksdagens ledamöter<br />
röstar nej ska statsministern entledigas,<br />
alltså skiljas från sitt uppdrag.<br />
Förtroendeomröstning<br />
En förtroendeomröstning kan vara<br />
av formell natur genom att riks dagen<br />
har att ta ställning till ett yrkande,<br />
framställt av minst 35 ledamöter,<br />
om att riksdagen ska uttala sitt<br />
misstroende mot statsministern och<br />
därmed regeringen. Regeringen<br />
faller om minst hälften av ledamöterna,<br />
det vill säga 175, röstar för en<br />
sådan förklaring. En regering har<br />
ännu inte fällts på detta sätt, men<br />
möjligheterna att framställa ett yrkande<br />
om misstroendeförklaring<br />
har en stor indirekt betydelse.<br />
Förtroendeomröstningar kan<br />
också vara informella i den meningen<br />
att en regering kan känna<br />
sig tvingad att avgå om den förlorar<br />
en viktigare omröstning i riksdagen.<br />
Ibland väljer en regering uttryckligen<br />
att sätta sin existens på spel<br />
genom att förklara att den avgår vid<br />
ett voteringsnederlag i en speciell<br />
fråga. Efter att ha förlorat en sådan<br />
omröstning avgick regeringen<br />
Carlsson den 15 februari 1990.<br />
Regeringen sprängs inifrån<br />
Risken för att en regering måste<br />
avgå på grund av interna spänningar<br />
gäller främst koalitionsregeringar.<br />
Regeringarna Fälldins fall i oktober<br />
1978 och maj 1981 är exempel<br />
på regeringskriser som uppstått till<br />
<strong>Riksdagen</strong>s faktablad<br />
Regeringsbildning 3<br />
följd av oenighet, i dessa fall i kärnkrafts<br />
respektive skattefrågan.<br />
BILDANDET AV EN NY REGERING<br />
Talmannens roll<br />
Talmannen i riksdagen har en<br />
central roll när en ny regering<br />
bildas. Sverige skiljer sig på detta<br />
sätt från andra demokratier där<br />
statschefen brukar ha denna uppgift.<br />
Talmannens uppgift är att så snart<br />
som möjligt få fram en ny statsminister<br />
som kan bilda regering.<br />
Slutpunkten i denna process är att<br />
kammaren röstar om det förslag talmannen<br />
lägger fram. Det är endast<br />
talmannen som har rätt att lägga<br />
fram förslag till ny statsminister för<br />
kammaren.<br />
Då en regering ska avgå vänder<br />
sig statsministern till talmannen<br />
som entledigar regeringen. Samtidigt<br />
uppmanar talmannen regeringen<br />
att kvarstå som en expeditionsministär.<br />
En sådan anses endast<br />
kunna handlägga löpande frågor<br />
och inte ta några politiska initiativ.<br />
En expeditionsministär är uttryckligen<br />
förbjuden att utlysa nyval.<br />
Talmannen ska sedan överlägga<br />
med ledarna för samtliga riksdagspartier<br />
och de vice talmännen.<br />
Samtalens antal och omfattning<br />
beror på hur komplicerad den politiska<br />
situationen är.<br />
Det vanliga är att talmannen ger<br />
en eller flera partiledare tillsammans<br />
i uppdrag att undersöka möjligheterna<br />
att få till stånd en regering<br />
med utsikt att få stöd i riksdagen.<br />
Genom dessa samtal får talmannen<br />
underlag för att bedöma vem riksdagen<br />
kan tänkas godkänna som ny<br />
statsminister.<br />
Efter varje val väljer riksdagen<br />
talman. Om det sker skifte på posten<br />
är det den nyvalde talmannen<br />
som ska lägga fram förslag till ny<br />
Mars 2011
statsminister för riksdagen. För att<br />
inte förlora någon tid förutsätts att<br />
den avgående talmannen förbereder<br />
regeringsskiftet genom att starta<br />
diskussioner med partiledarna direkt<br />
efter att en regering har avgått.<br />
Den avgående talmannen är alltså<br />
behörig att entlediga en regering<br />
och anmoda den att kvarstå som<br />
expeditionsministär.<br />
<strong>Riksdagen</strong>s prövning<br />
Talmannen presenterar sitt förslag<br />
till statsminister för riksdagen och<br />
uppger samtidigt vilka partier som<br />
ska ingå i regeringen. För slaget<br />
bordläggs utan debatt. Det ska därefter<br />
prövas av kammaren i en omröstning.<br />
Omröstningen föregås<br />
inte av någon egentlig debatt utan<br />
endast av en så kallad röstförklaring<br />
av de olika partigrupperna.<br />
Omröstningen är öppen, som andra<br />
omröstningar, och rösträkning<br />
sker med hjälp av en dator. Det<br />
innebär att man kan läsa av hur var<br />
och en har röstat. Vid omröstningen<br />
fordras inte någon uttrycklig majoritet<br />
för talmannens förslag. I stället<br />
gäller regeln att om mer än hälften<br />
av riksdagens ledamöter röstat mot<br />
förslaget, det vill säga minst 175, är<br />
det förkastat. I annat fall är det godkänt.<br />
En illustration till hur regeln<br />
fungerar är tillkomsten av regeringen<br />
Ullsten i oktober 1978. Då<br />
röstade 39 ledamöter (FP) för ett<br />
godkännande av talmannens förslag<br />
medan 66 (M + VPK) röstade<br />
emot. 215 ledamöter (S + C) avstod<br />
från att rösta. Talmannens förslag<br />
