Solotrumpet: Per Ivarsson - Göteborgs Symfoniker
Solotrumpet: Per Ivarsson - Göteborgs Symfoniker
Solotrumpet: Per Ivarsson - Göteborgs Symfoniker
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Solotrumpet</strong>:<br />
<strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
Neeme Järvi 75 år!<br />
Hon sjöng när Konserthuset invigdes 1935<br />
Gustavo Dudamel - en bildkavalkad<br />
1
Det är så här vi vill se honom –<br />
rakt framifrån!<br />
Snart är det verklighet. Nästa år kan du se Gustavo Dudamel och <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> i<br />
närbild på datorn hemma och i utvalda biografer. Stena bidrar med stor glädje till ett projekt<br />
som innebär att <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>, Sveriges Nationalorkester, via digitala utsändningar<br />
kan nå en ny och stor publik både i Sverige och internationellt.<br />
Vi stöder kvalitet och utveckling.<br />
AnsvArig utgivAre<br />
Urban Ward<br />
redAktör<br />
Stefan Nävermyr<br />
skribenter<br />
Martin Anderson, Ylva Bentancor, Rolf<br />
Haglund, Stig Jacobsson, Katarina A<br />
Karlsson, Mats Lidström, Jan Ling, Jon<br />
Øyvind Ness, Stefan Nävermyr, Gunilla<br />
Petersén, Johan Stern och Erik Wallrup<br />
foto<br />
Stian Andersen, Moona Björklund, Stina<br />
Gullander, Anna Hult, George Lange, Fabian<br />
von Lente, Bo Mathisen, Sofia Paunovic,<br />
Henrik Tobin, Henrik Tobin, Simon van<br />
Boxtel och Thron Ullberg<br />
formgivning<br />
Magdalena Nilsson<br />
trYCkeri<br />
Billes Tryckeri AB<br />
PrenumerAtion<br />
Säsongens fyra nummer160 kr.<br />
Kontakta biljettkontoret.<br />
Prenumeration ingår för<br />
konsertabonnenter.<br />
kontAkt<br />
podiet@gso.se<br />
031-726 53 45<br />
Biljettkontoret<br />
031-726 53 10<br />
hemsidA<br />
www.gso.se<br />
fACebook<br />
www.facebook.com/GothenburgSymphony<br />
Adress<br />
<strong>Göteborgs</strong> Konserthus<br />
Götaplatsen<br />
412 56 Göteborg<br />
omslAg<br />
<strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
Foto Anna Hult<br />
en ny spännande<br />
säsong!<br />
När du läser detta är vårt nya säsongsprogram klart.<br />
Som av en händelse finns det en artist som också<br />
är aktuell den här konsertperioden: violinisten och<br />
dirigenten Nikolaj Znaider. Han är Artist in Residence<br />
2012-2013 vilket innebär at han kommer att dirigera,<br />
spela violin och turnera med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>.<br />
Redan 1998 debuterade han med <strong>Symfoniker</strong>na i<br />
Mozarts tredje violinkonsert och sedan dess har det<br />
blivit 27 konserter med orkestern inklusive turnéer och<br />
gästspel vid prestigefyllda festspelen i Luzern samt i<br />
Concertgebouw och Royal Festival Hall. 28 april hälsar<br />
han på i <strong>Göteborgs</strong> med Oslo filharmoniker och dess<br />
chefdirigent Jukka-Pekka Saraste.<br />
Tiden april-maj är den mest spännande på året för<br />
alla abonnenter: då kollar man serierna, artisterna och<br />
musiken för att välja det abonnemang som passar bäst.<br />
Och att köpa abonnemang är en bra affär: man sparar<br />
lätt en tusenlapp med alla rabatter och förmåner. Allt<br />
detta kan du läsa om i säsongsprogrammet 2012-2013.<br />
Mycket nöje!<br />
Stefan Nävermyr<br />
Citatet:<br />
”Musik är vinet som fyller tystnadens bägare”<br />
Robert Fripp<br />
3
Sköt dina<br />
bankärenden<br />
när du vill.<br />
Var du vill.<br />
Välkommen in på närmaste SEB-kontor, ring oss<br />
på 0771-365 365 eller besök oss på seb.se.<br />
På parkett<br />
6 <strong>Solotrumpet</strong>: <strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
10 Gustavo Dudamel – en bildkavalkad<br />
18 Den digitala studion<br />
20 Turnérapport från Spanien<br />
22 Den musikaliska kroppen<br />
6 10 18<br />
På podiet<br />
Dirigenter, artister och verkkommentarer. Allt om periodens konserter på sid 25-65.<br />
I foajén<br />
Fråga Stefan 66 Neeme Järvi 75 år! 68 Johans fisksoppa 70 <strong>Per</strong> Högberg 72 Yvonne Qwarnström, 99 år 76<br />
<strong>Symfoniker</strong>nas vänner 79 7 frågor 80 Symfonikrysset 83 <strong>Symfoniker</strong>nas uppdrag och vision 84<br />
Året var 1984 86 Krönika av Johan Stern 88 Nytt & blandat 91<br />
4 5<br />
28<br />
44 32<br />
36<br />
42<br />
20 22<br />
48 4045<br />
52 56 60<br />
68 70 72<br />
76 84 88 90
6<br />
<strong>Solotrumpet</strong>:<br />
<strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo anna hulT<br />
Hur övar en trumpetare in ett nytt stycke?<br />
Han kör igenom hela fingersättningen<br />
med handen i luften, från första noten<br />
till den sista. Långsamt och metodiskt så att varje<br />
ton blir rätt. Men med vänster hand.<br />
– Då aktiveras minnesfunktionen i rätt hjärn-<br />
halva och inövningen blir mer effektiv, säger <strong>Per</strong><br />
<strong>Ivarsson</strong> som sedan 2011 är ny stämledare för<br />
trumpetarna.<br />
En trumpet håller man förstås i vänster hand<br />
och ventilerna sköts av högerhanden. Hur <strong>Per</strong><br />
<strong>Ivarsson</strong> sedan överför rörelseminnet från den<br />
ena till den andra handen är väl hans hemlighet,<br />
som sig bör för en skicklig musiker. Men för alla<br />
aspiranter måste vi tyvärr säga att det ingår mer i<br />
konsten att behärska en trumpet än att vifta med<br />
fingrarna i luften. Embouchyren, eller ”ambisen”<br />
som man säger musiker emellan, läpparnas kon-<br />
takt med munstycket, är avgörande, liksom<br />
andningen.<br />
– Andningen är det viktigaste. Det finns<br />
många som använder Alexandertekniken. Jag har<br />
sysslat mycket med yoga vilket är bra för avslappning<br />
och andningskontroll. Andas man rätt och<br />
djupt så får man automatisk en bra hållning och<br />
slipper spänningar i musklerna.<br />
Lungorna är motorn, andningen tekniken och<br />
luftströmmen verktyget.<br />
– Jag sätter min tillit fullt ut på min luft, på<br />
lufttillströmningen. Funkar det behöver man inte<br />
bekymra sig om det övriga. Jag brukar säga till<br />
mina elever att det inte spelar någon roll hur<br />
högt man kan spela, bara man har en luftström<br />
och gör sina andningsövningar. Då kommer det<br />
andra också.<br />
Det handlar inte bara om att samla luft och<br />
kraft för långa och komplicerade passager, utan<br />
också om att hitta en harmoni och avspändhet<br />
som ger en fyllig ton och lämnar utrymme för<br />
mjuka och nyanserade fraseringar. Allt detta<br />
behövs för att spela Alfred Desenclos trumpetkonsert<br />
Incantation, thrène et danse, ett musi-<br />
kaliskt akrobatnummer av hisnande svårighetsgrad.<br />
När man hört den smattrande dansen<br />
undrar man hur detta är möjligt – går det att<br />
spela så? Ja, naturligtvis, men kanske först när<br />
Desenclos skrev musiken. Man kan jämföra med<br />
poeten T S Eliots berömda citat ”How do you<br />
differ the dancer from the dance?” Musik och<br />
musiker blir ett i Desenclos bravurnummer från<br />
1953, ett mer eller mindre obligatoriskt stycke i<br />
världens alla trumpettävlingar. Satsbeteckningarna<br />
”åkallan” och ”sorgesång” avslöjar dock att<br />
verket innehåller mer än krävande virtuositet.<br />
– Det är fantastiskt vacker musik. Nu har ju jag<br />
hört det så pass många gånger att jag hittat<br />
7
”Eller Linzentopf med en<br />
massa fläsk och Sauerkraut,<br />
bland det godaste jag vet”<br />
exempelvis kopplingen med första flöjten här,<br />
och stråkarna där. Det ska bli mycket intressant<br />
att jobba med orkestern i det stycket.<br />
– Första satsen är väldigt intensiv, men sista<br />
satsen med den långa kadensen i början kräver<br />
rätt mycket jobb med tekniken. Det är mycket<br />
kromatik, men inte helt kromatiskt. Det är ganska<br />
oförutsägbart men nu kan jag konserten så väl att<br />
jag vet vad som kommer härnäst. Många av<br />
löpningarna har jag övat så mycket att de sitter där.<br />
När det gäller att öva har <strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong> blivit lite<br />
mer sansad genom åren. När han började spela<br />
trumpet på allvar för Björn Lovén i Malmö och<br />
sedan för Reinhold Friedrich på musikhögskolan<br />
i tyska Karlsruhe – han var bara 16 år när han<br />
kom dit – kunde det bli 8-9 timmars övning om<br />
dagen. Nu övar han mer effektivt.<br />
– Tre timmar om dagen räcker. Flexibilitetsövningar<br />
är det viktigaste för mig. Att öva<br />
trumpetkonserter har jag i stor utsträckning<br />
slutat med.<br />
Men han har förstås plöjt igenom några sådana,<br />
från wienklassikern Haydn till den samtida jazz-<br />
kompositören Daniel Schnyder.<br />
– Under studieåren spelade jag en del jazz i<br />
olika sammanhang, storband bland annat. Det<br />
är kul men nu för tiden räcker tiden inte till.<br />
Musiken är en ständig följeslagare, även när<br />
han lagar middag till kompisarna.<br />
– Stereon är på för jämnan och det är alltid<br />
något som snurrar i CD-spelaren. Men jag<br />
lyssnar aldrig på en skiva eller en symfoni från<br />
början till slut – jag byter från det ena spåret till<br />
det andra. Peter Gabriel, Bruckner, Michael<br />
Jackson… Ett band jag alltid återkommer till är<br />
Blood Sweat & Tears. Jag köpte min första skiva<br />
med dom när jag var nio år och de har varit min<br />
absoluta inspirationskälla sedan dess.<br />
Han lagar mat på fri hand men har tagit med<br />
sig några favoriträtter från Tyskland:<br />
– Spetzle och Sauerbraten, fantastiskt gott.<br />
Eller Linzentopf med en massa fläsk och<br />
Sauerkraut, bland det godaste jag vet.<br />
Efter sex år i Karlsruhe återvände han till<br />
hemstaden och blev trumpetare i Malmö<br />
symfoniorkester där han trivdes och fick rutin<br />
som orkestermusiker. Men han lekte med tanken<br />
att bli solotrumpetare i en renommerad orkester<br />
och när en provspelning utlystes i Göteborg<br />
hakade han på. Han fick jobbet och kände direkt<br />
att orkestern passade honom.<br />
– Jag känner mig väldigt hemma här och<br />
stannar kvar så länge jag och orkestern vill.<br />
– Göteborg är en fantastisk stad, förutom<br />
fotbollslagen då. Jag är en Malmö FF-kille,<br />
stenhårt. Där ligger <strong>Göteborgs</strong>lagen i lä.<br />
vårkonsert<br />
stora salen 16 maj kl 18.00<br />
8 9
Fem fantastiska år<br />
Så kan man kort sammanfatta Gustavo<br />
Dudamels period som chefdirigent<br />
för <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> 2007-2012.<br />
Redan vid de första repetitionerna i slutet<br />
av juli 2005 uppstod den rätta kemin och<br />
sedan gick det med full fart framåt. Gustavo<br />
Dudamels musikalitet, starka engagemang<br />
och enorma spelglädje inspirerade <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> till nya stordåd. Precisionen,<br />
inspirationen och den konstnärliga utvecklingen<br />
under dessa år har uppmärksammats<br />
av både kritiker och publik. Alla som gått på<br />
Konserthuset någon gång de senaste åren har<br />
sitt eget Dudamel-minne kärt bevarat: Mahlers<br />
femma, Symphonie fantastique, Beethovens nia,<br />
Mendelssohns ”Skotska”… Listan är lång. Det<br />
har blivit sammanlagt 129 konserter inklusive<br />
turnéer till Birmingham och London (Royal<br />
Albert Hall, 2005), Paris och London (Royal<br />
Festival Hall, 2007), Mecklenburg, Wiesbaden,<br />
Edinburgh, London och Aldeburgh (2008),<br />
Köln, Essen, Luxembourg, München och<br />
Wien (Musikverein), Barcelona, Valencia, San<br />
Sebastian och Valladolid (2008), Hamburg,<br />
Bonn, Amsterdam (Concertgebouw) och<br />
Bryssel (2009), Gran Canaria och Teneriffa<br />
(2010), Oslo och Reykjavik (2011) och tidigare<br />
i vår Lissabon, La Coruña, Oviedo, Murcia<br />
och Madrid. Gustavo Dudamel och <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> har lämnat ett djupt avtryck i stora<br />
delar av Europa.<br />
Men resan är inte slut än, långt därifrån.<br />
Gustavo Dudamel återkommer som orkesterns<br />
hedersdirigent i maj nästa år med Dvoráks<br />
Symfoni nr 9, ”Från nya världen”. Och fler<br />
konserter är planerade.<br />
12 april 2006.<br />
Så här glada var dåvarande<br />
VD:n Edward Smith och<br />
Gustavo Dudamel när de<br />
kunde avslöja att <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> fått en ny<br />
chefdirigent från hösten<br />
2007. Vid den extrainsatta<br />
konserten spelades<br />
Mahlers femte symfoni och<br />
stämningen i <strong>Göteborgs</strong><br />
Konserthus har väl aldrig<br />
varit så laddad som den<br />
kvällen. Publiken hoppade,<br />
visslade, skrek och jublade<br />
av glädje.<br />
10 11<br />
Foto Anna Hult<br />
Foto Bobbo Lauhage
12<br />
Trängsel på Drottningtorget när <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> fick en egen spårvagn den 3 september 2007.<br />
Gustavo Dudamel tog en åktur runt stan tillsammans med sin fru Eloisa, och en blåsensemble från<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> livade upp stämningen.<br />
Foto Måns <strong>Per</strong> Fogelberg<br />
Foto Marcus Ljungström<br />
När kungaparet uttryckte en önskan om att få gå på konsert med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och Gustavo<br />
Dudamel ordnades givetvis detta. Efter konserten fick kungen och drottningen en pratstund med<br />
Gustavo Dudamel och orkesterns konsertmästare Christer Thorvaldsson, som även är ledamot i<br />
Kungliga Musikaliska Akademien.<br />
Foto Anna Hult
Foto Magdalena Nilsson<br />
En ständigt avspänd Gustavo Dudamel, här efter en ovanlig konsert i ridhuset i Mecklenburg den<br />
8 september 2008.<br />
Två artiga chefdirigenter: ”It’s your orchestra”, ”No, no, it’s your orchestra!” Neeme Järvi, orkesterns<br />
chefdirigent 1982-2004, möter Gustavo Dudamel efter en konsert i Concertgebouw den 24 september<br />
2009. Programmet var verkligen fullmatat: Beethovens första symfoni, Nielsens fjärde symfoni,<br />
Mahlers Rückertsånger samt sånger av Sibelius med Anna Larsson som solist. Plus två extranummer:<br />
Stenhammars Mellanspel ur Sången och Piazzollas La Muerte del Ángel.<br />
Foto Måns Pär Fogelberg<br />
En tjuvtitt genom tittögat i dörren till Musikverein i Wien den 24 oktober<br />
2008. Gustavo Dudamel repeterar delar av Berlioz Symphonie fantastique<br />
för att stämma av klangbalansen i det legendariska konserthuset.<br />
14 15<br />
Foto Urban Claesson
Foto Magdalena Nilsson<br />
När några musiklärare från Hammarkullen träffade Gustavo Dudamel och pratade om det unika<br />
musikutbildningsprojektet El Sistema i Venezuela föddes idén till något liknande i Göteborg. ”Let’s<br />
do it!” sade Gustavo Dudamel och nu är verksamheten i full gång. Den 11 maj 2009 gjorde han och<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> sitt första gästspel i Hammarkullehallen.<br />
Foto Magdalena Nilsson<br />
Många minns den stora och välbesökta festivalveckan när Simón<br />
Bolívar Youth Orchestra of Venezuela gästade Göteborg 2010.<br />
Orkester- och kammarkonserter i Västra Götalandsregionen, seminarier<br />
och workshops samt firandet av nationaldagen den 6 juni i Slottsskogen.<br />
Dagen efter förenades ungdomsorkestern med <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> i ett explosivt framförande av Stravinskys Våroffer.<br />
Vad har Leif ”Loket” Olsson, Håkan Hellström,<br />
Conny Evensson, Mia Skäringer och Gustavo<br />
Dudamel gemensamt? De har alla utsetts<br />
till årets göteborgare. Här en glad Gustavo<br />
Dudamel som just bestigit tronen i Nordstan<br />
den 22 november 2010.<br />
16 17<br />
Foto Anna Hult
Den digitala studion<br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo ida rosTrup<br />
Nu är den i gång, TV-studion där konserterna<br />
med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong><br />
produceras. Den byggdes i januarimars<br />
och har provkörts under våren.<br />
– Det är väldigt spännande. Vi är mycket<br />
nöjda med utformningen och utrustningen<br />
och håller som bäst på att fintrimma tekniken,<br />
säger Måns Pär Fogelberg som är producent och<br />
arbetsledare.<br />
Utrustningen och instrumenten vid arbetsstationerna<br />
påminner om en cockpit med<br />
alla reglage och blinkande lampor. Här finns<br />
också joysticks, precis som ett TV-spel, med<br />
vilka man styr kamerornas riktning och<br />
zoominställning. De mest använda lägena är<br />
förprogrammerade och kan justeras med en<br />
knapptryckning. Sammanlagt åtta kameror kan<br />
fjärrstyras från studion. Fem av dem är portabla,<br />
en halvmeter höga och knappt synliga när de<br />
placeras framför dirigenten eller intill någon av<br />
orkestersektionerna.<br />
Studions hjärta är en dator med väldig<br />
hårddisk som sitter inkapslad i ett glasskåp. Den<br />
är specialutvecklad för digital filminspelning<br />
och den enorma datamängd som är i rörelse. Att<br />
filma och spela in högupplöst är mer informa-<br />
Kristian Karlstedt, Måns Pär Fogelberg, Michael Larsson och anna Särg.<br />
tionskrävande än det mesta. Hårddisken är på<br />
åtta terrabyte.<br />
Vid testkörningarna är stämningen laddad<br />
och koncentrationen hög. Måns Pär Fogelberg<br />
är bildproducent och klipper mellan kamerorna<br />
samtidigt som han ger instruktioner åt Michael<br />
Larsson som sköter kamerainställningarna.<br />
Kristian Karlstedt och Anna Särg från notbiblioteket<br />
sitter med partituret och ger instruktioner<br />
när det är dags att fokusera på en stämma eller<br />
ett instrument.<br />
– Det är en utmaning att få allt att fungera<br />
men vi börjar bli riktigt samkörda, säger Måns<br />
Pär Fogelberg.<br />
I höst börjar de reguljära inspelningarna.<br />
Veckans konserter spelas in och redigeras och<br />
laddas sedan upp på webben. Målet är att spela<br />
in ett tiotal konserter under säsongen. Några<br />
konserter sänds också direkt och kan ses på<br />
Folkets hus och ett flertal biografer i Västra<br />
Götaland och Sverige. Förhandlingar pågår<br />
också med olika TV-bolag om utsändning. Allt<br />
för att så många människor som möjligt ska<br />
kunna uppleva <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Se vår<br />
hemsida för löpande information: www.gso.se<br />
18 19
20<br />
Eviva Gustavo!<br />
Timmarna innan detta nummer av Podiet gick till tryck<br />
fick vi en direktrapport från <strong>Symfoniker</strong>nas turné till<br />
Portugal och Spanien. Konserterna i Lissabon och<br />
La Coruña gick mycket bra med utsålda hus och ett så stort<br />
intresse att det var biljettjakt på svarta börsen. Det moderna<br />
konserthuset i Lissabon har i fonden ett gigantiskt fönster<br />
ut mot naturen med grönska, träd, fåglar och fladdermöss i<br />
blickfånget. En fin bakgrund för Also sprach Zarathustra! En<br />
bloggrecension hittade vi som i snabböversättning berömde<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s precision, attacker på millisekunden,<br />
och ett samspel på en nivå man sällan upplevt i Lissabon.<br />
Gustavo Dudamel jämfördes både med Leonard Bernstein<br />
och Chaplins luffarfigur (!), en stjärna med sådan utstrålning<br />
att hans blotta närvaro förtrollar.<br />
Konserterna i galiciska La Coruña och Oviedo gick också bra med en publik som älskade sin<br />
”spanske” Gustavo Dudamel. Orkestern lyckades också ta sig till och från städerna trots generalstrejk<br />
som bland annat lockade fram 800 000 demonstranter i Barcelona. Programmet med Richard Strauss<br />
Don Juan och Also sprach Zarathustra samt Haydns Symfoni nr 103 ”Med pukslaget” har gått hem<br />
hos den spanska publiken som inte minst uppskattade <strong>Symfoniker</strong>nas känsliga spel i Haydnsymfonins<br />
mellansatser.<br />
BEETHOVEN TCHAIKOVSKY BRUCKNER SHOSTAKOVICH SAINT-SAËNS MAHLER MENDELSOHN MÁRQUEZ REVUELTAS STRAVINSKY BERNSTEIN<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> Simón Bolivar Symphony Orchestra Berlin Filharmonikerna Wiener Filharmonikerna<br />
DISCOVERIES<br />
Gustavo Dudamels första ”Best Of”<br />
Ny CD till specialpris i <strong>Göteborgs</strong> konserthus eller beställ på Bengans.se
Från hjärtat<br />
ut till fingerspetsarna<br />
Något liknande har nog aldrig setts och hörts<br />
i <strong>Göteborgs</strong> Konserthus: ett 45 minuter långt<br />
orkesterverk där skolbarn från Landala och<br />
Mölndal varit med och skapat delar av musiken,<br />
framförd av <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och fyra<br />
sångare under dirigenten Andreas Lönnqvists<br />
ledning. Drivande krafter har varit tonsättaren<br />
Paula af Malmborg Ward och regissören Svante<br />
Grogarn som med sina konstnärliga residens<br />
arbetar med barn- och ungdomsproduktioner i<br />
Konserthusets satsning GSOPULS tillsammans<br />
med producenten Petra Kloo Vik.<br />
– Det har varit en väldigt rolig och kreativ<br />
process. Barnen har sina egna idéer, säger Paula<br />
af Malmborg Ward.<br />
En orkester är som en kropp, uppbyggd av<br />
musiker respektive celler med olika egenskaper.<br />
Det är temat i Den musikaliska kroppen där man<br />
spanar efter stråkar och nerver, hjärta och pukor.<br />
Samt kittlar nervsystemet och söker<br />
kontakt med musikens själ.<br />
Paula af Malmborg Ward<br />
och musiker ur <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> har besökt klass<br />
2A i Landalaskolan och klass<br />
3 i Pepparedsskolan.<br />
– Vi har under tre<br />
tillfällen träffats<br />
och pratat<br />
om instrument, lyssnat på orkestermusik och<br />
komponerat med såväl ”vanliga” noter som<br />
grafiska symboler som musikerna sedan har<br />
spelat upp. Jag har lyssnat på inspelningarna<br />
från dessa workshops och sedan plankat och<br />
omformat barnens skisser till två orkesterstycken:<br />
Landalaidyll och Pepparedsintermezzo<br />
som kommer att uruppföras i Den musikaliska<br />
kroppen.<br />
Verket innehåller också musik av andra tonsättare,<br />
bland dem Händel, Britten, Mahler, Johann<br />
Strauss d y och Augusta Read Thomas, en av<br />
USA:s främsta nu levande tonsättare enligt Paula<br />
af Malmborg Ward som arrangerat musiken och<br />
bidragit med egna delar. Den nyskrivna samban<br />
Kroppens orkester med text av Svante Grogarn<br />
kröner Den musikaliska kroppen.<br />
– Melodin till Kroppens orkester sjungs sedan<br />
ovanpå ett tema ur Läderlappen och orkestern<br />
går loss i en vals som växer och övergår till<br />
finalen ur första satsen i Nielsens tredje symfoni,<br />
samma stycke som inleder Den musikaliska<br />
kroppen. Allt utifrån tanken att konserten<br />
skall vara genomkomponerad, säger Paula af<br />
Malmborg Ward.<br />
Premiär blir det vid skolkonserterna den 2-4<br />
maj samt vid familjekonserterna den 5 maj kl 13<br />
och 15. Presentatör är Tobias Edvardsson.<br />
GSOPULS<br />
22 23
24<br />
Vi står för olerna.<br />
STOLT SPONSOR AV GÖTEBORGS SYMFONIKER.<br />
programsidorna<br />
KoNSERTER<br />
DIRIGENTER, SoLISTER & VERKKoMMENTARER<br />
kAlendArium<br />
25, 26 & 27 APril<br />
28 APril<br />
kAmmArkonsert 29 APril<br />
9 & 10 mAj<br />
kAmmArkonsert 13 mAj<br />
16 mAj<br />
23 mAj<br />
31 mAj & 1 juni<br />
15 & 16 juni<br />
26<br />
28<br />
32<br />
36<br />
40<br />
42<br />
44<br />
48<br />
52<br />
56<br />
60<br />
Samtliga konserter på Konserthuset<br />
om Gustav Mahler<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Christian Zacharias<br />
oslo Filharmoniska orkester & Jukka-Pekka Saraste<br />
Musiker ur <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Bengt Forsberg<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Leif Segerstam<br />
Vokalkvartetten Vox med Barbara Bonney<br />
Vårkonsert med Miguel Harth-Bedoya<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Alexander Vedernikov<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Neeme Järvi<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> & Gustavo Dudamel<br />
Familjekonserterna 5 maj samt Slottsskogsskonserten 6 juni presenteras i separata program.<br />
Se www.gso.se för dagsaktuellt kalendarium.
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
onsdAg 25 APr kl 19.30<br />
torsdAg 26 APr kl 19.30<br />
fredAg 27 APr kl 19.00 Abonnerad av Volvo<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER &<br />
CHRISTIAN ZACHARIAS piano<br />
lördAg 28 APr kl 15.00<br />
oSLo FILHARMoNISKA oRKESTER &<br />
JUKKA-PEKKA SARASTE<br />
NIKoLAJ ZNAIDER violin<br />
söndAg 29 APr kl 18.00<br />
KAMMARKoNSERT<br />
BENGT FoRSBERG, ERIK RISBERG,<br />
HANS HERNqVIST & MARTIN ÖDLUND<br />
måndAg 30 APr kl 20.00<br />
CHALMERSSPExET BoB – CHRISToFER CoLUMBUS<br />
arr Chalmersspexet Bob<br />
fredAg 4 mAj kl 19.30<br />
SVENSKA KLASSIKER<br />
LEIF ”LoKET” oLSSoN MÖTER<br />
BARBRo ”LILL-BABS” SVENSSoN<br />
arr Kulturbolaget & KB West<br />
lördAg 5 mAj kl 13.00 & 15.00<br />
FAMILJEKoNSERT<br />
DEN MUSIKALISKA KRoPPEN<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
& ANDREAS LÖNNqVIST<br />
söndAg 6 mAj kl 19.30<br />
THE WoRLD FAMoUS GLENN MILLER oRCHESTRA –<br />
A TRIBUTE To THE GREAT BIG BAND<br />
Glenn Miller orchestra Scandinavia<br />
arr GMo Musik Productions AB<br />
söndAg 6 mAj kl 18.00 Stenhammarsalen<br />
VäRLDEN I KoNSERTHUSET<br />
TAxIMI MED GäSTER<br />
30 april 4 maj<br />
6 maj<br />
26<br />
onsdAg 9 mAj kl 19.30<br />
torsdAg 10 mAj kl 19.30<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER & LEIF SEGERSTAM<br />
söndAg 29 APr kl 18.00 Stenhammarsalen<br />
KAMMARKoNSERT<br />
VoKALKVARTETTEN Vox &<br />
BARBARA BoNNEY sopran<br />
onsdAg 16 mAj kl 18.00<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER & MIGUEL HARTH-BEDoYA<br />
PER IVARSSoN trumpet<br />
onsdAg 23 mAj kl 19.30<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER &<br />
ALExANDER VEDERNIKoV<br />
NIKITA BoRISo-GLEBSKY violin<br />
torsdAg 31 mAj kl 19.30<br />
fredAg 1 juni kl 18.00<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER & NEEME JäRVI<br />
SARA TRoBäCK HESSELINK violin<br />
PER HÖGBERG viola<br />
onsdAg 6 juni kl 14.00<br />
SLoTTSSKoGEN – MUSIK I DET GRÖNA!<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER,<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNISKA KÖR & NEEME JäRVI<br />
PRESENTATÖR MåNS PäR FoGELBERG<br />
fredAg 15 juni kl 18.00<br />
lördAg 16 juni kl 15.00<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER,<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNISKA KÖR<br />
& GUSTAVo DUDAMEL<br />
CAMILLA TILLING sopran<br />
ANNA LARSSoN alt<br />
torsdAg 5 juli kl 19.30<br />
ALISoN KRAUSS & UNIoN STATIoN<br />
FEATURING JERRY DoUGLAS<br />
arr Kulturbolaget, KB West & Live Nation<br />
5 juli<br />
Trevlig sommar!<br />
Vi ses på Götaplatsen den 18 augusti<br />
kalandarium<br />
27
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
28<br />
den 15 & 16 juni avslutar gustavo dudamel säsongen och sin femåriga period som göteborgs<br />
symfonikers chefdirigent med framföranden av mahlers symfoni nr 2, ”uppståndelsesymfonin”.<br />
här får vi en inblick i mahlers liv och skapande av musikvetaren och författaren jan ling.<br />
Gustav Mahlers symfonier har något magiskt över<br />
sig. En gång utökades antalet musiker i <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> just för att möjliggöra framförandet<br />
av Mahlers mästerverk. 1944 hävdade Dmitrij<br />
Sjostakovitj att Mahlers symfonier utgjorde höjdpunkten<br />
av konstnärligt skapande i Europa. Många håller<br />
med honom och är beredda att utöka tidsramen till<br />
vår tid.<br />
När vi på Konserthuset är tryggt omgivna av<br />
likasinnade får vi en känsla av att alla älskar Mahler.<br />
Så är det inte, men för många av oss är Mahlers<br />
musik nästan lika oumbärlig som livets nödtorft.<br />
Så vad krävs för att riktigt uppskatta Mahler? Först<br />
och främst förmågan att lyssna, inte bara höra. Det<br />
går inte att samtidigt dammsuga, fixa kvällsdisken<br />
eller på konsert irritera sig över grannens hostningar.<br />
Lyssnar man koncentrerat blir de långa symfonierna<br />
plötsligt till intensiva upplevelser, inte olikt läsningen<br />
av Dostojevskij-romaner, en författare som Mahler<br />
säger sig ha lärt mer av än studiet av kontrapunkt.<br />
Med koncentrerad lyssning av Mahlers symfonier<br />
framträder plötsligt livet självt, ja, hela den värld vi<br />
lever i. Det kan röra sig om upplevelser av hela vår<br />
livscykel där vi känner igen vår ungdom och – om<br />
vi kommit upp i aktningsvärd ålder – även vårt livs<br />
sommar och höst. Inte för att Mahler ”beskriver”<br />
detta i stil med Richard Strauss som gärna blandade<br />
15 & 16 juni<br />
in sina familjeangelägenheter i komponerandet,<br />
utan för att Mahler skapat en musik som i sig är<br />
bärare av budskap, utan pekpinnar. Hur sker detta?<br />
Musikvetaren Ingmar Bengtsson (1920-1989)<br />
använde sig av begreppet ”vokabler” för att förklara<br />
hur utpräglade musikaliska motiv och fraser kan<br />
framkalla associationer till känslor som i sin tur kan<br />
leda till upplevelser av konkret slag. Dessa ”vokabler”<br />
är dels sådana som har en lång tradition bakåt i tiden<br />
och har använts av tonsättare alltsedan musiken<br />
började noteras, dels sådana som Mahler gav oss<br />
i sina sånger där de är knutna till texten med dess<br />
innehåll. Men det finns ytterligare något som förklarar<br />
att vi kan uppleva symfonierna som romaner. Bakom<br />
själva konstruktionen finns ett laborerande med den<br />
symfoniska formen mot en upplevelsehorisont som<br />
söker sig in i människans inre på samma sätt som<br />
August Strindberg gör i sina dramer och Sigmund<br />
Freud i sin psykologiska vetenskap. Mahler uppvisade<br />
den djupaste förtrogenhet med den symfoniska<br />
traditionen, där Beethoven naturligtvis spelar en<br />
central roll, liksom romantikerna Berlioz, Liszt och<br />
Bruckner för att bara nämna några namn. Ingenting<br />
av allt detta var dock så betydelsefullt som Richard<br />
Wagners mäktiga operor som hos Mahler i likhet<br />
med Richard Strauss och en hel generation tonsättare<br />
innebar en inspirerande utgångspunkt för<br />
29
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
1900-talets skapande och samtidigt något som man<br />
måste tränga igenom och övervinna. Mahlers symfonier<br />
blev episka, musikaliska berättelser. Det kommer<br />
inte heller som någon överraskning att Mahler liksom<br />
Berlioz och Liszt var väl bevandrad i den klassiska<br />
litteraturen och ägde en sagolik förmåga att uttrycka<br />
sig i skrift.<br />
Gustav Mahler var en komplicerad person. En<br />
fullblodsegoist nästan i klass med Richard Wagner,<br />
men betydligt mer sympatisk på alla plan. Hans<br />
hustru Alma Maria Schindler, 19 år när de möttes,<br />
var visserligen ingen duvunge, men hon fick underordna<br />
sina tonsättarambitioner för att bli mästarens<br />
sånggudinna. Hon såg Gustavs geni och kämpade<br />
sig igenom åren med honom, vilket vi kan läsa om i<br />
hennes något tillrättalagda biografi om tonsättaren.<br />
Att Mahler ställde väldiga krav på sina musiker och<br />
sångare är omvittnat. Så här berättar hans främste<br />
förespråkare och musikaliske uttolkare, dirigenten<br />
Bruno Walter, i sin minnes- och vänbok om Gustav<br />
Mahler:<br />
”Aldrig förr hade jag sett en så intensiv människa,<br />
aldrig hade jag anat hur ett kort, träffande yttrande,<br />
en befallande gest, en mot målet fast riktad vilja<br />
30<br />
kunde försätta andra människor i ångest och skräck<br />
och tvinga till blind lydnad.”<br />
Detta upplevde Walter när han stod och tryckte<br />
i kulissen under en av Mahlers operarepetitioner.<br />
När ackompanjatören inte motsvarade Mahlers krav<br />
avfärdades han med en vink och Bruno Walter fick<br />
inta hans plats. Walter ger även exempel på Mahlers<br />
omtanke om musikerna, men endast utanför scenen<br />
och orkesterpodiet. Vid själva instuderingsarbetet<br />
gällde enbart professionella regler. Mötet med tonsättaren<br />
i Hamburg blev livsavgörande för Bruno Walter,<br />
vars sätt ”att tolka Mahler” blev tradition. Förebilden<br />
var förstås Mahlers eget sätt att dirigera, men kanske<br />
utan de domptörsfasoner man kan ana sig till bakom<br />
Walters ord.<br />
Det dröjde lång tid innan dirigenten Mahler blev<br />
tonsättaren Mahler i allmänt medvetande. Dirigenten<br />
Michael Tilson Thomas berättar i en filmdokumentär<br />
hur han som ung student på 1970-talet vallfärdade till<br />
Mahlers grav. Den ansvarige för kyrkogården visste<br />
knappt var den döde mästaren låg, kände visserligen<br />
till att han varit en stor dirigent, men betraktade<br />
honom som en medioker tonsättare!<br />
Intresset för Mahlers symfonier har sedan<br />
1960-talet varit i ständigt växande. I dag har Mahler<br />
den centrala ställning i konsertlivet som han säkert<br />
önskade sig och hoppades på. Hans tid är inne. Hur<br />
kan detta förklaras? Kanske beror det på att konsertpubliken<br />
sökte sig till ett mer tillgängligt ”modernt”<br />
alternativ än 1960-talets seriella musik? Eller var det<br />
så att Mahlers musik var så stark att den förr eller<br />
senare skulle få sin rättmätiga plats? Mycket tyder på<br />
det senare.<br />
En av Gustav Mahlers mest långvariga och trogna<br />
vänner var Richard Strauss. också han kom att bli<br />
en stor tonsättare, men med andra konstnärliga<br />
förtecken. Både Mahler och Strauss hade ambitioner<br />
att skapa en ny musik för en ny<br />
tid. I denna strävan stödde de<br />
varandra genom att framföra<br />
eller lansera varandras verk.<br />
Som utövande dirigent och<br />
ordförande för det tyska tonsättarförbundet<br />
såg Strauss till att<br />
Mahlers symfonier framfördes,<br />
och Mahler i sin tur försökte<br />
som operachef i Hamburg och<br />
Wien att bana väg för Strauss operor. När censuren i<br />
Wien vägrade ge Mahler tillstånd att framföra Strauss<br />
Salome planerade han att göra det till en kabinettsfråga,<br />
det vill säga avgå från sin tjänst såvida inte<br />
censurens beslut upphävdes.<br />
Samtiden uppfattade Gustav Mahler och Richard<br />
Strauss som ett omaka par: talade man om den ene<br />
kom genast den andre på tapeten. De var på många<br />
sätt varandras motsatser och därför intressanta att<br />
ställa emot varandra. Deras personligheter framskymtar<br />
i brevväxlingen: Mahler är tveklöst mer spontan<br />
och dramatisk medan Strauss är eftertänksam och<br />
planerande. I verkliga livet var Strauss den mer<br />
försiktiga – för att klara sitt skinn – medan Mahler i<br />
sin konstnärliga hetta förtärde sig själv. Kanske hade<br />
deras uppväxt och bakgrund viss betydelse? Richard<br />
Strauss ungdom präglades av familjens omtanke.<br />
Pappan var en av dåtidens främsta valthornister och<br />
kunde med sina kontakter ge sonen musikutbildning<br />
av högsta klass. Mahlers far var från början en judisk<br />
gårdfarihandlare som avancerat till brännvinsförsäljare<br />
och krogägare i Kaliste, Böhmen. Av de tretton<br />
barnen överlevde fem och familjelivet präglades av<br />
våld och osämja. Pappan påstås ha misshandlat sin<br />
hustru så till den grad att hon blev handikappad.<br />
Redan efter några och tjugo år hade Gustav hunnit<br />
fatt Richard i karriären som tonsättare och dirigent.<br />
För Strauss var den småborgerliga säkerheten med<br />
god ekonomi viktig och han lyckades kombinera<br />
sin konstnärsaspiration med en kamrerarsjäl. De<br />
förblev vänner men kom aldrig riktig nära varann.<br />
Grundorsaken var sannolikt deras olika uppfattningar<br />
om musik som självständig konst respektive<br />
beskrivande konst. Inte så att<br />
någon av dem aspirerade på<br />
att ”skildra med musik”. Nej, de<br />
var båda i linje med Beethovens<br />
Pastoralsymfonin där det mer<br />
var fråga om att musikaliskt<br />
återge känsloupplevelser än<br />
att måla upp verklighetens<br />
scenarier. Men sedan kommer<br />
förhållandet till program där de<br />
två skiljer sig radikalt: Mahler vill med tiden inte ge<br />
några som helst anvisningar som kunde begränsa<br />
lyssnarens upplevelse medan Strauss gick den<br />
motsatta vägen och hamnade i musikdramatiken<br />
där musiken underställdes en handling och en text<br />
som ibland återspeglade hans privatliv. Här fanns en<br />
viktig estetisk skiljelinje som skapade distans mellan<br />
konstnärskapen.<br />
1933 blev Mahlers musik förbjuden i Nazityskland<br />
på grund av tonsättarens judiska härstamning.<br />
Samma år blev Strauss mer eller mindre mot sin<br />
vilja utsedd till president för det nationalsocialistiska<br />
rikskammarmusikämbetet. Så olika faller ödets lotter.<br />
Men Mahlers musik fick efter andra världskriget sin<br />
återupprättelse och en beundrarskara mer hängiven<br />
än de flesta. Kanske är det frågan om livsöden som<br />
gör att vi älskar Mahlers symfonier? För här finns<br />
sorg och glädje, det sublima och det banala - allt det<br />
som möter oss i livets olika skeden.<br />
jAn ling<br />
15 & 16 juni<br />
31
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
onsdAg 25 APril kl 19.30<br />
torsdAg 26 APril kl 19.30<br />
fredAg 27 APril kl 19.00 Abonnerad av Volvo<br />
beethoven LEoNoREUVERTYR NR 1 8 min<br />
PIANoKoNSERT NR 4 34 min<br />
paus<br />
beethoven SYMFoNI NR 7 40 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT & SoLIST<br />
CHRISTIAN ZACHARIAS piano<br />
Konsertmästare Sara Trobäck Hesselink<br />
Introduktion 25 april kl 18.30 av Ingrid Sturegård<br />
32<br />
ludwig vAn beethoven (1770-1827)<br />
LEoNoREUVERTYR NR 1<br />
Det finns många som tagit på sig uppgiften att<br />
förklara varför Beethovens enda opera Leonore,<br />
i bearbetad version med titeln Fidelio, blev ett<br />
misslyckande: dålig tajming (Napoleonkrigen),<br />
svaga melodier, hopplöst libretto, brist på skickliga<br />
sångare … Jag tror förklaringen är enklare än så:<br />
Beethoven saknade humor. Han hade helt enkelt<br />
inte rätt temperament eller kynne för att skriva den<br />
operadramatik som framförallt italienarna skapat och<br />
som utvecklades med Mozart och senare Rossini<br />
och de andra arvtagarna, både buffa och seria. Det<br />
var vad publiken i det krigsdrabbade Wien ville ha.<br />
Franska revolutions- och skräckoperor i Cherubinis<br />
anda kändes alltför tunga i denna tid. Den romantiska<br />
känslosamheten var Beethoven främmande,<br />
han var mer typen som revs upp av känslor när han<br />
och världen blev ”orättvist” behandlade eller kände<br />
sig förfördelade. och finns det spår av humor i<br />
Beethovens musik är den oftast av det groteska eller<br />
ofrivilliga slaget.<br />
När han väl accepterat att skriva en opera var<br />
det många inblandade som skulle ha ett ord med i<br />
laget. Teaterdirektören, regissören och dirigenten<br />
förväntade sig säkert en uvertyr som med originalitet<br />
och briljans inledde frihetsdramat om den politiske<br />
fången Fidelio och hustrun Leonore som räddar<br />
honom. Kanske var det därför Beethoven skrev hela<br />
tre uvertyrer till operan. Vid premiären på Theater<br />
an der Wien den 20 november 1805 spelades<br />
Leonoreuvertyr nr 2. Uvertyr nr 3 skrevs som ett<br />
andra försök 1806 och operan fick sin slutgiltiga<br />
och effektiva Fideliouvertyr i samband med bearbetningen<br />
och det ”nya” uruppförandet 1814.<br />
Leonoreuvertyr nr 1 troddes länge vara den allra<br />
första, därav numreringen, men på 1970-talet kunde<br />
musikvetaren Alan Tyson efter källforskning och<br />
undersökning av vattenstämplar påvisa att den med<br />
största säkerhet skrevs till en uppsättning i Prag<br />
1807 som aldrig blev av. Trist! För det är ett snillrikt<br />
stycke musik med värme, elegans och känslighet.<br />
och i slutdelen kan man rent av skönja den fartfyllda<br />
glädje som blev Rossinis kännetecken.<br />
stefAn nävermYr<br />
ChristiAn<br />
ZAChAriAs<br />
Det var bara två månader sedan Christian<br />
Zacharias senast gästade <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>.<br />
Programmen vid dessa besök är bra exempel på<br />
bredden och mångsidigheten i hans repertoar . I<br />
mars dirigerade och spelade han musik av Carl<br />
Phillip Emmanuel Bach (1714-1788) och Bernd<br />
Alois Zimmermann (1918-1970), verk som framfördes<br />
för första gången i Göteborg: ”En mycket<br />
sympatisk egenskap är att Christian Zacharias<br />
pianospel är så otroligt elastiskt. Rörelseenergin<br />
från en fras gör liksom små luftsprång över till nästa.<br />
Därmed blir en klaverkonsert av C P E Bach,<br />
hur obestämbar den än är till sin karaktär,<br />
en liten pärla där man ivrigt söker<br />
trådar med<br />
olika<br />
stilistiska<br />
tidsaspekter.”<br />
(Håkan Dahl,<br />
<strong>Göteborgs</strong>-Posten)<br />
Den här gången ger han<br />
sig i kast med välkänd kärnrepertoar,<br />
ett Beethovenprogram med Leonoreuvertyr nr 1,<br />
Pianokonsert nr 4 och Symfoni nr 7.<br />
Christian Zacharias inledde sin karriär som pianist<br />
men är sedan många år lika mycket verksam som<br />
dirigent. Han utsågs till chefdirigent för Lausannes<br />
kammarorkester år 2000 och blev Förste gästdirigent<br />
för <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> 2002. Sedan 2009<br />
är han också Artistic Partner hos St Paul Chamber<br />
Orchestra i Minnesota, USA. Han debuterade som<br />
dirigent med Orchestre de la Suisse Romande<br />
1992 och inbjuds sedan dess in till Europas<br />
ledande orkestrar. År 2000 dirigerade han första<br />
gången Los Angeles Philharmonic och han debuterade<br />
med New York Philharmonic 2006. Han har<br />
också ett långvarigt samarbete med Bambergs<br />
symfoniker och är konstnärlig ledare för den årliga<br />
Mozartfestivalen i Barcelona.<br />
Som pianist har han hyllats för sina tolkningar av<br />
Haydn, Mozart, Beethoven och Schubert liksom<br />
den romantiska repertoaren. Förra året debuterade<br />
hen med stor framgång i Carnegie Hall. Han<br />
25, 26 & 27 april<br />
är också en hängiven kammarmusiker som gärna<br />
spelar med musiker ur <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>, Alban<br />
Berg-kvartetten, Leipzigkvartetten, cellisten Heinrich<br />
Schiff och violinisten Frank Peter Zimmermann.<br />
Bland hans många skivinspelningar finns<br />
Schuberts pianosonater komplett, samt Beethovens<br />
och Mozarts samtliga pianokoserter (EMI).<br />
Tillsammans med Lausannes kammarorkester har<br />
han spelat in symfonier och pianokonserter av<br />
Mozart, Chopin och Schumann (MDG).<br />
33
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
ludwig vAn beethoven (1770-1827)<br />
PIANoKoNSERT NR 4 G-DUR oP 58<br />
Allegro moderato<br />
Andante con moto<br />
Rondo: Vivace<br />
Låt oss vara uppriktiga. De båda yttersatserna i<br />
Beethovens fjärde pianokonsert har blivit styvmoderligt<br />
behandlade genom åren, åsidosatta av den<br />
något fåfänga mellansatsen. Men vem är egentligen<br />
förvånad? Detta märkligt dualistiska andante är i sig<br />
så laddat och uttrycksfullt att lyssnare alltid haft svårt<br />
att värja sig mot dess fängslande stämningar. Redan<br />