godkändes alltså.<br />
Om riksdagen inte godkänner<br />
talmannens förslag görs ett nytt försök.<br />
Talmannen kan föra fram sammanlagt<br />
fyra förslag. Godkänns inte<br />
något av dem ska extra val anordnas<br />
inom tre månader, om inte ordinarie<br />
val ska hållas inom samma tid.<br />
Talmannen har inte vid någon<br />
regeringsbildning behövt föra fram<br />
mer än ett förslag. <strong>Riksdagen</strong> har<br />
alltså alltid godtagit talmannens<br />
första förslag. Möjligheten att föra<br />
fram ända upp till fyra förslag får<br />
betraktas som en utväg som inte är<br />
avsedd att komma till användning.<br />
Sedan riksdagen godkänt förslaget<br />
utfärdar talmannen förordnandet<br />
för den nye statsministern.<br />
Utnämning av övriga statsråd<br />
Det är statsministerns sak att bestämma<br />
om regeringens sammansättning.<br />
Statsministern utnämner<br />
alltså övriga statsråd och anmäler<br />
dessa för riksdagen.<br />
Regeringsskiftet<br />
Regeringsskiftet äger rum vid en<br />
konselj på Slottet med statschefen,<br />
kungen, som ordförande. Vid konseljen<br />
är talmannen närvarande och<br />
redogör för sitt förslag och riksdagens<br />
beslut. Kungen konstaterar<br />
därefter att regeringsskiftet ägt<br />
rum. Konseljen är offentlig i denna<br />
del och dörrarna till konseljsalen är<br />
därför öppna för allmänheten.<br />
Regeringsförklaring<br />
En nytillträdd regering avger en<br />
regeringsförklaring till riksdagen.<br />
Normalt avges en regeringsförklaring<br />
varje år vid riksmötets öppnande.<br />
I förklaringen anger regeringen<br />
huvuddragen i sin politik. I<br />
allmänhet äger regeringsförklaringen<br />
rum samtidigt som statsministern<br />
anmäler regeringens sammansättning.<br />
<strong>Riksdagen</strong> anordnar en<br />
debatt med partiledarna någon dag<br />
efter det att regeringsförklaringen<br />
har lämnats.<br />
OMBILDNING AV EN REGERING<br />
En regering kan förändras avsevärt<br />
utan att det för den skull blir fråga<br />
om någon ny regeringsbildning.<br />
Statsministern kan byta ut statsråd,<br />
placera om dem och utöka eller<br />
minska antalet utan inblandning av<br />
riksdagen. Statsministern har endast<br />
skyldighet att anmäla de förändringar<br />
som gjorts till riksdagen.<br />
Saken är mer komplicerad om<br />
en ombildning gäller en koalitionsregering<br />
och innebär att regeringsunderlaget<br />
förändras genom att alla<br />
statsråd från ett parti lämnar regeringen.<br />
Då riksdagen tar ställning<br />
till ett förslag om ny statsminister<br />
grundas beslutet på att talmannen<br />
samtidigt meddelar vilka partier<br />
som ska ingå i regeringen. <strong>Riksdagen</strong>s<br />
godkännande av en ny statsminister<br />
görs alltså mot denna bakgrund.<br />
Detta har ansetts innebära<br />
att en regering måste avgå om den<br />
får sitt underlag försvagat genom att<br />
ett parti lämnar regeringen.<br />
Ett exempel på detta är regeringsbildningen<br />
1981, då regeringen<br />
Fälldin II avgick. Den bestod av<br />
företrädare för tre borgerliga partier.<br />
Orsaken till regeringsupplösningen<br />
var att statsråden från Moderata<br />
samlingspartiet inte ansåg sig kunna<br />
medverka i regeringen.<br />
Thorbjörn Fälldin återfick uppdraget<br />
som statsminister, nu i spetsen<br />
för en regering bestående av<br />
företrädare för Centerpartiet och<br />
Folkpartiet.<br />
EXTRA VAL<br />
En regering som inte kan driva igenom<br />
sin politik har möjlighet att<br />
vädja till folket genom att förordna<br />
om extra val. Denna möjligheten<br />
har dock inte använts sedan 1958.<br />
Om extra val utlyses inom en<br />
vecka efter det att en misstroendeförklaring<br />
godkänts kan regeringen<br />
sitta kvar över valet. Regeringen är<br />
det enda organ som kan bestämma<br />
om extra val. Ett sådant beslut får<br />
dock inte fattas av en expeditionsministär.<br />
Extra val bryter inte ordningen<br />
för de ordinarie valen. Dessa äger<br />
alltid rum vart fjärde år i september.<br />
Extra val får inte utlysas förrän<br />
tre månader har gått efter ett ordinarie<br />
val. Ett specialfall för extra<br />
val inträffar om talmannen misslyckas<br />
fyra gånger i rad med att få<br />
sina förslag till ny statsminister godkända.<br />
Ett extra val kan hållas tidigast 35<br />
dagar och senast tre månader efter<br />
regeringsbeslutet. Då extra val utlysts<br />
kan regeringen besluta att avbryta<br />
riksdagsarbetet till dess den<br />
nyvalda riksdagen samlas.<br />
Text: Kammarkansliet<br />
Detta faktablad ingår i en serie som ges ut av riksdagens informationsenhet. Faktabladen kan beställas på riksdagens webbplats<br />
www.riksdagen.se där de också finns i <strong>pdf</strong>-format, se rubriken Beställ. Senaste uppdatering framgår av tryckdatum på faktabladet. Mer<br />
aktuella uppgifter kan finnas på webbplatsen.