tidigt noterade kritiker och publik denna musiks<br />
märkliga dragningskraft. De barska stråkarna avbryter<br />
bryskt pianostämmans fria poetiska deklamation<br />
gång på gång, men pianot vägrar gå i svaromål utan<br />
fortsätter sin utläggning med beundransvärt tålamod.<br />
Efter en kulminerande solokadens med halvt vansinniga<br />
drillar möts de två i något slags hoppfull resignation.<br />
Ett underbart stycke musik.<br />
Vad gestaltar eller uttrycker denna musik?<br />
Beethovenexperten åke Holmquist håller en nykter<br />
linje i den 1000-sidiga biografi som gavs ut förra året.<br />
Han förkastar tolkningen om orfeus möte med furierna<br />
i dödsriket eller andra litterära kopplingar: ”Den<br />
dramatiska intensiteten och teatraliska gestaltningen<br />
har lett till många spekulationer om ett bakomliggande<br />
program. Men något sådant existerar inte och<br />
behövs inte heller. Det här är musik som bara är.” Men<br />
så enkelt är det inte. Det finns i Beethovens intervall<br />
och harmonik – tonfallet – en musikalisk gestik som<br />
gör den ”begriplig” för lyssnarna. Därför berör den!<br />
Redan tidigt jämförde man fjärde pianokonsertens<br />
mellansats med 1700-talsoperans ackompanjerade<br />
recitativ, dess arioso, där en berättande röst interfolieras<br />
med kommenterande continuo eller orkester-<br />
34<br />
ackompanjemang, i sig en variant av det grekiska<br />
dramats samspel mellan aktör och kör. Dialogen leder<br />
till nya insikter, nytt samförstånd.<br />
Beethoven själv gick aldrig in i liknande diskussioner<br />
utan lät musiken tala för sig själv. Den fjärde<br />
pianokonserten var den sista där han själv spelade<br />
solostämman, förmodligen i ett privat framförande<br />
hemma hos furst Lobkowitz i mars 1807 och sedan<br />
vid den offentliga premiären på Theater an der Wien<br />
den 22 december 1808. Konsertbesökarna måste ha<br />
skakat huvudena av förvåning när Beethoven inledde<br />
konserten utan orkesterexposition, rakt på med<br />
pianot och huvudtemat. Det hade aldrig tidigare skett.<br />
I första satsen sker flera finurliga övergångar mellan<br />
tonarterna vilket skapar en kittlande spänning och<br />
viss oro… följt av ljuva stråkmelodier och en ständigt<br />
omväxlande och oförutsägbar solostämma.<br />
Finalen? Jag låter åke Holmquist beskriva den:<br />
”Den är ett lekfullt, virtuost rondo med ett spänstigt<br />
och energiskt tema. I finalen, liksom i första satsen,<br />
rör sig pianot påtagligt ofta i de högre registren, vilket<br />
ger musiken en ljus framtoning och tydliggör det<br />
rikhaltiga, virtuosa passageverkets motiviska anknytningar<br />
till rondots teman. I en stor coda förs denna<br />
musik till ett strålande slut i G-dur.”<br />
Publiken jublade i Theater an der Wien, trots att en<br />
fyra timmar lång konsert som också omfattade både<br />
femte och sjätte symfonierna, delar ur C-durmässan<br />
och den för tillfället komponerade Körfantasin där<br />
Beethoven till stora delar improviserade pianostämman.<br />
Tonsättaren och författaren Johann Friedrich<br />
Reichardt var på plats och talade om ”en ny pianokonsert<br />
av djävulusisk svårighetsgrad som Beethoven<br />
framförde häpnadsväckande bra i snabbast tänkbara<br />
tempon.”<br />
stefAn nävermYr<br />
ludwig vAn beethoven (1770-1827)<br />
SYMFoNI NR 7 A-DUR oP 92<br />
Poco sostenuto. Vivace<br />
Allegretto<br />
Presto. Assai meno presto<br />
Allegro con brio<br />
Hälften wienklassicist, hälften romantiker, men mest<br />
Beethoven. Så är vi vana att se honom, men han hade<br />
andra sidor också. I både sjätte och sjunde symfonierna<br />
träder folkloristen Beethoven fram. I den förra<br />
skildrar han dansande bönder (tredje satsen), och<br />
i sjunde symfonin levererar han en final uppbyggd<br />
kring en folkdans. Naturligtvis i Beethovens egen<br />
konstfulla och kraftfulla bearbetning – han är oerhört<br />
drivande och stöter med kraft in ackorden i ett<br />
accelererande tempo. Detta rastlösa, rytmiska rondo<br />
är en av hans mest explosiva skapelser.<br />
Symfonin inleds långsamt, med uppåtgående<br />
rörelser (snabba mot långsamma) som kontrasteras<br />
mot en nätt, dansant trio. Lägg märke till Beethovens<br />
orkestrala dramaturgi när han från full orkester klär<br />
av partituret tills bara en flöjt och en oboe återstår.<br />
Därefter tar huvudtemat vid, som förebådar nionde<br />
symfonins An die Freude. I det tematiska utvecklingsarbetet<br />
kan man ofta skönja den ensammes kamp<br />
mot de många, ett ständigt återkommande tema i<br />
Beethovens musik.<br />
Allegrettot är definitivt symfonins pièce de<br />
résistance. Denna variationssats måste ha framstått<br />
som ett mycket underligt djur på Beethovens tid: en<br />
suggestiv passacaglia vars ostinato är uppbyggt av<br />
en daktyl (– - -) och en spondé (– –), för att använda<br />
versmåttens termer. Denna rytmiska figur – en<br />
lång, två korta och två långa – pulserar genom hela<br />
satsen. Över detta väver och utvecklar Beethoven<br />
nya stämmor som ökar i styrka och omfattning för att<br />
25, 26 & 27 april<br />
mot slutet tonas ner. Svallningarna kröns av ett par<br />
rejäla kulminationer. Detta är Bach och framtiden på<br />
en och samma gång, den nyskapande flerstämmighet<br />
som skulle blomma ut för fullt i Beethovens sena<br />
stråkkvartetter.<br />
Tredje satsen är ett scherzo till allt utom namnet –<br />
aldrig har väl skratt från bullrande män (låga stråkar)<br />
och gäckande kvinnor (träblås) skildrats så levande<br />
som här. Beethoven uppnår också ovanliga harmoniska<br />
effekter när han låter trumpeterna ligga på<br />
pedaltoner över (omvänt!) melodiföringen i den övriga<br />
orkestern.<br />
Symfonin uruppfördes den 8 december 1813,<br />
tillsammans med det närmast farsartade beställningsverket<br />
Wellingtons seger, inklusive kanoner, krevader<br />
och ett fugato över God Save the King! Det råder<br />
ingen tvekan om vilket verk som är det bättre.<br />
stefAn nävermYr<br />
35
BILJETTKONTORET<br />
BILJETTKONTORET 031-726 031-7265310 53 10<br />
BOKA<br />
BOKA<br />
PÅ<br />
PÅ<br />
NÄTET:<br />
NÄTET:<br />
WWW.GSO.SE<br />
WWW.GSO.SE<br />
1919 etablerades orkestern under sitt nuvarande<br />
namn men oslo filharmoniska orkester har anor<br />
från 1870-talet då man samarbetade med Edvard<br />
Grieg och Johan Svendsen. orkestern ger årligen<br />
60-70 konserter i oslo konserthus varav flera sänds<br />
av NRK, norska radion. Programmen har en hög<br />
konstnärlig profil och presenterar många av världens<br />
främsta dirigenter och solister. Under Mariss Jansons<br />
tid som chefdirigent (1979-2002) fick orkestern<br />
stort internationellt erkännande. Turnéverksamheten<br />
från 1982 och framåt innefattar besök i Europas<br />
största musikstäder, bland annat residensbesök i<br />
Musikverein i Wien och flera festivalbesök i London<br />
(BBC Proms), Edinburgh, Salzburg och Luzern samt<br />
stora städer i Nord- och Sydamerika och Östasien.<br />
Mariss Jansons efterträddes av André Previn som<br />
36<br />
Foto Bo Mathisen<br />
oslo filhArmoniskA orkester<br />
var chefdirigent 2002-2005 och ledde orkestern på<br />
flera turnéer i Europa och USA. Jukka-Pekka Saraste<br />
är sedan 2006 chefdirigent med ett kontrakt som<br />
sträcker sig till 2013.<br />
oslo filharmoniker har sedan 1980-talet spelat in en<br />
rad internationellt uppmärksammade skivor, bland<br />
annat Tjajkovskijs sex symfonier (Chandos) och<br />
Rachmaninovs tre symfonier och fyra pianokonserter<br />
(EMI) med Mariss Jansons och pianisten Leif ove<br />
Andsnes. Hittills har det blivit över 70 inspelningar,<br />
inklusive symfonier av Brahms (1-4) och Mahler<br />
(1, 6, 7 & 9) på Simax och solistinspelningar med<br />
cellisten Daniel Müller-Schott, trombonisten Christian<br />
Lindberg samt violinisterna Hilary Hahn och Frank<br />
Peter Zimmermann.<br />
jukkA-PekkA sArAste<br />
Finske Jukka-Pekka<br />
Saraste är sedan 2006<br />
chefdirigent för Oslo<br />
filharmoniker och sedan<br />
2010 för WDR-orkestern<br />
i Köln. Han har tidigare<br />
varit chefdirigent för Finska<br />
Radions symfoniorkester<br />
(1987-2001) och Toronto<br />
Symphony Orchestra (1994-<br />
2001). Under åren 2002-2005<br />
var han förste gästdirigent för BBC<br />
Symphony Orchestra. I Finland har han<br />
etablerat sommarfestivalen Tammisaari tillsammans<br />
med Finska kammarorkestern. Han är också<br />
musikalisk rådgivare åt symfoniorkestern i Lahtis,<br />
där han föddes. Som gästdirigent har han bland<br />
annat lett de stora orkestrarna i Wien, Amsterdam,<br />
Boston och Chicago. Jukka-Pekka Saraste och<br />
Oslofilharmonin har under sina turnéer gästspelat<br />
på platser som Berlinfilharmonin, Barbican i London,<br />
Musikverein i Wien samt i Paris. Bland hans inspelningar<br />
med Oslofilharmonin finns Sibelius symfonier<br />
nr 1 & 5 på DVD samt Mahlers sjätte symfoni<br />
på CD. Han har också spelat in Mahlers nionde<br />
symfoni med WDR-orkestern.<br />
Foto George Lange<br />
nikolAj ZnAider<br />
28 april<br />
Foto Stina Gullander<br />
”För mig är Znaider en av de största artisterna i sin generation.”<br />
Så skrev Gramophone i recensionen av Korngolds violinkonsert.<br />
Med sin begåvning både som solist, kammarmusiker och<br />
dirigent framstår Nikolaj Znaider också som en av de mest<br />
mångsidiga musikerna i sin generation. Han har under senare<br />
år dirigerat en rad europeiska topporkestrar och blev 2008<br />
förste gästdirigent för Svenska kammarorkestern. Som solist<br />
bjuds han regelbundet in av dirigenter som Daniel Barenboim,<br />
Christoph von Dohnányi, Charles Dutoit, Valerij Gergijev,<br />
Mariss Jansons, Lorin Maazel och Zubin Mehta. Bland hans<br />
många skivinspelningar finns Brahms och Korngolds violinkonserter<br />
med Valerij Gergijev och Wienfilharmonikerna (RCA)<br />
samt Mendelssohns konsert med Israels filharmoniker och<br />
Zubin Mehta samt konserter av Prokofjev och Glazunov med<br />
Bayerska Radions symfoniorkester och Mariss Jansons.<br />
37
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
38<br />
lördAg 28 APril kl 15.00<br />
gästsPel<br />
ness SWAN’S FoETUS 14 min<br />
bArtók VIoLINKoNSERT NR 2 40 min<br />
paus<br />
brAhms SYMFoNI NR 3 35 min<br />
oSLo FILHARMoNISKA oRKESTER<br />
DIRIGENT JUKKA-PEKKA SARASTE<br />
NIKoLAJ ZNAIDER violin<br />
Konsertmästare Terje Tønnesen<br />
jon ØYvind ness (f 1968)<br />
SWAN’S FoETUS<br />
Jon Øyvind Ness föddes 1968 i Bærum och växte<br />
upp i Nord-Trøndelag. Han hör till de tonsättare som<br />
under sin ungdom tog starka intryck av rockmusiken<br />
och valde att spela gitarr för Jan Danielsson<br />
vid Norges musikhögskola. Vid en tidpunkt dyker<br />
det upp en teckning där Ness hoppar och trampar<br />
på gitarren – en symbol för en avgörande kursändring.<br />
Från denna stund blev det studier för kända<br />
norska tonsättare som Ragnar Söderlind, olav Anton<br />
Thommessen och Lasse Thoresen. Ness musik<br />
har stått på oslofilharmonins program flera gånger<br />
tidigare, bland annat Low Jive som också framförts i<br />
Göteborg vid ett gästspel 2009. oslo filharmonikers<br />
inspelning av Low Jive och andra Nessverk vann<br />
2009 Spellemanprisen (norsk Grammy). Tonsättaren<br />
skriver själv om Swan’s Foetus:<br />
Verket skrevs sedan oslofilharmonin frågat mig<br />
om jag hade något liggande som kunde spelas<br />
tillsammans med Bartóks andra violinkonsert. Jag<br />
svarade att jag kunde skriva något nytt, som ett slags<br />
övning för ett postpunkprojekt jag gått och ruvat<br />
på. Vintern 2010-2011 upptäckte jag Swans som<br />
jag under alla år avvisat som något jag inte gillade<br />
(på grund av att jag köpt fel CD…). Jag såg dem<br />
när de framträdde på Rockefeller i oslo förra våren<br />
och blev fullkomligt trollbunden, även om det rent<br />
fysiskt var en av de mest obehagliga konserter jag<br />
varit på. Ljudnivån var så hög att jag närapå kräktes.<br />
I kölvattnet av denna upplevelse började jag gräva<br />
lite djupare i katalogen hos en närbesläktad musiker<br />
som jag alltid gillat, Foetus. Swan’s Foetus utgår från<br />
The Beautiful Days, Minus Something och I Love<br />
You This Much från Swans album Soundtracks samt<br />
For the Blind och Anything av Foetus. Mot slutet<br />
kommer också ett parti med två olika genomgångar<br />
av tolvtonstemat från Bartóks violinkonsert. Detta har<br />
jag blandat med öppningsackorden från andra delen<br />
av Våroffer (d-moll, ciss-moll och diss-moll) och en<br />
god portion eget material. Man måste vara en nörd<br />
för att känna igen Stravinsky eller Bartók i sammanhanget,<br />
men alla delar från Swans och Foetus är fullt<br />
identifierbara.<br />
Varför Swans? En slående sak med dem, särskilt<br />
vid konsert, är deras förmåga att upprätthålla en<br />
intensiv musikalisk situation under längre tid, ofta<br />
i 10-15 och ibland upp till 20 minuter. I bästa fall<br />
kunde konserten i Rockefeller jämföras med en<br />
förlängd Bruckner-kulmination som aldrig tar slut,<br />
något som handlar om ens egen förmåga att ta emot<br />
information, i den måtto att man orkar höra på mer<br />
eller mindre samma sak i 15 minuter. Rockmusiken<br />
har förmodligen aldrig varit mäktigare för mig, som<br />
om Bruckner hade återuppstått som postpunk-<br />
Messias. Upplevelsen har varit en inspiration för<br />
flera längre stycken jag skrivit sedan dess, bland<br />
annat Yacky Gut Four (sour Beehives), Grinzing<br />
och Girascope. Swan’s Foetus är inte särskilt långt,<br />
bara 14 minuter, så jag har egentligen inte berört<br />
det problemet i detta stycke. Här rör det sig om att<br />
använda material från Swans och Foetus världar i ett<br />
annat sammanhang.<br />
bélA bArtók (1881–1945)<br />
VIoLINKoNSERT NR 2<br />
Allegro non troppo<br />
Andante tranquillo<br />
Allegro molto<br />
Bartók skrev en violinkonsert redan 1907, dock<br />
opublicerad under hans livstid. 30 år därefter bad<br />
violinisten Zoltán Székely honom om en ny konsert.<br />
Den blev en av hans tyngst vägande kompositioner,<br />
präglad av några ord han skrev i en fransk musiktidskrift:<br />
”Med all vår förmåga måste vi söka något<br />
som kunde kallas genial enkelhet.” Men målet var inte<br />
lätt att nå. Det visades av det långa kompositionsarbetet<br />
– från augusti 1937 till nyårsafton 1938<br />
– fast stycket planerats för Baden-Badenfestivalen<br />
1937. Först var Bartók också ovillig att skriva en<br />
konsert. Själv tänkte han sig ett större variationsverk.<br />
Han hade dock börjat arbeta redan i maj 1937, innan<br />
han stack emellan med sonaten för två pianon och<br />
slagverk. Likaså avbröt han arbetet hösten 1938<br />
för de av Benny Goodman beställda Contrasts för<br />
klarinett, violin och piano. Bartók var vid denna tid inte<br />
okontroversiell. Han förbjöd sina radiokonserter att<br />
återutsändas i Italien och Tyskland. I privatbrev hävdade<br />
han att Ungern närmade sig dessa staters ”rövar-<br />
och mördarsystem”. Han planerade att utvandra, ”bort<br />
från detta förpestade lands grannskap”. Musiken<br />
saknar dock alla spår av hans missmod. Som de stora<br />
klassikerna, Beethoven och Mozart, förmådde han<br />
höja sig över det alldagliga, som i de båda ungdomligt<br />
friska yttersatserna, i den tredje rentav i 3/4-takt med<br />
ett par folksångspräglade variationer. Variationerna<br />
präglar också den utsökta mellansatsen, i den första<br />
rentav med pukan som melodiinstrument, i nästa<br />
med desto större klangrikedom i harpa, träblås och<br />
celesta, varpå solisten får allt större plats – i slutet<br />
av fjärde variationen i kanon med stråkarna – och<br />
musiken blir till sist nästan dansant. Som så ofta i<br />
svåra tider fyllde musiken den större uppgiften att<br />
skänka motståndskraft, hopp och livsmod. Vid uruppförandet<br />
i Amsterdam 23 mars 1939 med Székely,<br />
Concertgebouworkestern och Willem Mengelberg<br />
var Bartók redan på väg utomlands för att förbereda<br />
utvandringen till USA som skedde i oktober 1940.<br />
johAnnes brAhms (1833-1897)<br />
SYMFoNI NR 3 F-DUR oP 90<br />
Allegro con brio<br />
Andante<br />
Poco allegretto<br />
Allegro<br />
rolf hAglund<br />
Det sägs att Sixten Ehrling provade varje nytt partitur<br />
genom att kika på de sista sidorna: ett forte, en<br />
kulmination. Bra! Då var applåderna säkrade. Brahms<br />
tredje symfoni platsade inte i hans repertoar, den<br />
hör till det fåtal symfonier som slutar med en rofylld<br />
utandning, en symfoni som inte behöver fira sin egen<br />
avslutning. Därför spelas den inte lika ofta som sina<br />
syskon. I <strong>Göteborgs</strong> Konserthus har den framförts 74<br />
gånger medan de tre andra ligger kring 100-strecket<br />
(den första i ledningen med 108 framföranden).<br />
Det är talande att Wilhelm Stenhammar dirigerade<br />
symfonin sex gånger åren 1913-1921 – han hade det<br />
rätta temperamentet och känsla för musikens lyriska<br />
kvalitéer.<br />
28 april<br />
Brahms tredje symfoni kan ståta med ett av de<br />
vackraste romantiska teman som skrivits: allegrettot<br />
i c-moll som med sin lätta tretakt får strängar<br />
att resonera hos de flesta kännande människor. I<br />
modern tid blev det känt som tema i Ingrid Bergmanfilmen<br />
Tycker ni om Brahms… (1961) efter Françoise<br />
Sagans novell Aimez-vous Brahms? som den mer<br />
kärleksfullt heter i original.<br />
Brahms tredje symfoni var naturinspirerad, han<br />
skapade bäst med grönskan inpå knutarna. Han hade<br />
ärvt strategin av Beethoven och andra föregångare:<br />
arbeta som pianist, musiker och lärare höst till vår,<br />
komponera på sommaren. För Brahms blev det en<br />
livsstil. Mahler följde samma modell. Egentligen hade<br />
Brahms tänkt tillbringa sommaren i Bad Ischl men<br />
planerna ändrades när han fann avskildhet och inspiration<br />
i tyska Wiesbaden, en gammal kurort, dit han<br />
anlänt efter en resa längs Rhen. Det är uppenbart<br />
att Brahms skrev symfonin under lyckliga omständigheter<br />
denna sommar 1883. Var han förälskad?<br />
Alltid i Clara Schumann. När hon spelat igenom<br />
symfonin i versionen för två pianon skrev hon till<br />
Brahms: ”Alla satser tycks bilda en enhet, som ett<br />
hjärtslag.” Symfonin är en hälsning till henne och en<br />
hyllning till hennes avlidne make Robert Schumann,<br />
Brahms mentor och vän. Själva inledningen till<br />
symfonin – som öppnar sig likt en vidunderlig utsikt<br />
när man efter en lång vandring bland tallar och<br />
granar når en hög höjd – påminner inte så lite om<br />
inledningen till Schumanns ”Rhensymfoni” (den<br />
tredje). Det nämnda allegrettot har också likheter<br />
med romansen i Schumanns fjärde symfoni som<br />
Brahms utgav i originalversion på egen bekostnad<br />
efter tonsättarens död. Brahms kostar också på sig<br />
en ironisk kommentar till den fortfarande pågående<br />
fejden mellan Brahmsanhängare (traditionalister)<br />
och wagnerianer (nytyska skolan) – tre toner i horn<br />
och oboe i förstasatsens avslutning. Känner ni igen<br />
det? Just det, Tristan och Isolde. Wagner hade dött i<br />
februari samma år…<br />
stefAn nävermYr<br />
39
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
40<br />
söndAg 29 APr kl 18.00<br />
kAmmArkonsert Stenhammarsalen<br />
berio LINEA 14 min<br />
rAvel GåSMoRS SAGoR, SVIT 15 min<br />
lidström TRIUMFMARSCH 12 min<br />
uruppförande, <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s beställningsverk<br />
paus<br />
bArtòk SoNAT FÖR TVå PIANoN<br />
oCH SLAGVERK 27 min<br />
BENGT FoRSBERG & ERIK RISBERG piano<br />
HANS HERNqVIST & MARTIN ÖDLUND slagverk<br />
luCiAno berio (1925-2003)<br />
LINEA<br />
Luciano Berio hör till 1900-talets främsta nyskapare,<br />
och definitivt till de mest uppmärksammade<br />
från Italien. Med sin långa serie verk under titeln<br />
Sequenza utforskade han de allra flesta instruments<br />
klangliga möjligheter, även på de mest okonventionella<br />
sätt. I sina tidiga verk följde han gärna linjen<br />
från Schönberg och Webern men han kom alltmer<br />
att snegla på den stora musikaliska traditionen och<br />
bearbetade många verk av Boccherini, Schubert,<br />
Brahms och Mahler.<br />
1973 komponerade han Linea för två pianon, vibrafon<br />
och marimba. I det här verket låter han en mycket<br />
enkel melodi anta allt mer komplexa och varierade<br />
former. En melodi rymmer i sig element som kan<br />
utvecklas åt många olika håll. Ibland återkommer<br />
melodin lätt igenkännlig, men kanske ändå sedd med<br />
nya ögon – som en vän man inte sett på länge. Ibland<br />
möts de fyra musikerna i samma linje (linea) med<br />
samma melodi, ibland fjärmar de sig från varandra<br />
och spelar helt olika motiv, vilka ändå genererats ur<br />
samma grundmotiv.<br />
mAuriCe rAvel (1875-1937)<br />
GåSMoRS SAGoR, SVIT<br />
Törnrosas pavane<br />
Tummeliten<br />
Lilla fröken ful, Nickedockornas kejsarinna<br />
Samtalen mellan skönheten och odjuret<br />
Den förtrollade trädgården<br />
stig jACobsson<br />
Ravel skrev Gåsmors sagor 1908-1910 för sin konstnärsvän<br />
Cyprien ”Cipa” Godebskis två barn Mimmi<br />
och Jean, sex respektive sju år gamla. Musiken<br />
skulle gestalta sagorna sådana de upplevdes av ett<br />
barns öppna, oskuldsfulla sinne och levande fantasi.<br />
Förtrollade världar med vackra prinsessor, sällsamma<br />
varelser och hemska djur. Ravel ägde förmågan att<br />
som konstnär bortse från sitt eget livs bemödanden,<br />
lyckostunder och sorger (att bli vuxen, erfaren) när<br />
han återskapade barnets känslor och upplevelser i<br />
denna virtuost enkla musik.<br />
Den inledande satsen komponerades 1908, de<br />
övriga fyra i april 1910 på önskemål av vännen och<br />
förläggaren Jacques Durand. Denne insåg också att<br />
styckena skulle göra sig utmärkt på scen och övertalade<br />
sedermera Ravel att göra en orkesterversion.<br />
Den tyske slagverkaren och professorn Peter<br />
Sadlo (f 1962) har utgått från originalet för fyrhändigt<br />
piano och inspirerats av Ravels orkesterversion när<br />
han gjort sitt finstämda arrangemang för två pianister<br />
och två slagverkare.<br />
Ravels sublima musik har en märkvärdigt suggestiv<br />
kraft, när finalen klingat ut har man varit med om en<br />
resa som bjudit på en rad nya upplevelser. Detta är<br />
sentimentalitet av det sällsynt äkta slaget. Passa på<br />
att ta den tillvara!<br />
mAts lidström (f 1959)<br />
TRIUMFMARSCH<br />
stefAn nävermYr<br />
Kompositionstitlar kan vara klurigt att finna på. Ej<br />
så med fallet Triumfmarsch – den kom till mig på<br />
direkten. Jag kände att jag ville skriva någonting…<br />
ja, positivt. Något som gläder eller beskriver någons<br />
glädje. I ett historiskt perspektiv associerar en<br />
triumfmarsch, Marche Triomphale, Marcia Trionfale,<br />
ofta till politik eller en armés härjningar. Ett exempel<br />
är Brahms euforiska hyllning av Preussens krigföring<br />
mot Frankrike 1870-1871, den efter 1900-talets<br />
två världskrig undanstoppade och sällan framförda<br />
Triumphlied op 55.<br />
I mitt fall har triumfmarschen en helt annan<br />
utgångspunkt: den söker beskriva en ung moders<br />
glädje över sin nyfödda. Stycket är en välkomsthälsning<br />
till My. Instrumenteringen var också snabbt klar<br />
i mitt huvud efter det jag fått förfrågan att skriva.<br />
Slagverksarsenalen är ju enorm och representerar<br />
många länder och traditioner, men för mig förelåg<br />
inga ambitioner att ösa ur den meditativa eller mystiska<br />
klangvärlden med dess oändliga variation och<br />
fascination. Jag ville ha mycket puka, för det är både<br />
vackert att lyssna och se på, samt tuffa virveltrummor<br />
alltsedan jag hört min son Leif dra igång på konsert.<br />
Jag ville ha melodiinstrument som kunde matcha<br />
pianots omfång och uttryck samt ge exekutörerna<br />
tillräckligt med tid på varje instrument.<br />
Hur beskriver man sin egen musik? Svårt. För en<br />
kompositör idag handlar det om att följa hjärtat eller<br />
trenderna. ofta också om att uppfylla uttalade och<br />
outtalade krav från etablissemanget. I mitt fall? Gissa.<br />
belA bArtók (1881-1945)<br />
SoNAT FÖR TVå PIANoN oCH SLAGVERK<br />
Assai lento. Allegro molto<br />
Lento, ma non troppo<br />
Allegro non troppo<br />
Bartóks Sonat för två pianon och slagverk beställdes<br />
av ISCM (Internationella sällskapet för samtida<br />
musik), förmedlat av eldsjälen Paul Sacher i Basel.<br />
Den uruppfördes på ISCM-festen i Basel den 16<br />
januari 1938 med Bartók själv och blivande hustrun<br />
Ditta som pianister. Det var första gången hon<br />
framträdde utomlands. Bartók sade sig i åratal ha<br />
planerat ett stycke för piano och slagverk men<br />
hade skyggat för balansproblemen, tills han kom<br />
på att använda två pianon jämte ett rätt omfattande<br />
slagverk med tre pukor, xylofon, cymbaler, trummor,<br />
tamtam och triangel, framförda av två spelare.<br />
ensemblen<br />
mAts lidström<br />
Vid kvällens kammarkonsert medverkar tre musiker<br />
ur <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Från slagverket kommer<br />
pukornas erfarne stämledare Hans Hernqvist och<br />
hans nyblivne kollega Martin Ödlund, alternerande<br />
stämledare. Erik Risberg är sedan många år orkes-<br />
29 april<br />
Slagverket skulle vara jämbördigt med pianostämmorna,<br />
ofta som en extra färgnyans, annars för att<br />
förstärka nyanserna eller att föra in kontrapunktiska<br />
motiv. Det skulle också bära fram tematiken, särskilt<br />
pukor och xylofon. Sådana klangmixturer med pianot<br />
hade fängslat Bartók redan i de tidiga pianokonserterna.<br />
I sonaten skulle dock alla hans tidigare<br />
experiment överträffas med aldrig skådad akustisk<br />
djärvhet och ytterst noggrant föreskriven anslagsteknik<br />
(i något fall rentav med klingan på en matkniv).<br />
Slagverket ville Bartók ha uppställt mellan respektive<br />
piano.<br />
En långsam sats inramas av två snabba.<br />
Öppningssatsen rör sig mellan effekterna av ett<br />
vulkanutbrott och en livlig jaktscen. Mellansatsen är<br />
ett utsökt prov på hans naturnära ”nattmusik”, med<br />
en melankolisk pianomonolog medan finalen har<br />
utpräglad dansatmosfär av folkligt slag. Bartók tänkte<br />
sig satsen som en sammanflätning av rondo och<br />
sonatform. Under uruppförandet av violinkonserten<br />
hade Bartók i Paris passat på att byta förläggare<br />
från det nazibehärskade Universal till Londonförlaget<br />
Boosey & Hawkes som utgav sonaten 1942. När<br />
Bartók kommit till USA omarbetade han för samma<br />
förlag sonaten till konsert för två pianon, slagverk och<br />
orkester. Uruppförandet av denna version i New York<br />
1943 var sista gången han framträdde offentligt som<br />
solist.<br />
rolf hAglund<br />
terns pianist och han har sällskap av pianisten och<br />
mångårige duopartnern Bengt Forsberg, välkänd som<br />
solist och kammarmusiker och sitt samarbete med<br />
Anne Sofie von otter.<br />
41
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
42<br />
onsdAg 9 mAj kl 19.30<br />
torsdAg 10 mAj kl 19.30<br />
sibelius ANDANTE FESTIVo 7 min<br />
sjostAkovitj SYMFoNI NR 7<br />
”LENINGRADSYMFoNIN” 75 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT LEIF SEGERSTAM<br />
Konsertmästare <strong>Per</strong> Enoksson<br />
Konserten ges utan paus<br />
Introduktion 10 maj kl 18.30 av Jan Alm<br />
jeAn sibelius (1865-1957)<br />
ANDANTE FESTIVo<br />
Hur kom det sig att Sibelius, firad tonsättare i stora<br />
delar av världen med fem symfonier bakom sig och<br />
en sjätte på gång, skrev musik till ett sågverk? Det<br />
är inte märkligt. I slutet av 1800-talet och framåt var<br />
det vanligt att institutioner, industrier och fabriker<br />
beställde musik till invigningar och jubiléer. Alfvén<br />
skrev kantater till Världspostunionens halvsekeljubileum<br />
1924 och Röda korsets 500-årsfest 1935<br />
och Wilhelm Stenhammar till Allmänna konst- och<br />
industriutställningen 1897. Det kunde ha blivit en<br />
kantat av Sibelius också, i alla fall var det vad Walter<br />
Parviainen ville ha när familjens träindustri firade 25<br />
år. Han hade en hållhake på tonsättaren: Walters<br />
kusin oscar, känd konstnär, hade Sibelius haft<br />
mången glad kväll med i Paris i början av 1900-talet.<br />
En väntjänst slingrade man sig inte ur hur som helst.<br />
Men en festkantat? Sibelius tvekade: han hade fullt<br />
upp med sjätte symfonin och var knappast benägen<br />
att slösa sina bästa idéer på tillfällighetsmusik. I<br />
stället plockade han fram några skisser som möjligen<br />
härrörde från början av 1900-talet och skrev ett<br />
stycke för stråkkvartett. Det var detta stycke som en<br />
kall decemberdag 1922 under titeln Andante festivo<br />
fick förgylla firandet av det sågverk som honorärkonsuln<br />
Johan Parviainen 1897 anlagt på ön Säynätsalo<br />
i sjön Päijänne i mellersta Finland och som 1914<br />
byggts ut med en plywoodfabrik.<br />
Versionen för stråkorkester och pukor har sin egen<br />
historia. New York skulle vara värd för världsutställningen<br />
1939-1940 och New York Times musikkriti-<br />
ker olin Downes föreslog att Sibelius i radio skulle<br />
dirigera ett stycke som ”Finlands hälsning till mänskligheten”<br />
på nyåret 1939. Sibelius var en trogen<br />
radiolyssnare och accepterade förslaget. återigen föll<br />
valet på Andante festivo som han den här gången<br />
arrangerade för stråkorkester och pukor med tanken<br />
att det skulle ”gå igenom” den tidens begränsade<br />
sändar- och mottagarkvalitet. Efter en repetition<br />
med Finska radions orkester sändes Andante festivo<br />
av finsk radio och vidare via världsutställningen.<br />
Sändningen spelades in och är den enda orkesterinspelning<br />
med Sibelius som existerar.<br />
stefAn nävermYr<br />
dimitrij sjostAkovitj (1906-1975)<br />
SYMFoNI NR 7 C-DUR oP 60 ”LENINGRADSYMFoNIN”<br />
Leningrad år 1942, mitt under andra världskriget.<br />
Tyskarna har belägrat staden och efter misslyckandet<br />
med att erövra den militärt är nu strategin att<br />
svälta invånarna till underkastelse.<br />
Miljoner civila dör under kriget av matbrist och<br />
sjukdomar i kombination med extrem kyla. Under de<br />
värsta perioderna mister närmare 4000 människor<br />
livet varje dag. På gatorna i Leningrad driver grupper<br />
omkring i jakt på människor att äta för att mätta sina<br />
svultna magar. Folket är förkrossat av personliga<br />
förluster, sorg och frustration råder överallt.<br />
Det var i den miljön den då 35-årige tonsättaren<br />
Sjostakovitj skrev sin sjunde symfoni. Han sägs ha<br />
varit en man som ständigt var rädd, något han säkert<br />
delade med de flesta invånarna under belägringen.<br />
Till det kom den systematiska hetsjakt på konstnärer<br />
som pågick i Stalins Ryssland både före och efter<br />
kriget. En känsla av att alltid vara förföljd.<br />
Konsten förväntades stå i folkets tjänst, den var<br />
inte ämnad för individen att uttrycka sig. En konstnär<br />
kunde pendla från att vara regimens fiende till att<br />
bli dess förebild, egentligen oavsett bakomliggande<br />
mening eller politiska sympatier.<br />
Detta drabbade även Sjostakovitj. Han skrev det<br />
ena efter det andra regimvänliga verket i nyklassisk<br />
stil, som av många betraktades som mindre konstnärligt<br />
intressant. Samtidigt växte en hög med mer<br />
modernistiska verk upp i byrålådan i en förhoppning<br />
om att dessa skulle kunna plockas fram i en annan<br />
tid.<br />
I Sjostakovitjs produktion finns såväl sådant som<br />
förts in på kommunistpartiets lista över förbjudna<br />
verk som andra, av samma parti, högt prisade verk.<br />
Leningradsymfonin belönades med Stalinpriset.<br />
Få verk har ett så tydligt tema, en så direkt avsikt<br />
som detta, tillägnat det ryska folkets kamp mot nazismen.<br />
I det fallet gjorde Sjostakovitj ingen besviken.<br />
Leningradsymfonin fick en stor politisk betydelse och<br />
själva framförandet arrangerades som en ideologisk<br />
och krigsstrategisk manifestation. Efter uruppförandet<br />
i Sovjetunionen i mars 1942 skickades partituret<br />
som mikrofilm till de allierade och framfördes både i<br />
England och USA under sommaren samma år. Men<br />
det mest spektakulära framförandet skedde mitt i<br />
Leningrad av en tillfälligt sammansatt orkester bestående<br />
av ett 50-tal överlevande musiker. Konserten<br />
sändes via högtalare till de tyska trupper som låg vid<br />
frontlinjen.<br />
När man lyssnar till sjunde symfonin och har en bild<br />
leif<br />
segerstAm<br />
Den finske dirigenten Leif Segerstam gjorde sin<br />
första konsert med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> redan<br />
1968. På programmet stod bland annat Pohjolas<br />
dotter av Sibelius: ”Han förmådde locka fram en<br />
frapperande orkestral kultur… men än ovanligare<br />
var den fantasi varmed han fick det trolska i detta<br />
nordiska partitur att tala.”<br />
Nyligen utsågs Leif Segerstam till chefdirigent<br />
för Malmöoperan och åbo stadsorkester.<br />
Han gjorde sig tidigt känd som operadirigent i<br />
Helsingfors, Stockholm och Berlin med gästspel vid<br />
Metropolitan, La Scala, Covent Garden och andra<br />
9 & 10 maj<br />
av den situation som verket komponerades i slås man<br />
av att den inte främst handlar om sorg och lidande,<br />
utan om hopp. Musik har ju i många sammanhang<br />
genom historien använts både för att vara karaktärsdanande<br />
och som ren krigsföring. Leningradsymfonin<br />
väckte starka patriotiska känslor hos det ryska<br />
folket, vilket påverkade kraften att orka stå emot.<br />
Det var nog helt andra känslor som väcktes bland<br />
de tyska soldaterna vid fronten när symfonin dånade<br />
ut över slätterna runt det belägrade Leningrad den<br />
där augustidagen år 1942. Nazisterna var militärt<br />
överlägsna men kunde ändå inte inta Leningrad.<br />
Röda armén stod emot och Hitlers planer på en stor<br />
segerparad innan staden skulle jämnas med marken<br />
gick om intet.<br />
YlvA bentAnCor<br />
internationella scener. Han har varit chefdirigent för<br />
Danska Radions symfoniorkester, Statsfilharmonin<br />
i Rheinland-Pfalz, Finska Radions symfoniorkester,<br />
Kungliga operan i Stockholm och är chefdirigent<br />
emeritus för Helsingfors stadsorkester som<br />
han ledde 1995-2007. Som gästdirigent har Leif<br />
Segerstam bland annat samarbetat med Los Angeles<br />
Philharmonic, Detroit Symphony och Chicago<br />
Symphony. Bland hans många skivinspelningar finns<br />
Mahlers, Sibelius och Nielsens samtliga symfonier.<br />
Leif Segerstam är också verksam som tonsättare<br />
med över 250 symfonier i sin verkförteckning.<br />
43
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
44<br />
vokAlkvArtetten vox<br />
<strong>Per</strong>sonlig charm och god publikkontakt är Vokalkvartetten VOX signum. Oavsett om musiken är från<br />
1400-talet eller nutida, om det är ett visprogram eller en barnopera, om publiken är ung eller gammal<br />
så hittar Vokalkvartetten VOX ständigt nya infallsvinklar. Med lust och mod skapar Vara Konserthus<br />
och Västra Götalandsregionens egen vokalkvartett alltid känslorika och uttrycksfulla program.<br />
13 maj<br />
bArbArA bonneY<br />
Barbara Bonney är en av de främsta lyriska sopranerna i världen. Med över 100 skivinspelningar har hon<br />
dokumenterat sitt artisteri för kommande sångargenerationer. Hennes egna tolkningar av Mozartrollerna<br />
Pamina och Susanna har blivit legendariska över hela världen. Nu har hon lämnat operascenerna för att ägna<br />
sig åt romanssång, undervisning och regiuppdrag. Hon är professor på Mozarteum i Salzburg samt innehar en<br />
gästprofessur på Royal Academy of Music i London. Hon är dessutom Vox konstnärliga coach.<br />
mAgnus riCklund<br />
Magnus Ricklund är född och uppvuxen i Norrköping. Efter högre<br />
organist- och kantorsexamina vid Musikhögskolan i Göteborg följde<br />
studier i romansinterpretation och kammarmusik och en inriktning<br />
mot samspel i olika former och genrer. Denna specialisering har<br />
gjort honom till en efterfrågad ackompanjatör till olika artister. Han<br />
har undervisat och givit konserter i Sydafrika, Italien, Tyskland och<br />
samtliga nordiska länder.<br />
Sedan 1980 är han anställd som lärare i musikalisk instudering,<br />
partiturspel och kammarmusik vid Musikhögskolan i Göteborg,<br />
numera HSM (Högskolan för Scen och Musik). 2011 utnämndes han<br />
till professor i musikalisk gestaltning.<br />
45
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
46<br />
söndAg 13 mAj kl 18.00<br />
kAmmArkonsert Stenhammarsalen<br />
grieg EN DRÖM<br />
MED EN VANDLILJE<br />
ZUR RoSENZEIT<br />
stenhAmmAr FYLGIA<br />
I SKoGEN<br />
sibelius FLICKAN KoM IFRåN SIN äLSKLINGS MÖTE<br />
DEMANTEN På MARSSNÖN<br />
Alfvén SKoGEN SoVER<br />
paus<br />
Peterson-berger STEMNING<br />
I FURUSKoGEN<br />
SKoGSSåNG<br />
”DANS” RoPTE FELEN<br />
VåRSåNG<br />
wikAnder SKYN, BLoMMAN oCH EN LäRKA<br />
stenhAmmAr TILL SKoGSSTJäRNAN<br />
lindblAd UR DRÖMMARNE<br />
edlund ANT HAN DANSA MED MIG<br />
trAd FEMToN FINNAR<br />
BARBARA BoNNEY sopran<br />
VoKALKVARTETTEN Vox<br />
MAGNUS RICKLUND piano<br />
edvArd grieg (1843-1907) skrev omkring 130<br />
sånger mellan 1859 och 1905. För det mesta knöt<br />
han an till norsk folkton, men i sången Med en<br />
vandlilje (Henrik Ibsen, op 25:4) visar han sig vara en<br />
fullblodsromantiker i Schumanns efterföljd. Det är en<br />
underfundig sång där också pianoackompanjemanget<br />
är väl utformat. I Sex sånger op 48 använder han<br />
sig för ovanlighetens skull av tyskspråkiga dikter, och<br />
även här avstår han i huvudsak från norska tonfall. En<br />
dröm (Friedrich von Bodenstedt, op 48:6) hör ändå till<br />
hans mest lyckade och älskade sånger, liksom Zur<br />
Rosenzeit (I rosentiden, Johann Wolfgang von<br />
Goethe, op 48:5) även om den inte blivit lika känd.<br />
wilhelm stenhAmmAr (1871-1927) komponerade<br />
ett drygt 100-tal solosånger och valde sina texter<br />
med stor omsorg. Albert Theodor Gellerstedt hör<br />
kanske inte till de namnkunnigaste poeterna, men<br />
han blev medlem av Svenska akademin och var en<br />
skicklig akvarellmålare, och som arkitekt kollega<br />
med Stenhammars far. Hans dikt I skogen hör till<br />
Stenhammars allra tidigaste tonsättningar, skriven<br />
av en 16-åring som gav följande kommentar: ”En av<br />
mina bästa visor.” Fylgia (Gustaf Fröding, op 16:4)<br />
ingår i samlingen Fyra svenska visor från 1893.<br />
Den blickar upp mot konstens högsta ideal och har<br />
blivit en av svensk musiks mästerligaste och mest<br />
inspirerade sånger. även den har en ovanligt väl<br />
utarbetad pianostämma. A T Gellerstedt inspirerade<br />
den tolvårige Wilhelm Stenhammar till den lysande<br />
vokalkompositionen Till skogsstjärnan, ursprungligen<br />
tänkt som vokalkvartett. I en långt senare kommentar<br />
nämner tonsättaren att den var skriven för en nybildad<br />
kvartett ” bestående av mina båda systrar, min<br />
bror Ernst och arkitekten Boberg”. Detta är verkligen<br />
en överraskande insats av en så ung person. ändå<br />
var detta långt ifrån hans första komposition – den<br />
skrev han som nioåring.<br />
jeAn sibelius (1865-1957) komponerade 93<br />
sånger och nådde i sina opus 36 och 37 kanske<br />
höjden av sin förmåga. Flickan kom ifrån sin älsklings<br />
möte (Johan Ludvig Runeberg, op 37:4) är en kraftfull<br />
dikt som har sina rötter i nordisk folklore. Sibelius<br />
bygger konsekvent upp en dramatisk stegring för<br />
varje vers, vartefter flickan undviker moderns alltmer<br />
närgångna frågor. När sanningen uppdagas bidrar<br />
ett nytt musikaliskt innehåll till en storartad verkan.<br />
olycklig kärlek var ett älskat tema hos tidens diktare,<br />
och även Josef Julius Wecksell har i Demanten på<br />
marssnön (op 36:6) tangerat ämnet. Själv var han<br />
en finsk-svensk tragisk motsvarighet till Stagnelius,<br />
och redan på 1860-talet utvecklade Wecksell en svår<br />
sinnessjukdom. Dikten berättar om snökristallen som<br />
smälter när den bleka marssolen kysser den.<br />
hugo Alfvén (1872-1960) var en mångsidig begåvning,<br />
en känslig akvarellist, en frodig memoarberättare<br />
och en gedigen dirigent. Han komponerade ett<br />
50-tal sånger och valde till Skogen sover en text av<br />
amatördiktaren Ernst Thiel, vars konstsamlingar blev<br />
Thielska galleriet på Djurgården i Stockholm. I denna<br />
nationalromantiska samling av Sju dikter op 28 från<br />
1908 lyfter Alfvén dikterna till angelägna mästerstycken<br />
– mest lyckad blev just Skogen sover.<br />
wilhelm Peterson-berger (1867-1942) ägnade<br />
den blandade kören stort intresse. I samlingen<br />
åtta körvisor op 11 (1890-1894) ingår Jens<br />
Peter Jacobsens dikt Stemning (även tonsatt av<br />
såväl Stenhammar som Alfvén). Här får sopranen<br />
lyfta melodin genom nästan hela stycket. I<br />
denna samling finns också I Fyrreskoven med<br />
text av Uppsalaprofessorskan Helena Nyblom, en<br />
kvinna med författarambitioner som skrev på sitt<br />
modersmål, danska. Hon målar upp skogen med en<br />
ystert dansande bäck, kontrasterad av den allvarligt<br />
drömmande och stilla framflytande älven. Ur<br />
Björnstjerne Björnsons skådespel En glad gut är<br />
13 maj<br />
texten till Dans! ropte felen hämtad. Torparpojken<br />
vinner till slut sin älskade storbondedotter genom<br />
hårt och enträget arbete. A T Gellerstedts text till<br />
Skogssång resulterade i en fristående sång som inte<br />
gavs ut i tryck förrän 1950. I samlingen Sex sånger<br />
för blandad kör, utgiven 1905, men skriven redan<br />
1894, hittar man två verk med titeln Vårsång. Här får<br />
vi höra den andra av dessa, Det ljusnar i rymden den<br />
klara, till tonsättarens egen text.<br />
dAvid wikAnder (1885-1955) var tonsättare,<br />
pedagog och 1920-1952 organist i Storkyrkan i<br />
Stockholm. Han har framförallt gjort sig känd för sina<br />
förnämliga körkompositioner, av vilka emellertid Skyn,<br />
blomman och en lärka (Hjalmar Gullberg), publicerad<br />
1951, förblivit förvånansvärt okänd.<br />
Adolf fredrik lindblAd (1801-1878) var nära vän<br />
till Felix Mendelssohn och deras brevväxling bjuder<br />
på många spännande upplysningar. Till Thekla Knös<br />
diktsvit Drömmarne skrev Lindblad en omväxlande<br />
och roande musik som kom ut i tryck första gången<br />
1859 – texten gränsar till pekoralen, men ger en<br />
charmfull och levande bild av tidens stil.<br />
lArs edlund (f 1922) från Gotland har liksom<br />
många svenska körkomponister låtit sig inspireras<br />
av folkmusiken. För att ha trevliga ”krumeluriga<br />
extranummer” att ta till när han gav konserter med<br />
sin egen vokalensemble Camerata Holmiae arrangerade<br />
han ett par gamla texter. Ant han dansa med<br />
mig har en tydligt folklig karaktär och härstammar<br />
från Finland (Ernst V Knape), medan texten till<br />
Femton finnar de segla till en ö har gotländskt folkligt<br />
ursprung.<br />
stig jACobsson<br />
47
BILJETTKONTORET 031-726 031-7265310 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
<strong>Per</strong> ivArsson<br />
Trumpetaren <strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong> är sedan 2011 stämledare<br />
för trumpetarna i <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Han kom<br />
närmast från Malmö symfoniorkester dit han värvats<br />
redan innan han tog examen vid musikhögskolan<br />
i Karlsruhe där han studerat i sex år. <strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
48<br />
är född och uppvuxen i Malmö och började spela<br />
trumpet när han var sex år gammal. Han studerade<br />
senare för Björn Lovén som han sedermera blev<br />
kollega med i Malmö symfoniorkester. <strong>Per</strong> <strong>Ivarsson</strong><br />
är också en hängiven kammarmusiker.<br />
Foto Anna Hult<br />
miguel hArth-bedoYA<br />
Den peruanske dirigenten Miguel Harth-<br />
Bedoya har varit chefdirigent för orkestrar i<br />
Nya Zeeland och Oregon, USA, och är sedan<br />
tolv säsonger Music Director för Fort Worth<br />
Symphony Orchestra i Texas. Han bjuds regelbundet<br />
in till ledande amerikanska orkestrar som<br />
Philadelphiaorkestern, Chicago Symphony, och<br />
New York Philharmonic. 1998-2004 var han<br />
biträdande dirigent hos Los Angeles Philharmonic<br />
dit han återvänder varje säsong. I Europa arbetar<br />
han regelbundet med Residentieorkestern i Haag<br />
och Helsingfors stadsorkester. Han har också<br />
16 maj<br />
dirigerat orkestrar som London Philharmonic,<br />
BBC Symphony, Münchens filharmoniker samt<br />
Kungliga filharmonikerna. Miguel Harth-Bedoyas<br />
intresse för inkakulturen har resulterat i multimediaföreställningen<br />
Caminos del Inka som bland<br />
annat framförts av symfoniorkestrarna i Chicago<br />
och Boston samt Residentieorkestern och<br />
MDR-orkestern i Leipzig. Miguel Harth-Bedoya<br />
arbetar också med operor som English National<br />
Opera, Canadian Opera Company, Minnesota<br />
Opera, Santa Fe Opera och Cincinnati Opera.<br />
Foto Fabiana Van Lente<br />
49
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
onsdAg 16 mAj kl 18.00<br />
vårkonsert<br />
rAvel LA VALSE 12 min<br />
desenClos INCANTATIoN, THRèNE ET DANSE 16 min<br />
loPeZ FIESTA! 10 min<br />
r strAuss SVIT UR RoSENKAVALJEREN 21 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT MIGUEL HARTH-BEDoYA<br />
PER IVARSSoN trumpet<br />
Konsertmästare Sara Trobäck Hesselink<br />
mAuriCe rAvel (1875-1937)<br />
LA VALSE<br />
Wienervalsens glansdagar i slutet av 1800-talet<br />
var rena vansinnet – helt jämförbart med dagens<br />
klubbdansande. Att virvla runt i jättelika balsalar<br />
med tusentals andra par var dagens stora nöje och<br />
njutning. De unga älskade att svepas med i wienervalsen<br />
medan motståndarsidan hävdade att den var<br />
skadlig och osedlig. Men den gick inte att stoppa –<br />
familjen Strauss och deras efterföljare spred modet<br />
till övriga Europa, Ryssland och USA.<br />
Ravel var född tillräckligt tidigt för att känna till<br />
wienervalsens härjningar. Förmodligen inspirerade<br />
denna kännedom honom när han påbörjade<br />
orkesterstycket som var påtänkt för Djagilevs ryska<br />
balett. Denne tackade dock nej. Den ”koreografiska<br />
dikten” som var klar 1920 blev balett först 1929 när<br />
dansösen Ida Rubinstein satte upp La valse. Verkets<br />
arbetsnamn var Wien, en stad Ravel för övrigt kände<br />
väl, men fick till slut en än mer avskalad och koncentrerad<br />
titel: La Valse, valsen. Ravel skrev i partituret:<br />
”I gliporna mellan virvlande moln skymtar dansande<br />
par. Molnen skingras efter hand och man kan urskilja<br />
en enorm balsal med en virvlande folksamling.<br />
Scenen blir gradvis allt klarare. Kandelabrarnas<br />
lågor flammar upp vid fortissimot. Ett kejserligt hov,<br />
omkring 1855.”<br />
Liksom Straussvalserna har La valse en långsam<br />
inledning, varefter den finner sin rytm och melodi och<br />
dansar iväg i gammal god tretakt. Men där straussarna<br />
håller musiken i mjuka tyglar och försiktigt<br />
bromsar in i slutet för att släppa av sina resenärer<br />
gör Ravel tvärtom: valsen sväller över alla bräddar<br />
och spränger både takt och melodi. Ravel skildrar<br />
helt enkelt wienervalsens essens – hänförelsen och<br />
utlevelsen. En emotionell urladdning, eller för teoretikern:<br />
musik som kommenterar sig själv. Ironikern<br />
Ravel förnekade sig icke – vad är det för fel i att<br />
tillfredsställa olika smaker samtidigt?<br />
50<br />
stefAn nävermYr<br />
Alfred desenClos (1912 - 1971)<br />
INCANTATIoN, THRèNE ET DANSE FÖR TRUMPET oCH<br />
oRKESTER<br />
Incantation<br />
Thrène<br />
Danse<br />
Alfred Desenclos föddes 1912 i Pontel nära<br />
Pas-de-Calais som det sjunde av tio barn. Han blev<br />
industridesigner för att bidra till familjens försörjning,<br />
studerade därpå piano på konservatoriet i Roubaix,<br />
blev kyrkomusiker i Paris och vann det ansedda<br />
Rompriset 1942. Mest ryktbart blev hans Requiem,<br />
särskilt efter en skandal 1999, 28 år efter Desenclos<br />
död och helt utan hans förskyllan. En ung amerikansk<br />
komponist, Tristan Foison, lät trycka verket som<br />
sitt eget och gjorde succé med det vid en Capitol<br />
Hill-konsert. Men en sångare i publiken kände igen<br />
verket som Foison visade sig ha kopierat not för not.<br />
Alfred Desenclos må vara okänd för många<br />
lyssnare men hans verk är succéer inom ett något<br />
begränsat segment av musiklivet – i de musiktävlingar<br />
som praktiskt taget varje ny stjärnsolist måste<br />
passera i karriären. Just detta verk, Incantation,<br />
thrène et danse, är ett bra exempel. ofta gör det<br />
tjänst som tävlingsstycke för trumpetare, särskilt den<br />
nästan åtta minuter långa danssatsen. Vid Maurice<br />
André-tävlingen i Paris, världens största trumpettävling,<br />
samlades 2006 hela 51 tävlande från 24 länder.<br />
Efter första omgången, där de flesta valde Jolivets<br />
Trumpetconcertino, återstod 18 tävlande. I nästa<br />
omgång valde 12-13 Desenclos stycke. även solister<br />
på kontrabas, flöjt, harpa, trombone, horn och altsax<br />
har mött Desenclos tävlingsmusik.<br />
Trumpetstycket tar ut det yttersta av instrumentets<br />
och trumpetarens resurser: i de låga och höga registren,<br />
i förmågan att spela starkt och svagt, i lyrisk och<br />
teknisk briljans samt musikalitet.<br />
jimmY loPeZ (f 1978)<br />
FIESTA!<br />
Trance 1<br />
Countertime<br />
Trance 2<br />
Techno<br />
rolf hAglund<br />
Den peruanske tonsättaren Jimmy Lopez har vunnit<br />
ett flertal internationella kompositionspris, bland<br />
annat i Berkeley, Darmstadt och New York. Flera<br />
av hans orkesterverk har fått stor uppmärksamhet,<br />
däribland baletten Los Magos del Silencio som gavs<br />
15 gånger i Lima, Konserten för koto och orkester<br />
som uruppfördes i Holland samt América Salvaje<br />
som beställdes av utbildningsdepartementet i <strong>Per</strong>u<br />
och uruppfördes av <strong>Per</strong>us Nationalorkester. Jimmy<br />
Lopez har precis färdigställt ett orkesterverk beställt<br />
av franska radion som kommer att uruppföras och<br />
spelas in av Franska Radions nationalorkester.<br />
Han skriver själv om kvällens verk:<br />
”Fiesta! har hämtat inspiration från europeisk<br />
akademisk kompositionsteknik, latinamerikansk<br />
musik, afroperuansk musik samt vår tids popmusik.<br />
Detta är det första stycke där jag använt rena<br />
element från populärmusiken, men det är sannerligen<br />
inte första gången det har gjorts. Tonsättare från förr,<br />
särskilt från barocken, skrev sviter som bestod av en<br />
serie danser av typen allemande, gigue och sarabande.<br />
Dessa danser var populära vid de europeiska<br />
hoven. Senare bestämde sig några tonsättare för att<br />
ge dessa danser en mer sofistikerad utformning. Det<br />
var också min avsikt när jag plockade upp de genrer<br />
jag tidigare nämnt. Jag tror de har tillräcklig potential<br />
för att berättiga vidare bearbetning, men man måste<br />
alltid se till att bibehålla deras ursprungliga kraft.”<br />
Fiesta! komponerades för kammarorkester på<br />
beställning av Miguel Harth-Bedoya till 100-årsfirandet<br />
av Limas filharmoniska sällskap 2007. Versionen<br />
för symfoniorkester uruppfördes i maj 2008 av<br />
Miguel Harth-Bedoya och Baltimore Symphony.<br />
riChArd strAuss (1864-1949)<br />
SVIT UR RoSENKAVALJEREN<br />
Con moto agitato<br />
Allegro molto<br />
Tempo di valse, assai comodo da primo<br />
Moderato molto sostenuto<br />
Schneller Walzer: Molto con moto<br />
stefAn nävermYr<br />
När det blev uppenbart att den unge Richard Strauss<br />
hade en ovanligt stor musikbegåvning var karriären<br />
utstakad i minsta detalj. Fadern, som var hornist,<br />
utsåg lärarna och valde idealen. Wagner var bannlyst<br />
i huset. Richard fann sig i det hela, förmodligen för att<br />
han inte visste annat. Till den dag han som 17-åring<br />
kom över partituret till Tristan och Isolde av just<br />
Wagner, tog det med hem och satte sig vid pianot.<br />
Där förändrades allt, revolten mot fadern var ett<br />
faktum och han utsåg Wagner till sin stora förebild.<br />
Richard Strauss musikaliska språk har beskrivits på<br />
många sätt. å ena sidan hade han talang för ”galen”<br />
musik med starka inslag av ironisk humor och å<br />
andra sidan för realism och mer eller mindre naiv<br />
16 maj<br />
programmusik; han kunde skildra ”en tesked i toner”.<br />
och allt där emellan.<br />
Ett bra exempel på det dubbla i Strauss karaktär är<br />
att han ett par år före Rosenkavaljeren hade premiär<br />
på operan Elektra. Det har berättats att folk i publiken<br />
kräktes, skrek, svimmade och omtöcknade försökte<br />
ta sig ut ur konsertsalen. Musiken smittade lyssnarna<br />
med något slags vansinne, som ett klingande virus.<br />
Det var modigt komponerat i början på 1900-talet<br />
och frågan är hur man går vidare efter en sådan<br />
bedrift. Vad kunde publiken förvänta sig?<br />
Två år senare var det dags för Rosenkavaljerens<br />
uruppförande; inga chocker, inget blod, ingen galenskap.<br />
I alla fall inte på ytan.<br />
Mozart ska ha varit en viktig inspirationskälla.<br />
Librettot – som skrevs av den tyske poeten Hugo von<br />
Hofmannsthal – var också precis den typ av berättelse<br />
man ofta finner hos Mozart. En förvecklingshistoria<br />
där ämnen som otrohet, förhållande till åldrandet<br />
samt ungdomens naivitet och styrka är bärande<br />
element. och allt utspelar sig i en borgerlig miljö.<br />
Det är verkligen icke-provokativt – samtidigt<br />
som galenskapen ligger och lurar i det fördolda.<br />
Framförallt när Strauss ger sig hän åt wienervalsen<br />
och med ett anslag av tillbakahållet, rusigt vansinne<br />
ringar in de intriger som utspelar sig på scenen – då<br />
anar man en underton av ironi och lust att förvränga.<br />
Det kunde ha varit mycket mer påtagligt, men<br />
själva aningen väcker just i sin otydlighet så många<br />
målande associationer.<br />
Gemensamt i de allra flesta beskrivningarna av<br />
Richard Strauss som person är bilden av en intelligent<br />
och ganska kylig man med mycket humor. En<br />
man som gärna raljerade med samtiden, både när<br />
han skrev utmanande verk som Elektra eller mindre<br />
provocerande verk som Rosenkavaljeren.<br />
Vad kan vara mer passande som beskrivning<br />
av denna dubbelbottnade personlighet och hans<br />
musikaliska produktion än hans egen formulering:<br />
”Det värsta är att det är jag som har satt igång hela<br />
eländet”.<br />
Det finns flera orkesterutdrag ur Rosenkavaljeren.<br />
Strauss och hans förlag Boosey & Hawkes låg<br />
bakom ett av dessa som förmodligen gjordes i<br />
samarbete med den polskamerikanske dirigenten<br />
Artur Rodzinski år 1945. Sviten spelas oftast i ett<br />
svep men vissa av satserna har naturliga pauser.<br />
YlvA bentAnCor<br />
51
BILJETTKONTORET 031-726 031-7265310 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
nikitA boriso-glebskY<br />
Den ryske violinisten Nikita Boriso-Glebsky utbildades<br />
vid Tjajkovskijkonservatoriet i Moskva . Han är<br />
Artist in Residence hos Drottning Elisabeths Kapell<br />
under ledning av Augustin Dumay i Belgien och<br />
”exklusiv artist” hos Moskvas filharmoniska sällskap.<br />
Han fick sitt stora internationella genombrott 2010<br />
då han vann både Sibeliustävlingen i Helsingsfors<br />
och Fritz Kreisler-tävlingen i Wien. Nikita Boriso-<br />
Glebsky har bland annat samarbetat med dirigenter-<br />
52<br />
AlexAnder vedernikov<br />
Ryske Alexander Vedernikov var konstnärlig ledare<br />
och chefdirigent för Bolsjojteatern 2001-2009 och<br />
lyfte under denna period operasällskapet till hög<br />
konstnärlig nivå. Under hans tid som chef turnerade<br />
Bolsjojteatern regelbundet i Europa och gästspelade<br />
bland annat i Paris, Covent Garden i London<br />
och La Scala i Milano. Alexander Vedernikov är<br />
Foto IMG Artists<br />
chefdirigent för Odense symfoniorkester och operan<br />
i Trondheim. Som gästdirigent har han de senaste<br />
säsongerna bland annat samarbetat med London<br />
Philharmonic Orchestra, Danska Radions symfoniorkester,<br />
BBC Symphony, National Symphony<br />
Orchestra of Washington och Bayerska Radions<br />
symfoniorkester.<br />
na Valerij Gergijev, Christoph Poppen, Jurij Simonov<br />
och Maxim Vengerov och framträtt med orkestrar<br />
som Mariinskijteaterns orkester, Ryska statliga<br />
symfoniorkestern och Nordtyska Radions filharmoniker<br />
i Hannover. Han inbjuds också regelbundet till<br />
festivaler som Salzburgs festspel, Decembernätter<br />
i Moskva, Beethovenfestivalen i Bonn och Stars of<br />
the White Nights i St Petersburg.<br />
Foto IMG Artists<br />
23 maj<br />
53
BILJETTKONTORET 031-726 031-7265310 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
54<br />
onsdAg 23 mAj kl 19.30<br />
hillborg CoLD HEAT 13 min<br />
tjAjkovskij VIoLINKoNSERT 35 min<br />
paus<br />
rAChmAninov SYMFoNISKA DANSER 36 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT ALExANDER VEDERNIKoV<br />
NIKITA BoRISo-GLEBSKY violin<br />
Konsertmästare <strong>Per</strong> Enoksson<br />
Introduktion kl 18.30 av Erik Risberg<br />
Anders hillborg (f 1954)<br />
CoLD HEAT<br />
Cold Heat beställdes gemensamt av Berlins filharmoniker,<br />
Tonhalleorkestern i Zürich och Finska Radions<br />
symfoniorkester och uruppfördes i Berlinfilharmonin<br />
den 12 januari 2011 av Berlins filharmoniker under<br />
ledning av David Zinman som tillägnats verket. Det<br />
är Anders Hillborgs första verk för Berlins filharmoniker<br />
och den första gång en svensk tonsättare fått<br />
en beställning av orkestern under dess 130-åriga<br />
existens. När Anders Hillborg frågade David Zinman<br />
vilket slags stycke han hade tänkt sig fick han<br />
följande svar: ”Det vore toppen om det blev ett riktigt<br />
rock’n’roll-stycke utan någon långsam musik alls!”<br />
Han använder ofta material från tidigare verk<br />
som utgångspunkt för ett nytt stycke, i det här fallet<br />
Exquisite Corpse (2002). Inledningens virvlande<br />
träblåsfigurer över uthållna stråkackord förklarar<br />
varför man ibland sätter etiketten ”postminimalist” på<br />
hans musik. Effekten är däremot långtifrån minimalistisk,<br />
i stället väcker den naturbilder som man så<br />
ofta finner i musik av tonsättare från länderna kring<br />
Östersjön – i det här fallet fågelflockar som seglar<br />
över vattnet. Träblåset lugnar sig så småningom<br />
och gör halt, tre oboer återgår för en stund till en<br />
mer konventionell, harmonisk omgivning innan det<br />
virvlande träblåset återvänder. Stora bleckblåsackord<br />
smyger genom lager av stråkar, med fri stråkföring,<br />
och en minerad krasch från slagverket ger en indikation<br />
om vad som komma ska.<br />
En dans i stora steg startar i stråkarna, våldsamt<br />
energisk men med fel fot före och med en viss amerikansk<br />
touch, som en manisk Copland. Slagverket tar<br />
snabbt upp dansen och skjuter stråkarna åt sidan<br />
i ett våldsam trummande (här måste Zinman ha<br />
gnuggat händerna av förtjusning när han först såg<br />
partituret). Det avslutas snabbare än det börjat med<br />
bibehållen fart i flöjter och klarinetter, ekande av<br />
inledningens fågelsång. När det avtar före basarnas<br />
djupa ackord återigen de höga, stråkarnas extatiska<br />
lager medan bleckblåset målar upp tunga figurer<br />
mot horisontlinjen. Stråkarna, med anvisningen<br />
molto espressivo, antar nu en elegisk karaktär med<br />
basar som faller av och reducerar det storskaliga<br />
intrycket varpå en solocello plötsligt introducerar en<br />
kammarmusikalisk intimitet. En soloviolin stiger upp<br />
från stråkarna och delar deras klagan varpå stycket<br />
snabbt försvinner ur synfältet.<br />
Pjotr tjAjkovskij (1840-1893)<br />
VIoLINKoNSERT D-DUR oP 35<br />
Allegro moderato<br />
Canzonetta: Andante<br />
Finale: Allegro vivacissimo<br />
(satserna två och tre spelas i en följd)<br />
mArtin Anderson<br />
Hösten och vintern 1877-1878 tillbringade Tjajkovskij<br />
utanför Ryssland efter en genomgripande livskris.<br />
Han hade i djup depression ”flytt” från sin nyblivna<br />
hustru Antonina efter en månads äktenskap.<br />
och åtminstone för sig själv och sina närmaste<br />
antydde han, i nyligen funna ocensurerade brev, sin<br />
homosexualitet. Dessa månader i exil fullbordade<br />
han operan Eugen onegin, fjärde symfonin och sin<br />
enda violinkonsert. ”Inte förrän nu, och särskilt efter<br />
historien med mitt äktenskap, har jag börjat förstå att<br />
ingenting är värre för mig än att låtsas vara det jag<br />
inte är av naturen” skriver han till brodern Anatol från<br />
Florens i februari 1878. året innan hade han också<br />
börjat brevväxla med den äldre, rika änkan Nadesjda<br />
von Meck som beundrade honom och stöttade<br />
honom, även med ett årligt underhåll. De träffades<br />
aldrig, men deras brevväxling varade i 14 år. Tack vare<br />
hennes understöd kunde han resa och komponera.<br />
Violinkonserten i D-dur skrevs i Clarens vid<br />
Genèvesjön mars-april 1878. Tjajkovskij var där med<br />
brodern Modest och sin violinelev, Josif Kotek, som<br />
hjälpte honom med synpunkter på de tre satserna.<br />
Ingen av dem var nöjd med den långsamma, andra<br />
satsen. Den kändes inte logisk i förhållande till de<br />
båda andra. Så Tjajkovskij skrev snabbt en ny och<br />
använde senare ursprungsvarianten som första<br />
satsen i Souvenir d’un lieu cher för violin och piano.<br />
Det skulle ta tre år innan Violinkonserten framfördes.<br />
Den ryske favoritviolinisten Leopold Auer, som<br />
Tjajkovskij främst hade i åtanke inför uruppförandet,<br />
tyckte den var för svår att spela, men den unge Adolf<br />
Brodskij kände för en utmaning. Först i december<br />
1881 hade han lärt sig solopartiet och uruppförde<br />
konserten i Wien med Hans Richter som dirigent.<br />
Den ökände Wienkritikern Eduard Hanslick (som<br />
Wagner karikerade i sin rollgestalt Beckmesser i<br />
Mästersångarna) menade att ”det spelas inte längre<br />
på violinen, den misshandlas, den slits sönder, den<br />
slås gul och blå”. Andra satsen fick dock nåd för hans<br />
skarpa penna och flera andra av stadens musikkritiker<br />
hade mycket positivt att säga om konserten. Det<br />
dröjde heller inte länge innan Leopold Auer förstod<br />
dess storhet och införlivade den i sin repertoar.<br />
I dag betraktas Tjajkovskijs violinkonsert med<br />
samma vördnad som hans första pianokonsert.<br />
Här finns alla viktiga framgångsdelar: en hisnande<br />
virtuositet, medryckande melodier, noggrann formell<br />
konstruktion och glänsande orkestersats.<br />
Som alltid väver Tjajkovskij in sina personliga<br />
känslor och sin ryska folkmusiksjäl i den wienklassiska<br />
musikens formschema. I första satsen presenterar<br />
violinen sitt stolta, glädjefyllda och samtidigt lyriska<br />
huvudtema, som också återkommer med hela orkestern.<br />
Den ekvilibristiska solokadensen i mitten är<br />
skriven av tonsättaren själv. I andra satsen, canzonetta,<br />
finns samma slags vemodiga, folksångsliknande<br />
melodi som i Lenskijs avskedsaria i Eugen onegin.<br />
Den leder direkt över till finalsatsens medryckande<br />
ryska folkdansteman från tidens populära zigenska<br />
stråkensembler, även här avbrutna av korta<br />
oneginliknande motiv. Tjajkovskijs Violinkonsert har<br />
betytt oerhört mycket för fiolspelets tekniska utveckling.<br />
I dag är den inte ”för svår”, men andlöst krävande<br />
och härligt häftig.<br />
gunillA Petersén<br />
sergej rAChmAninov (1873-1943)<br />
SYMFoNISKA DANSER oP 45<br />
Non allegro<br />
Andante con moto, tempo di valse<br />
Lento assai. Allegro vivace<br />
”Jag är starkt influerad av Tjajkovskij och Rimskij-<br />
Korsakov; men jag har aldrig – vad jag vet – imiterat<br />
någon. När jag skriver min musik försöker jag helt<br />
enkelt uttrycka vad som finns i mitt hjärta. om där<br />
finns kärlek eller bitterhet eller sorg eller religiositet,<br />
blir dessa stämningar en del av min musik.”<br />
Detta skrev Sergej Rachmaninov kort före sin<br />
död 1943, tre år efter fullbordandet av Symfoniska<br />
danser, hans sista verk överhuvudtaget efter flera års<br />
”tystnad”. Egentligen hade Rachmaninov inte komponerat<br />
mer än fem viktiga verk sedan han lämnade<br />
Ryssland revolutionsåret 1917 för en ambulerande<br />
tillvaro som pianist och dirigent i Europa och USA.<br />
Han var tvungen att försörja sin familj och det<br />
23 maj<br />
gjorde man inte som rysk tonsättare i USA där de<br />
flesta av hans tidigare – och nya – verk fick ett tamt<br />
mottagande. ”Kanske känner jag att den musiken jag<br />
skriver inte accepteras i dag. och kanske det verkliga<br />
skälet till att jag väljer att tolka och inte skapa musik<br />
längre är någonting annat… För när jag lämnade<br />
Ryssland, lämnade jag bakom mig min längtan att<br />
komponera: när jag förlorade mitt land förlorade jag<br />
även mig själv.”<br />
Symfoniska danser hade funnits i Rachmaninovs<br />
medvetande redan 1915 när han skissade musik till<br />
en balett kallad Skyterna för gode vännen Michail<br />
Fokin. Men Fokin ville inte koreografera den. 25 år<br />
senare använde Rachmaninov några av sina äldre<br />
idéer i första satsen till Symfoniska danser. även<br />
denna gång fanns Fokin med i bilden, de var grannar<br />
på Long Island utanför New York och Rachmaninov<br />
hade spelat de tre satserna för honom på piano. Men<br />
Fokin hann avlida innan koreografin påbörjades.<br />
Rachmaninov ville först kalla verket Fantastiska<br />
danser och det fanns även mera programmusikaliska<br />
titlar på de tre satserna: Morgon, Skymning<br />
och Midnatt. Men dessa togs bort inför uruppförandet<br />
1941 med Eugene ormandy på dirigentpulten<br />
framför Philadelphiaorkestern.<br />
I första satsen inleder fiolerna med jazzig<br />
marschrytm följd av träblåsarnas livliga huvudtema.<br />
Redan här har Rachmaninov smugit in sin ständigt<br />
återkommande Dies irae-musik från den medeltida<br />
dödsmässan. Satsens verkliga ”pärla” är den melodi<br />
som spelas av altsaxofonen och som stråkarna<br />
bygger ut till en härligt rysk folksång. Den korta<br />
avslutningens tema har Rachmaninov hämtat från sin<br />
första symfoni 1897 som helt sågades av kritikerna,<br />
ett förfärligt trauma för en ung tonsättare. Här får<br />
melodin sin revansch och lugnet är återställt.<br />
Andra satsen är en märklig symfonisk vals som<br />
introduceras av mässingsblåsare. Dessa återkommer<br />
för att ”störa” varje försök till ett musikaliskt flöde,<br />
valsrytmen bryts av långsamma, intensiva stråkavsnitt.<br />
Man kan inte låta bli att tänka på Ravels smågalna<br />
La valse.<br />
Tredje satsen har liknats vid en riktig ”häxsabbat”<br />
men i den tunga inledningen finns reminiscenser<br />
av Dies irae-temat. Lugnare avsnitt bryts upp<br />
av inledningstemat i konflikt med två hymner ur<br />
Rachmaninovs Vesper från 1915 till en allt snabbare<br />
och starkare avslutning.<br />
Sist i partituret skrev Rachmaninov: ”Jag tackar<br />
dig, Herre”. Som om han visste att detta var slutet på<br />
hans tonsättargärning.<br />
gunillA Petersén<br />
55
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
Foto Simon van Boxtel<br />
56<br />
Foto Anna Hult<br />
neeme järvi<br />
Estländaren Neeme Järvi började sina musikstudier<br />
i Tallinn där han tog examen som slagverkare<br />
och körledare. Han fortsatte studera dirigering vid<br />
Leningrads konservatorium, bland annat för Jevgenij<br />
Mravinskij och Nikolaj Rabinovitj. Under sin tidiga<br />
karriär var han dirigent för radio- och TV-orkestern<br />
i Estland, samt för Estlands Nationalorkester och<br />
operan i Tallinn. 1973 vann han dirigeringstävlingen<br />
vid Santa Ceciliaakademin i Rom och 1980<br />
emigrerade han med familjen till USA. 1982 blev<br />
han chefdirigent för <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och de<br />
kommande 22 åren nådde han och orkestern stora<br />
framgångar efter internationella turnéer och stora<br />
skivprojekt för BIS och Deutsche Grammophon.<br />
Neeme Järvi har varit chefdirigent för Royal<br />
Scottish National orchestra, Detroit Symphony och<br />
New Jersey Symphony. Han är chefdirigent för<br />
Residentieorkestern i Haag och konstnärlig chef<br />
för Estlands Nationalorkester. Hösten 2012 blir<br />
han konstnärlig ledare för orchestre de la Suisse<br />
Romande. Neeme Järvi har spelat in över 450 skivor,<br />
varav ett 100-tal med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>.<br />
<strong>Per</strong> högberg<br />
Altviolinisten <strong>Per</strong> Högberg är sedan 1992 stämledare<br />
i <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Han är också medlem<br />
i Stockholms nya kammarorkester (SNYKo)<br />
sedan 1981. <strong>Per</strong> Högberg var stämledare hos<br />
Kungliga hovkapellet i januari-februari 2009 samt<br />
vid <strong>Göteborgs</strong>operan våren 2007. Tidigare var han<br />
medlem i Radiosymfonikerna 1983-1990, i Danska<br />
Radions symfoniorkester i Köpenhamn 1990-1992<br />
samt i Briokvartetten 1980-1991. Han tog diplom i<br />
kammarmusik vid Kungliga musikaliska akademin<br />
i Stockholm 1985 och är lärare vid Högskolan för<br />
scen och musik här i Göteborg. Vid sidan av orkesterarbetet<br />
spelar <strong>Per</strong> Högberg ofta kammarmusik<br />
både i Sverige och utomlands.<br />
sArA trobäCk hesselink<br />
Violinisten Sara Trobäck Hesselink utsågs 2002 till<br />
konsertmästare i <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och 2009<br />
till förste konsertmästare. Efter studier i Göteborg<br />
och London tog hon sin examen vid the Royal<br />
Academy of Music 2001. Sara Trobäck Hesselink<br />
har varit solist med ett flertal svenska och utländska<br />
orkestrar och har vunnit flera violintävlingar. Hon<br />
erhöll förstapriset vid Ljunggrenska tävlingen 2000<br />
samt förstapris och publikens pris vid den internationella<br />
Julio Cardona-tävlingen i Portugal 2001.<br />
År 2002 utsågs hon till årets artist av Svenska<br />
31 maj & 1 juni<br />
musikfestivaler.<br />
Sara Trobäck Hesselink är också verksam som<br />
kammarmusiker och solist med andra orkestrar. I Trio<br />
Poseidon spelar hon tillsammans med orkesterns<br />
solocellist Claes Gunnarsson och pianisten <strong>Per</strong><br />
Lundberg. De har spelat in Beethovens trippelkonsert<br />
samt Brahms dubbelkonsert med Neeme<br />
Järvi och <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> (Chandos). 2008<br />
valdes Sara Trobäck Hesselink in som ledamot i<br />
Kungliga Musikaliska Akademien.<br />
Foto Anna Hult<br />
57
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
58<br />
torsdAg 31 mAj kl 19.30<br />
fredAg 1 juni kl 18.00<br />
Atterberg SVIT NR 3 FÖR VIoLIN, VIoLA<br />
oCH oRKESTER 12 min<br />
sibelius SYMFoNI NR 3 30 min<br />
paus<br />
Atterberg SYMFoNI NR 6<br />
”DoLLARSYMFoNIN 31 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT NEEME JäRVI<br />
SARA TRoBäCK HESSELINK violin<br />
PER HÖGBERG viola<br />
Konsertmästare Vlad Stanculeasa & Sara Trobäck Hesselink<br />
kurt Atterberg (1887-1974)<br />
SVIT NR 3 oP 19:1<br />
Prélude: Adagio<br />
Pantomim: Moderato<br />
Vision: Allegro moderato<br />
Kurt Atterberg var en person med många järn i elden.<br />
1912 anställdes han som ingenjör vid Patentverket,<br />
och han skulle 1968 sluta där efter att ha avancerat<br />
till byrådirektör. Han arbetade intensivt som musikadministratör<br />
och kan ta åt sig äran av att STIM och<br />
Föreningen svenska tonsättare grundades. Han var<br />
ordförande för båda institutionerna. Som tonsättare<br />
hör han till våra mest produktiva och mångsidiga.<br />
Dessutom var han cellist och musikkritiker och 1916<br />
fick han kontrakt som dirigent och tonsättare vid<br />
Kungliga dramatiska teatern – en anställning som<br />
gav honom stor musikalisk rutin. På Intima teatern<br />
vid Engelbrektsplan skulle man den 18 januari 1918<br />
framföra nobelpristagaren Maurice Maeterlincks<br />
mysteriespel Syster Beatrice. Atterberg skrev<br />
musiken för violin, viola och orgel eftersom det inte<br />
fanns plats för någon orkester i den lilla teaterlokalen.<br />
Dramat utspelas i ett kloster där en nunna enleveras<br />
av sin älskade medan hon tillber en staty föreställande<br />
jungfru Maria. För att undvika skandal intar<br />
Maria själv nunnans plats som genom ett mirakel –<br />
och ingen i klostret märker något. Mot slutet av sitt liv<br />
återvänder nunnan till klostret, ångerfull och döende.<br />
Hon har insett vilken förbrytelse hon gjort sig skyldig<br />
till och vilken gudomlig kärlek som offrats på henne.<br />
Musiken levde kvar i Atterbergs minne och 1921<br />
bearbetade han den på så sätt att orgeln byttes ut<br />
mot stråkorkester och i denna form, som Svit nr 3,<br />
har musiken blivit en av Atterbergs mest spelade<br />
kompositioner. Det är inte så konstigt, för här har<br />
han skapat ett mästerverk som är fyllt av lidelse<br />
och skönhet. Prélude är en långsam sats hållen i<br />
”någon sorts sakral stil” och liksom Pantomim (från<br />
pjäsens andra akt, där de båda solisterna ska skildra<br />
nunnans och hennes älskades kärlek) är musiken<br />
starkt dominerad av solisternas uttrycksfulla stämmor<br />
mot stråkarnas tämligen återhållsamma och delvis<br />
sordinerade bakgrund. Vision spelades som tredje<br />
aktens förspel, och är en drömvals med minnen från<br />
nunnans syndfulla leverne: vemodig, beslöjad och inte<br />
långt från Sibelius Valse triste.<br />
jeAn sibelius (1865–1957)<br />
SYMFoNI NR 3 C-DUR oP 52<br />
Allegro moderato<br />
Andantino con moto, quasi allegretto<br />
Moderato. Allegro ma non tanto<br />
stig jACobsson<br />
Att något händer när Jean Sibelius når fram till sin<br />
tredje symfoni är alla överens om. Det märkliga är att<br />
svaren på vad som händer är så olikartade. Ett förslag<br />
är att han nu lämnar den paradoxalt nog både national-<br />
romantiska och ryskanknutna symfoniken med<br />
Tjajkovskij som förebild. Här tänks han helt enkelt bli<br />
en universell tonsättare som anammar de klassiska<br />
formerna och lämnar det exotiskt finska bakom sig.<br />
Det man då tänker på är att Sibelius reagerar på<br />
den gigantomani som präglade stora delar av den<br />
europeiska musiken under tillkomstperioden<br />
1903–1907. Mahler höll på att skriva sin åttonde<br />
symfoni, ”De tusendes symfoni”. Richard Strauss och<br />
Arnold Schönberg hade frossat i orkestereffekter där<br />
klangen nästan blev ett självständigt element.<br />
Sibelius tänkte sig istället en wienklassisk storlek på<br />
orkestern, och det var bara ett av många tecken på<br />
neddragning: här rådde ekonomi med temana,<br />
klangerna och längden.<br />
Första satsen är skriven i tydlig sonatform med en<br />
rytmiskt attraktiv inledning som möts av ett borrande<br />
andratema i moll, men samtidigt pågår en rad temat-<br />
iska processer som löser upp de klassiska enheterna.<br />
Genomföringen är begränsad, men innebär att en rad<br />
överraskande harmoniska kliv tas. Reprisen andas ut i<br />
stillhet.<br />
Enkelhet präglar också det följande andantet (det<br />
får inte gå för sakta: Sibelius skriver uttryckligen att<br />
det nästan ska vara allegretto). Men här är det ändå<br />
en utpräglad Sibelius: ett grubblande drag. Enkelhet<br />
är inte enfald. Det finns olika förslag på hur satsen är<br />
uppbyggd. Erik Tawaststjerna föreslår att det helt<br />
enkelt är ett rondo, och det resonemang har mycket<br />
som talar för sig.<br />
Den avslutande satsen kan lika gärna uppfattas<br />
som en sammanlänkning av två korta satser, ett<br />
scherzo i vilket den rytmiska grodden till finalsektion<br />
växer fram och slutar som en jublande sång.<br />
även om detta inte är en rent klassisk symfoni har<br />
den sagts föregripa den kommande neoklassicismen<br />
hos Stravinsky och Prokofjev. Det är en övertolkning,<br />
men en sak är riktig: det är till Ryssland vi bör gå för<br />
att förstå symfonins utformning. I Ryssland hade<br />
nämligen tonsättare som Glazunov, jämngammal med<br />
Sibelius, gått i samma riktning. I Glenda Dawn Goss<br />
nya Sibeliusbiografi hävdas att symfonin mycket väl<br />
skulle kunna vara skriven för Sant Petersburg och de<br />
ideal som rådde där.<br />
Det som kan utläsas av symfonin är att Sibelius<br />
trea inte samsas speciellt väl med den tysk-österrikiska<br />
traditionen: det må vara så att de mest grundläggande<br />
delarna finns på plats men Sibelius håller på<br />
att bryta upp strukturerna inifrån. Häri ligger det<br />
riktigt originella i Sibelius formtänkande – och det<br />
utmynnar i en säregen musik.<br />
erik wAllruP, musikkritiker svd<br />
kurt Atterberg (1887-1974)<br />
SYMFoNI NR 6 C-DUR oP 31 ”DoLLARSYMFoNIN”<br />
Moderato. Piu vivo<br />
Adagio<br />
Vivace<br />
För att 1928 högtidlighålla hundraårsminnet av Franz<br />
Schuberts död utlyste det amerikanska skivbolaget<br />
Columbia en internationell kompositionstävling där<br />
det gällde att fullborda “den ofullbordade”. Men eftersom<br />
uppgiften mötte massiva protester ändrades<br />
uppgiften till att helt enkelt skriva ett orkesterverk i<br />
Schuberts anda.<br />
Kurt Atterberg fick höra talas om tävlingen så sent<br />
som den 24 november 1927 och deadline var utsatt<br />
till 31 december. Atterberg hade den här vintern ovan-<br />
ligt mycket att göra med konferenser inom den inter-<br />
nationella copyrightorganisationen CISAC (vars<br />
nuvarande ordförande är Robin Gibb från The Bee<br />
Gees) och hade dessutom flera dirigentuppdrag på<br />
gång. Som tur var innebar tävlingens förändrade<br />
uppgifter också att Columbia tvingades utsträcka<br />
tävlingstiden. Det var en världsomspännande tävling<br />
och den skulle först avgöras regionvis. Atterbergs<br />
symfoni var klar i början av april.<br />
Den 1 maj kallades han till Köpenhamn för att<br />
övervara utdelandet av den skandinaviska etap-<br />
pens priser – han bjöds in i egenskap av ordförande<br />
för STIM – men valde att inte resa då han inte kände<br />
någon längtan att “lyssna till applåder avsedda för<br />
någon annan”. Dagen efter kunde han i morgontid-<br />
31 maj & 1 juni<br />
ningarna emellertid läsa att han själv vunnit första<br />
priset: 750 dollar. 35 tävlingsbidrag hade lämnats in,<br />
och på andra plats placerades norrmannen Ludwig<br />
Irgens Jensens Passacaglia. även Peterson-Berger<br />
hade deltagit med sin fjärde symfoni, Holmia, och han<br />
ägnade därefter många ord till att hacka på<br />
Atterbergs symfoni.<br />
Så småningom ägde den internationella finalen<br />
rum. Juryn (i vilken bland andra Carl Nielsen ingick)<br />
valde slutligen mellan Franz Schmidts tredje symfoni,<br />
en symfoni av polacken Czeslaw Marek och Kurt<br />
Atterbergs sjätte symfoni – och de enades om att ge<br />
Atterberg checken på 10 000 dollar; förstapriset. Det<br />
är skälet till att symfonin snabbt fick tillnamnet Dollar-<br />
symfonin. För vinstpengarna köpte han en ny Ford<br />
och satte sig för första gången i sitt liv bakom ratten.<br />
500 verk från 26 länder hade skickats in till tävlingen.<br />
Segern förde med sig en enorm uppmärksamhet.<br />
Han intervjuades i internationella tidskrifter och fick<br />
utstå både utskällningar och ironiska anmärkningar.<br />
Han bjöds in att övervara framföranden av symfonin<br />
över snart sagt hela världen. Uruppförandet ägde rum<br />
den 15 oktober 1928 i Gürzenichsalen i Köln, men<br />
redan dessförinnan hade Sir Thomas Beecham i hem-<br />
lighet gjort en grammofoninspelning av symfonin.<br />
Tonsättaren dirigerade en inspelning samma år och<br />
1943 gav Toscanini verket, som också getts ut på skiva.<br />
Det är en färgrann och livfull symfoni, där de för<br />
Atterberg så typiska folkliga motiven bara återfinns i<br />
den gripande mellansatsen. Det talades en del om att<br />
skratta sist och bäst i samband med den här sym-<br />
fonin, men i ett brev till Carl Nielsen hävdar tonsättaren<br />
att han skrev första och andra satsen i djupaste<br />
allvar, men “i sista satsen, som är i sträng rondoform,<br />
är emellertid förhållandet annorlunda! Den börjar med<br />
ett tema, avsiktligt trivialt – vilket jag själv redan i<br />
satsens början är den förste att ställa i humoristisk<br />
dager… Alltnog, mitt banala motiv försöker sig strax<br />
på något så lärt som en fuga, efter sju mödor och åtta<br />
besvär kommer fugan igång, men blir bara till det<br />
yttre skenet en fuga – ett bedrägligt sken av<br />
kunnighet och lärdom. Så långt hade jag skrivit på<br />
denna sats, innan jag fick reda på Columbias pris-<br />
tävling och jag fann då, att detta skämtsamma hug-<br />
skott, som skisserats utan bestämda avsikter, var just<br />
vad jag behövde som scherzofinal för en symfoni om<br />
jag överhuvudtaget skulle deltaga i tävlingen. Jag<br />
tänkte nämligen på den braskande amerikanska<br />
reklamen… och på den för en skapande konstnärs<br />
självkänsla tämligen motbjudande invit till reaktionärt<br />
musicerande som tävlingsbestämmelserna inneburo.”<br />
stig jACobsson<br />
59
BILJETTKONTORET<br />
BILJETTKONTORET 031-726<br />
031-7265310<br />
53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
gustAvo dudAmel<br />
Tidigare i vår var Gustavo Dudamel upptagen av ett<br />
projekt som saknar motstycke: han dirigerade Mahlers<br />
samtliga symfonier i både Los Angeles och Caracas<br />
med Los Angeles Philharmonic och Simón Bolívarorkestern,<br />
samt en kombination av de båda. Bedriften<br />
blev inte mindre av att Gustavo Dudamel dirigerade<br />
utantill. Vid kulminationen med Mahlers åttonde<br />
symfoni, ”De tusendes symfoni”, torde ett rekord ha<br />
slagits med en orkester på närmare 200 personer<br />
och en kör som uppgick till över 1200 medverkande!<br />
De som var på plats vid finalen i Caracas vittnar om<br />
en storslagen upplevelse. Gustavo Dudamel har<br />
därmed ett unikt perspektiv på Mahler och hans<br />
symfonier när han nu leder <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> i<br />
den andra symfonin, ”Uppståndelsesymfonin”. Det var<br />
för övrigt med Mahler och den femte symfonin han<br />
vid en extrainsatt konsert presenterades som<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s blivande chefdirigent vid sin<br />
första konsert i Göteborg den 12 april 2006.<br />
Efter den intensiva och framgångsrika turnén i<br />
Portugal och Spanien med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> i<br />
mars har Gustavo Dudamel också lett konserter med<br />
Franska Radions filharmoniker, Berlins filharmoniker<br />
och Los Angeles Philharmonic (Mozarts Don Giovanni).<br />
I juni dirigerar han Wiens filharmoniker i<br />
parken vid Schloss Schönbrunn.<br />
Gustavo Dudamel är vår tids mest<br />
uppmärksammade dirigent. Efter sin<br />
utbildning i Venezuelas berömda musik-<br />
utbildning El Sistema blev han chefdirigent<br />
för Simón Bolívar-orkestern i Caracas och fick<br />
Foto Anna Hult<br />
60<br />
sitt internationella genombrott när han 2004 vann<br />
Mahlertävlingen i dirigering i Bamberg. år 2007 blev<br />
han chefdirigent för <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och 2009<br />
för Los Angeles Philharmonic. Samma år utsågs han<br />
till en av världens 100 mest inflytelserika personer av<br />
Time Magazine och 2010 blev han årets göteborgare.<br />
2011 valdes han in som ledamot av Kungliga<br />
Musikaliska Akademien för sina ”framstående meriter<br />
inom den musikaliska konsten” och han utsågs till<br />
Artist of the Year av musiktidskriften Gramophones<br />
läsare.<br />
Gustavo Dudamel har spelat in ett flertal CD med<br />
Simón Bolívarorkestern och Los Angeles Philharmonic<br />
och förra året kom den första skivutgåvan med Göte-<br />
borgs <strong>Symfoniker</strong>: en box på Deutsche Grammophon<br />
med Bruckners nionde symfoni, Nielsens<br />
symfonier nr 4 & 5 samt<br />
Sibelius andra symfoni. För<br />
en kort tid sedan gav DG ut<br />
samlings-CDn Discoveries<br />
med klassiska favoriter där<br />
han bland annat dirigerar Simón<br />
Bolívar-orkestern, Berlins<br />
filharmoniker, Wiens filharmoniker<br />
och <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>.<br />
CAmillA tilling<br />
Sopranen Camilla Tilling fick<br />
sitt internationella genombrott<br />
i Rossinis Resan till Reims på<br />
New York City opera. Snart<br />
hade hon debuterat även<br />
på Covent Garden, festivalerna<br />
i Aix-en-Provence<br />
och Glyndebourne samt på<br />
La Monnaie i Bryssel och<br />
Metropolitan i New York. Sedan<br />
dess har hon haft stora engagemang i Europa<br />
och USA och spelat de stora rollerna i operor av<br />
Mozart, Verdi, Richard Strauss och andra tonsättare.<br />
Bland dirigenter hon samarbetat med finns<br />
Antonio Pappano, James Levine, Sir Simon Rattle,<br />
AnnA lArsson<br />
Alten och hovsångerskan<br />
Anna Larsson har bland annat<br />
framträtt på Kungliga operan,<br />
Staatsoper Berlin, Bayerische<br />
Staatsoper, Wiener Staatsoper<br />
samt vid festspelen i Salzburg<br />
och Aix-en-Provence. Bland<br />
dirigenter hon samarbetat<br />
med finns Claudio Abbado,<br />
Esa-Pekka Salonen, Daniel<br />
Barenboim, Zubin Mehta, Sir Simon Rattle och Kent<br />
Nagano. Anna Larsson har blivit hyllad för sina<br />
Wagnerroller, inte minst Erda i Nibelungens ring, och<br />
för sina Mahlertolkningar. Som konsertsångerska<br />
har hon samarbetat med världens ledande orkestrar:<br />
Berlins filharmoniker, Los Angeles Philharmonic,<br />
ChristinA hörnell<br />
2010 utsågs Christina Hörnell<br />
till kormästare för <strong>Göteborgs</strong><br />
Symfoniska Kör. Hon är också<br />
kormästare vid Kungliga operan<br />
i Stockholm sedan 1994. Hon<br />
utbildades vid Musikhögskolan i<br />
Stockholm med Eric Ericson och<br />
Kjell Ingebretsen som lärare och<br />
har varit verksam som sångare,<br />
15 & 16 juni<br />
Seiji ozawa och Sir John Eliot Gardiner. Innevarande<br />
säsong framträder Camilla Tilling i Debussys Pelléas<br />
och Mélisande på Teatro Real i Madrid, i Mozarts Così<br />
fan tutte på Théâtre des Champs-Elysées i Paris och<br />
i Strauss Rosenkavaljeren på Bayerische Staatsoper.<br />
Hon turnerar också med Emmanuelle Haïm och Le<br />
Concert d’Astrée i Haydns Skapelsen. Camilla Tilling<br />
har medverkat vid ett flertal skivinspelningar, bland<br />
annat Cherubinis Mässa i d-moll med Riccardo Muti<br />
(EMI), Mahlers fjärde symfoni med Benjamin Zander<br />
(Telarc), Griegs Peer Gynt med Paavo Järvi (Virgin)<br />
och Mozarts Mässa i c-moll och Beethovens Ah!<br />
<strong>Per</strong>fido med Paul McCreesh (DG Archiv). Hennes<br />
solo-CD med sånger av Richard Strauss (BIS) har<br />
hyllats av kritikerna.<br />
London Philharmonic, Chicago Symphony orchestra<br />
och Wiens filharmoniker. Anna Larsson debuterade<br />
med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> 1996 och har framträtt<br />
22 gånger med orkestern, senast i september<br />
2009 tillsammans med Gustavo Dudamel på turné i<br />
Europa. Anna Larsson var också solist när Gustavo<br />
Dudamel tidigare i år gjorde Mahlers alla symfonier<br />
i Los Angeles och Caracas. Bland hennes många<br />
skivinspelningar finns Mahlers Symfoni nr 2 med<br />
Valerij Gergijev (LSo), Mahlers Symfoni 3 med David<br />
Zinman (RCA), Richard Strauss opera Daphne med<br />
Semyon Bychkov (Decca), Händels Messias med<br />
Nikolaus Harnoncourt och Concentus Musicus<br />
(Deutsche Harmonia Mundi) samt Mahlers symfonier<br />
nr 2 & 3 med Claudio Abbado (DG).<br />
bland annat i Eric Ericsons Kammarkör. Christina<br />
Hörnell arbetar som lärare vid dirigent- och kyrkomusikutbildningar<br />
i såväl Sverige som utomlands<br />
och har även dirigentuppdrag hos ensembler som<br />
Radiokören, Dalasinfoniettan och Vadstenaakademin.<br />
1991-2007 var hon dirigent för Akademiska kören<br />
i Stockholm och 2005 assisterande kormästare vid<br />
festspelen i Bayreuth.<br />
61
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
62<br />
fredAg 15 juni kl 18.00<br />
lördAg 16 juni kl 15.00<br />
mAhler SYMFoNI NR 2<br />
”UPPSTåNDELSESYMFoNIN” 77 min<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNIKER<br />
DIRIGENT GUSTAVo DUDAMEL<br />
GÖTEBoRGS SYMFoNISKA KÖR<br />
KoRMäSTARE CHRISTINA HÖRNELL<br />
CAMILLA TILLING sopran<br />
ANNA LARSSoN alt<br />
Konsertmästare <strong>Per</strong> Enoksson<br />
gustAv mAhler (1860–1911)<br />
SYMFoNI NR 2 C-MoLL ”UPPSTåNDELSESYMFoNIN”<br />
Allegro maestoso<br />
Andante moderato<br />
In ruhig fliessender Bewegung<br />
Urlicht: Sehr feierlich, aber schlicht<br />
Scherzo<br />
Gustav Mahler komponerade gärna sina symfonier<br />
i tvåårscykler. Under det första årets två sommarmånader,<br />
då han var ledig från sina dirigentuppdrag,<br />
gjorde han en utförlig skiss över symfonins<br />
hela förlopp. Det följande årets sommarmånader<br />
ägnades åt orkestrering och utarbetning till partitur.<br />
Kompositionsprocessen verkar därför ytterst snabb<br />
med tanke på hur omfattande verken är.<br />
Detta gällde inte de två första symfonierna,<br />
och då rakt inte den andra symfonin,<br />
”Uppståndelsesymfonin”. Faktum är att inledningssatsen<br />
tillkom redan 1888 medan symfonin i sin helhet<br />
blev färdig först 1894. I ett brev beskriver Mahler<br />
inledningen som en ”symfonisk dikt” och den bär<br />
då titeln Totenfeier (ungefär ”begravningsrit”), men<br />
den bevarade skissen visar att han redan tänkte sig<br />
musiken som en del av en symfoni.<br />
Totenfeier var också den till tyska översatta titeln<br />
på ett epos av den polske diktaren Adam Mickiewicz,<br />
som berättar en Werther-historia och därför också<br />
tar upp den belägenhet Mahler befann sig i under<br />
senare delen av 1880-talet, nämligen att vara<br />
förälskad i en kvinna som tillhörde en annan man.<br />
Eller kanske har Mahler velat anspela på den gamla<br />
slaviska rit där de avlidnas själar åkallas för att de ska<br />
uthärda skärselden.<br />
Det var just Totenfeier Mahler hade med sig när<br />
han sökte upp Hans von Bülow, den store dirigenten,<br />
för att förevisa honom sin musik. Bülows<br />
kommentar var att Tristan och Isolde verkar som en<br />
Haydnsymfoni i jämförelse. Det var inte menat som<br />
beröm. Den avvisande hållningen gjorde att Mahler<br />
inte kunde få den hjälp han behövde för att etablera<br />
sig som tonsättare, och han blev dömd att bedriva<br />
sitt växelbruk mellan dirigering och komposition. Men<br />
Bülow blev ändå viktig för den kommande symfonins<br />
tillkomst ty det var under dennes begravning<br />
Mahler fick höra en koral byggande på Klopstocks<br />
dikt Aufersteh’n (ungefär ”att återuppstå”), och ur<br />
den dikten hämtade Mahler två strofer för att sedan<br />
tillfoga sex egna som underlag för den andra symfonins<br />
final.<br />
Vid den här tiden formulerade Mahler sitt stora<br />
projekt för framtiden. Han sysslade inte med symfoniska<br />
dikter, utan symfonier, om än sådana som<br />
inneslöt hela Mahlers egen existens. Nyligen har den<br />
tyske musikvetaren Hermann Danuser givit sådan<br />
musik ett namn, nämligen världsåskådningsmusik.<br />
Som lyssnare får man inte ett snävt musikaliskt<br />
perspektiv, utan en hel syn på världen.<br />
Temat för den andra symfonin är just uppståndelsen,<br />
inte Kristi uppståndelse, utan den som följer<br />
på de yttersta dagarna. Nu står det redan klart att<br />
det inte handlar om ett musikaliskt snapshot, utan<br />
det handlar om mycket, mycket mer. Från början: en<br />
begravningsmarsch. På slutet: himmelsk lycka. Men<br />
däremellan både musikaliska idyller och narrspeglar.<br />
Hur kan det hänga samman? Det vore helt felaktigt<br />
att försöka hitta en berättelse, däremot går det att<br />
se de olika satserna som olika element i en åskådning<br />
(också satta i relation till de delvis motstridiga<br />
programmatiska kommentar Mahler lämnat efter sig).<br />
Den inledande satsen kan beskrivas som skriven<br />
i utvidgad sonatform. Begravningsmarschen inleder,<br />
sedan följer ett lyriskt sidotema och därpå ett<br />
komplex som inleds med en musikalisk korssymbol<br />
och även innehåller en anspelning på Dies iræ<br />
(föregripande finalen). I andra halvan kommer inte<br />
bara en utan två genomföringar som dessutom<br />
presenterar nytt material. återtagning och coda avslutar<br />
en sats som sänker sitt lod genom den mänskliga<br />
existensens mörker och slutpunkt.<br />
även om Bülow överdrev i sin kommentar är den<br />
första satsen högdramatisk. Mahler föreslog därför<br />
att klivet över till den följande satsens lantliga idyll<br />
15 & 16 juni<br />
borde göras mindre flagrant genom inte mindre än<br />
fem minuters paus. Här får vi ett slags minnesbild av<br />
lyckliga dagar. Det är en bekväm ländler som utkomponerats<br />
i en ABABA-form och som i den andra<br />
B-sektionen stegras till ett utbrott.<br />
I den tredje satsen finner vi ironikern, kanske också<br />
cynikern Mahler. Han faller tillbaka på St Antonius<br />
predikan för fiskarna ur Wunderhornsångerna, men<br />
driver humorn där till en satir över mänsklig fåfänglighet.<br />
Scherzot innehåller flera skikt, men slutar ändå<br />
kusligt: människans liv tycks vara intet värt.<br />
Svaret på det existentiella gyckelspelet i scherzot<br />
kommer i den följande satsen, den relativt korta<br />
sången Urlicht (hämtad ur den folkliga diktsamlingen<br />
Des Knaben Wunderhorn). Här ställs koralelement<br />
och innerligt altsolo samman till ett slags enhet med<br />
Gud, även om mittdelen innebär att en ängel dyker<br />
upp som spärrar vägen till himlen.<br />
Efter den kraftfulla inledningssatsen har mellansatserna<br />
pekat framåt mot finalen som är en av de<br />
mest omfattande Mahler komponerade. Liksom i<br />
inledningssatsen kan man återfinna ett utvidgat<br />
sonatschema i botten, men nu går Mahler än längre i<br />
sin utvidgning av formen. Det går att finna en exposition,<br />
en genomföring och en återtagning, men de<br />
många skiftande stillägena och tillbakablickarna på<br />
tidigare satser sätter en sådan uppläggning ur spel.<br />
En ”skräckfanfar” inleder (och det går alldeles<br />
utmärkt att höra en parallell till finalen i Beethovens<br />
nionde symfoni) men följs av evighetsmusik.<br />
Expositionen har av Mahler själv kallats Roparen i<br />
öknen och skulle då motsvara profetiorna om att den<br />
yttersta domen närmar sig. När apokalypsen kommer<br />
sker det först som en domens dag (genomföringen),<br />
med tillhörande skräck och ångest. Men i återtagningen,<br />
då kör och solister träder in, växlar musiken<br />
till det som får sägas vara Mahlers egensyn på livet<br />
efter detta: efter döden samlas alla själar i Guds<br />
kärlek.<br />
erik wAllruP, musikkritiker svd<br />
63
BILJETTKONTORET 031-726 53 10<br />
BOKA PÅ NÄTET: WWW.GSO.SE<br />
Tidigare framföranden<br />
64<br />
Atterberg<br />
Svit nr 3 för violin, viola och<br />
orkester har spelats 16 gånger.<br />
Symfoni nr 6 ”Dollarsymfonin” har<br />
spelats nio gånger, senast med<br />
Neeme Järvi (1990) som dirigent<br />
och första gången med Kurt<br />
Atterberg på Lorensbergsteatern<br />
(1929).<br />
bArtók<br />
Violinkonsert nr 2 har spelats 20 gånger. Bland<br />
solisterna: <strong>Symfoniker</strong>nas konsertmästare Endre<br />
Wolf (första gången 1950 samt 1952, 1953, 1955,<br />
1962 & 1964), Tossy Spivakovsky (1960), György<br />
Pauk (1965 & 1981), Manoug Parikian (1970), Silvia<br />
Marcovici (1976) och Christian Tetzlaff (2006). Sonat<br />
för två pianon och slagverk har spelats tre gånger.<br />
beethoven<br />
Leonoreuvertyr nr 1 har spelats<br />
19 gånger. Pianokonsert nr 4<br />
har spelats 65 gånger. Bland de<br />
senaste årens solister: Christian<br />
Zacharias (1993 & 1999 då han<br />
spelade Beethovens samtliga<br />
pianokonserter), Justus Frantz<br />
(1994), Hélène Grimaud (1995),<br />
<strong>Per</strong> Tengstrand (1998), Christian<br />
Zacharias, Bengt-åke Lundin<br />
(med Estlands statliga symfoniorkester 2001) och<br />
John Lill (2009).<br />
Symfoni nr 7 har spelats 120 gånger. Bland<br />
dirigenterna: Carl Nielsen (1918), Hermann<br />
Scherchen (1922), Paul Sacher (1930), oswald<br />
Kabasta (1936 & 1938), Issay Dobrowen (sju gånger<br />
1939-1948), Erich Kleiber (1950), Sir John Barbirolli<br />
(1957), Rafael Kubelik (1960), Pierre Monteux<br />
(1961), Sir Charles Mackerras (1964), Georg Ludwig<br />
Jochum (1965), Zubin Mehta (med Israels filharmoniker<br />
1975), Charles Dutoit (1977), Kurt Masur (med<br />
Gewandhausorkestern 1988), Daniel Barenboim<br />
(med Berlins filharmoniker 1991), Esa-Pekka<br />
Salonen (med Radiosymfonikerna 1994) och Kent<br />
Nagano 2003.<br />
Listan över dirigenter som gjort Beethovens sjunde<br />
symfoni med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> innehåller en<br />
rad berömda namn, men också några som inte är så<br />
kända för dagens publik. Issay Dobrowen var en rysk<br />
dirigent av judisk härkomst som flydde från Tyskland<br />
och var verksam i Norge och Sverige under andra<br />
världskriget. Han var <strong>Symfoniker</strong>nas chefdirigent<br />
1941-1953. oswald Kabasta var en internationellt<br />
uppmärksammad österrikisk dirigent men också en<br />
nazianhängare som efter krigsslutet blev avskedad<br />
som chefdirigent för Münchens filharmoniker och<br />
1946 begick självmord.<br />
berio<br />
Linea framförs för första gången.<br />
brAhms<br />
Symfoni nr 3 har spelats 78 gånger, senast 2007<br />
med Herbert Blomstedt som dirigent.<br />
desenClos<br />
Incantation, thrène et danse spelas för första gången.<br />
hillborg<br />
Cold Heat spelas för första gången.<br />
lidström<br />
Triumfmarsch får härmed sitt uruppförande.<br />
loPeZ<br />
Fiesta! spelas för första gången.<br />
mAhler<br />
Symfoni nr 2 ”Uppståndelsesymfonin”<br />
har framförts sju<br />
gånger. Dirigenter: Tor Mann<br />
(1925); Sergiu Comissiona<br />
(1970), otmar Suitner (två<br />
gånger 1988), Myung-Whun<br />
Chung (1997), Jin Wang (med<br />
Musikhögskolans symfoniorkester<br />
1998) och Manfred<br />
Honeck (1999).<br />
ness<br />
Swan’s Foetus får härmed sin Sverigepremiär.<br />
rAChmAninov<br />
Symfoniska danser har spelats<br />
15 gånger inklusive en turné<br />
till Tyskland med Neeme Järvi<br />
1993.<br />
rAvel<br />
Gåsmors sagor i version för två<br />
pianon och slagverk framförs för<br />
första gången. La valse har spelats<br />
43 gånger.<br />
sibelius<br />
Andante festivo har spelats åtta<br />
gånger.<br />
sjostAkovitj<br />
Symfoni nr sju ”Leningradsymfonin” har spelats sex<br />
gånger. Dirigenter: Carl von Garaguly (1948), Kari<br />
Tikka (1976), Jevgenij Svetlanov (med Sveriges<br />
Radios symfoniorkester1978), Jurij Aronovitj (med<br />
Kungliga filharmonikerna 1987) och Dmitrij Kitajenko<br />
(två gånger 1993).<br />
r strAuss<br />
Svit ur Rosenkavaljeren har spelats tolv gånger.<br />
tjAjkovskij<br />
Violinkonserten har spelats 65<br />
gånger, första gången 1907 med<br />
den blott 17-årige amerikanske<br />
violinisten Florizel von Reuter<br />
som också bidrog med tondikten<br />
Atala vid konserten. Florizel von<br />
Reuter var på 1930-talet professor<br />
vid akademin i Wien och senare<br />
spiritist som hade ”kontakt” med avlidna musiker och<br />
skrev flera böcker i ämnet. Det adliga ”von” lade hans<br />
föräldrar från Iowa till för att ge extra glans åt hans<br />
europeiska framträdanden.<br />
Hallå där,<br />
Christian<br />
Zacharias<br />
Du gör ett helt Beethovenprogram 25, 26 & 27<br />
april?<br />
– Ja, vi inleder med den första Leonoreuvertyren,<br />
den svåraste. Den skiljer sig markant från de två<br />
andra i upplägget. Ett härligt stycke med sina<br />
skiftande linjer och växlingar mellan orkesterns<br />
olika register.<br />
Hur är det att både spela och dirigera fjärde<br />
pianokonserten?<br />
– Det är väldigt knepigt. Speciellt den andra satsen<br />
som utgör två skilda världar. Tekniskt sett är det inte<br />
svårt att både spela och dirigera, bara orkestern får<br />
sina insatser, men filosofiskt är det svårt att gå in i<br />
den poetiska solostämman och sedan plötsligt leda<br />
orkesterns abrupta infall. Det blir nästan absurt.<br />
Var ligger utmaningarna i sjunde symfonin?<br />
– För det första är den ju så välkänd att det är en<br />
utmaning att bortse från de tolkningsideal som följt<br />
med traditionen. Sedan är den svår att balansera.<br />
Hornen är väldigt framträdande, liksom trumpeterna,<br />
och de kan ofta skymma de andra stämmorna.<br />
För övrigt är det bara att studera partituret och följa<br />
Beethovens tempomarkeringar, de stämmer väldigt<br />
bra.
Fråga Stefan<br />
Skicka dina frågor om musik, Konserthuset, orkestern och <strong>Symfoniker</strong>nas verksamhet i allmänhet<br />
till vår redaktör Stefan Nävermyr så letar han fram svaren: stefan@gso.se<br />
Som gammal abonnent läste jag med<br />
intresse Året var 1936 i Podiet nr 3 som<br />
handlade om <strong>Symfoniker</strong>nas mästerlige<br />
konsertmästare Endre Wolf. Finns det<br />
några inspelningar med honom?<br />
anne-Marie, Göteborg<br />
Kort svar: inte många. Jag talade med vår<br />
förre konsertmästare Christer Thorvaldsson<br />
som hänvisade till en gammal stenkaka<br />
med Paganinis femte Caprice i a-moll som<br />
nämns i Shepherds och Axelrods Paganinibiografi<br />
från 1979. Svår att få tag i. Men<br />
Endre Wolfs stereoinspelning av Brahms<br />
violinkonsert med dirigenten Anthony<br />
Collins som gavs ut på LP av World Record<br />
Club 1958 finns återutgiven på det engelska<br />
skivbolaget Beulah. Ett mycket fint<br />
dokument av hans konst, även om orkestern<br />
inte fått all den repetitionstid som hade<br />
behövts. Danacord har också givit ut en<br />
dubbel-CD med alla inspelningar han<br />
gjorde för danska etiketten Tono 1949-1951,<br />
inklusive violinkonserter av Mozart och<br />
Tjajkovskij. Samt Paganinis femte Caprice<br />
med pianoackompanjemang av dåvarande<br />
hustrun Antoinette. Förmodligen den<br />
gamla 78-varvaren nämnd ovan!<br />
När jag var på konsert nyligen applåderade<br />
publiken mellan satserna, vilket jag<br />
upplevde som väldigt positivt! Skönt att<br />
äntligen få uttrycka sin spontana glädje<br />
och tacksamhet. När har denna nya<br />
sedvänja uppstått?<br />
Stig-Magnus, Göteborg<br />
Carlsson som menar att det är svårt att<br />
fastslå när en sedvänja överges och en ny<br />
tar vid. För länge sedan var det inget<br />
etikettsbrott att applådera mellan satserna<br />
men sedan ändrades vanorna och man<br />
skulle vänta med applåderna tills verket<br />
var slut, ”vilket rent allmänt har varit ett<br />
bruk som kommit mer och mer sedan den<br />
”klassiska” konsertform vi har i dag<br />
formades och ”stelnade” under andra<br />
hälften av 1800-talet”, säger Anders<br />
Carlsson. Nu verkar reglerna luckras upp.<br />
Att visa sin uppskattning är ju aldrig fel,<br />
men många tycker också att man ska visa<br />
respekt för tonsättaren och dem i publiken<br />
som vill ha en odelad upplevelse. Vad säger<br />
ni läsare? Skicka era åsikter till oss.<br />
Parfym kan ju vara förförisk men när<br />
den uppträder alltför starkt i fel<br />
sammanhang kan den bli rena plågan.<br />
Varför inför ni inte ett parfymförbud i<br />
Konserthuset?<br />
Pär, Mölndal<br />
Respekt och omtanke är den bästa<br />
lösningen. Tänker man bara på att många<br />
är allergiska eller upplever besvär är det<br />
inte så svårt att avstå från parfym och<br />
rakvatten i offentliga lokaler. Så vi passar<br />
på att skicka en liten påminnelse till alla<br />
som är svaga för väldoft – spara den till<br />
privata tillfällen.<br />
Laddad fråga som brukar dela publiken i<br />
två läger: älskar eller avskyr. Jag bollade<br />
den vidare till musikvetaren Anders<br />
Foto Anna Hult<br />
66 67
Neeme Järvi 75 år<br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo frEdErick sTuckEr<br />
När Neeme Järvi första gången<br />
mötte <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong><br />
i april 1980 var han en erfaren<br />
men i västvärlden relativt okänd dirigent<br />
som nyss fyllt 42 år. Det slog gnistor<br />
direkt.<br />
Några månader senare skulle<br />
<strong>Symfoniker</strong>na debutera i Royal<br />
Albert Hall med litauiske Mariss<br />
Jansons – sedermera världsberömd<br />
chefdirigent för Pittsburgh<br />
Symphony, Oslofilharmonin,<br />
Bayerska Radions symfoniorkester och<br />
Concertgebouworkestern – när de<br />
sovjetiska myndigheterna plötsligt<br />
stoppade hans utresetillstånd.<br />
Förfrågan gick omedelbart<br />
till Neeme Järvi som inte var<br />
svårövertalad… Det blev stor<br />
succé i England och Irland och<br />
resten är historia. <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> upplevde en<br />
framgångssaga med skivinspelningar<br />
och internationella<br />
turnéer som lade grunden<br />
till orkesterns nuvarande<br />
tätposition i svenskt och internationellt<br />
musikliv.<br />
Neeme Järvi har blivit äldre och har<br />
stundtals haft en vacklande hälsa men när<br />
jag når honom på telefon i Florida är han<br />
precis lika entusiastisk som vanligt.<br />
– Jag får hela tiden inbjudningar till<br />
intressanta projekt men jag måsta tacka<br />
nej till mycket, tiden räcker inte till. Jag är<br />
chefdirigent för Residentieorkestern i Haag<br />
och Estlands Nationalorkester och börjar<br />
till hösten som chefdirigent for Orchestre<br />
de la Suisse Romande. Det är fullt upp.<br />
Men han hinner med ett och annat<br />
gästspel, bland annat hos Los Angeles<br />
Philharmonic där <strong>Symfoniker</strong>nas nuvarande<br />
chefdirigent Gustavo Dudamel är Music<br />
Director.<br />
– De har en stor Piatigorsky-festival<br />
där jag ger konserter med tre av världens<br />
finaste cellister: Mischa Maisky, Ralph<br />
Kirshbaum och Alisa Weilerstein.<br />
Neeme Järvi månar starkt om sina<br />
”gamla” orkestrar. Under våren har han<br />
konserter inbokade med Royal Scottish<br />
National Orchestra, New Jersey Symphony<br />
och givetvis <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>, orkestrar<br />
han varit chefdirigent för. Dessutom<br />
gästspel hos BBC Symphony och Spanska<br />
Nationalorkestern. Det ser alltså inte ut<br />
som om han dragit ner på tempot även om<br />
hustrun Liilia säkert vaktar dörren så att han<br />
får tid att umgås med barn och barnbarn.<br />
Han är omåttligt stolt över dottern Maarika,<br />
flöjtist, och dirigentsönerna Paavo och<br />
Kristjan som byggt egna karriärer på<br />
internationell nivå. Familjen och musiken<br />
är definitivt det viktigaste i hans liv. Och<br />
för övrigt?<br />
Jag frågar vad han gör vid sidan av<br />
musiken:<br />
– …<br />
Tystnaden kan skäras med kniv och<br />
jag märker att han blir fullkomligt ställd.<br />
Floridas varma väder, härliga stränder och<br />
kylda drinkar kan ju locka, men de verkar<br />
inte ligga högst på Neeme Järvis lista. Efter<br />
några sekunder blir han talför igen:<br />
– När jag inte repeterar, ger konserter<br />
eller reser… då lyssnar jag på musik och<br />
läser partitur. Det finns så mycket musik<br />
att upptäcka, det tröttnar jag aldrig på.<br />
Som Atterberg, hans fjärde och åttonde<br />
symfonier med folkmusikinfluenser till<br />
exempel, väldigt bra musik.<br />
Kurt Atterberg, nationalromantikern<br />
från Göteborg och en av de främsta svenska<br />
symfonikerna i början av 1900-talet, har<br />
blivit ett gemensamt projekt för <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> och Neeme Järvi. Samtliga nio<br />
symfonier ska spelas in för Chandos och<br />
publiken får möjlighet att höra de flesta<br />
på konsert de närmsta åren. I juni inleds<br />
serien med nr 6, ”Dollarsymfonin”. Kanske<br />
blir det också något Atterberg-nummer i<br />
Slottsskogen där Neeme Järvi var med vid<br />
den första konserten 1984 och många år<br />
framöver, en plats han minns med glädje<br />
när vi avslutar samtalet.<br />
– Hälsa alla mina gamla vänner i<br />
Göteborg, och publiken, det ska bli<br />
väldigt roligt att ge konserter i <strong>Göteborgs</strong><br />
Konserthus och Slottsskogen igen där vi<br />
delat så många fina stunder. Det kommer<br />
att bli underbart. Vi ses!<br />
68 69
sveriges<br />
mästerkock?<br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo anna hulT<br />
Den här gången hälsar vi på hemma hos orkesterchefen Johan Nordin<br />
i Onsala. Hit flyttade han nyligen med hustrun Koja till en ombyggd<br />
före detta sommarstuga från 1950-talet. 200 m till vattnet och en<br />
härlig utsikt. Så vad passar bättre än en fisksoppa?<br />
Johan Nordin är sedan 2011 chef för orkesterns 109 medlemmar, ett arbete<br />
med ansvar för såväl stort som smått.<br />
– I mitt ledarskap ser jag mig främst som en ”möjliggörare” och ”hinderröjare”.<br />
Jag ska som chef se till att orkestern och medlemmarna får de bästa förutsättningarna<br />
för att kunna utföra sitt arbete.<br />
Det handlar om långsiktig strategi och planering, men lika ofta om varje veckas<br />
projekt – det vill säga konserterna – som ska förberedas, repeteras och genomföras.<br />
Här samarbetar Johan Nordin tätt med biträdande orkesterchefen Martin<br />
Söderlund.<br />
En chefs viktigaste uppgift? Att rekrytera rätt folk. Det anser Johan Nordin som<br />
också är med när orkestern har provspelningar. Nyligen kom 33 högkvalificerade<br />
musiker från hela världen för att provspela till en tjänst i violastämman.<br />
– Det är ett mycket krävande arbete där 16 medlemmar i orkestern var med<br />
och i två omgångar sållade antalet sökande till tio och sedan sex finalister. Det<br />
var jag som fick ge beskeden till de provspelande och det blev både lyckotårar och<br />
förtvivlan.<br />
En lycklig altviolinist gick segrande ur finalen och kommer att få ett par<br />
provveckor i vår, och ett provår om allt går väl.<br />
Och hur gick det med Johan Nordins fisksoppa? Höga poäng av samtliga<br />
domare. Men om han platsar i Sveriges mästerkock är en annan femma. ”Fryst<br />
vit fisk”?<br />
johans fisksoppa<br />
Lägg buljongtärningen i vatten och koka upp. Börja med lite vatten så att<br />
soppan blir mustig, späd vid behov.<br />
Skär purjolöken i skivor och lägg i grytan.<br />
Moroten därefter i skivor. Låt det puttra några minuter.<br />
Skär den knappt tinade fisken i lagom stora tärningar och lägg i grytan.<br />
Rör ned crème fraiche och låt puttra.<br />
Hälften av tomaterna skärs itu och resten läggs i hela för att få både klot<br />
och ”ögon”.<br />
Champinjonerna läggs i hela eller i bitar om de är stora.<br />
Sist i med räkorna som bara ska värmas upp så de inte blir sega.<br />
Musslor kan också tas med.<br />
Smaka av med salt och vitpeppar.<br />
1 paket fryst vit fisk 400 g<br />
3-4 laxbitar<br />
1 fiskbuljongtärning<br />
1 purjolök<br />
champinjoner, rikligt<br />
1 ask körsbärstomater<br />
1 stor morot<br />
2 burkar smaksatt crème fraiche t ex saffran/tomat<br />
och franska örter<br />
räkor<br />
salt och vitpeppar<br />
70 71
Viola, altfiol, Bratsche –<br />
kärt barn har många namn<br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo anna hulT<br />
Violan är ett instrument med en underbar<br />
ton, lite dov och beslöjad, med violinens<br />
tre lägre strängar och en fjärde ytterligare<br />
ett trappsteg ned.<br />
– En av anledningarna till att jag föll för<br />
instrumentet är dess speciella klang. Jag tycker<br />
om soundet, det har jag alltid gjort. Det ligger<br />
mycket nära den talade rösten, säger <strong>Per</strong><br />
Högberg som är stämledare för violasektionen i<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. I maj och juni framträder<br />
han som solist med orkestern.<br />
Violan kommer från en annan instrumentfamilj<br />
än violinen, och en med äldre anor. Det var<br />
på den tiden när stråkinstrument som spelades<br />
upprätt och mot benet fick tillnamnet ”gamba”<br />
(ben), och de som hölls i armen ”braccia” (arm).<br />
Det senare namnet har violan behållit på tyska<br />
där den kallas Bratsche, och görs så även i andra<br />
språk kolleger emellan. I början av 1600-talet<br />
kunde violan vara orkesterns centrala stråkinstrument,<br />
”violino ordinario”, medan violinen<br />
betecknades ”violino piccolo”. Det mindre<br />
instrumentets briljans gjorde att det efter hand<br />
tog över rollen som melodiförande instrument<br />
medan violan fick nya uppgifter. Speltekniken<br />
skiljer också.<br />
– Det kräver en delvis annan teknik, framförallt<br />
med stråken.<br />
Violan har en viktig funktion i orkestern.<br />
Tillsammans med andraviolinerna drar altvioli-<br />
nerna ett tungt harmoniskt lass med sina mellanstämmor<br />
som idogt och målmedvetet bygger det<br />
musikaliska verkets bärande struktur.<br />
– Man kan säga att vi är ett slags harmoniskt<br />
skelett.<br />
<strong>Per</strong> Högberg trivs utmärkt som orkestermusiker.<br />
Han älskar att spela verk som Stravinskys<br />
Petrusjka, Messiaens Turangalîlasymfoni eller<br />
John Adams Kammarsymfoni. Och Nielsens och<br />
Sibelius symfonier. Musik som ställer krav och<br />
erbjuder utmaningar, och kanske skänker en och<br />
annan skön belöning. Men då måste man satsa<br />
allt.<br />
– För mig är yrket egentligen en fråga om liv<br />
och död. Jag måste ha det engagemanget annars<br />
kan jag inte prestera. Tekniken är nödvändig<br />
men uttrycket är det viktigaste i vår konst.<br />
<strong>Per</strong> Högberg minns än i dag när han som ung<br />
musiker satt i Radiosymfonikerna och hörde Ida<br />
Haendel spela den långsamma satsen i Sibelius<br />
violinkonsert.<br />
– Det var så fantastiskt att jag inte kunde hålla<br />
tillbaks tårarna. Jag tyckte det var lite genant<br />
och försökte vända mig bort, men sedan såg jag<br />
att min ärrade kollega också grät. Det är dom<br />
fantastiska ögonblicken man ser fram emot som<br />
musiker, och man vet aldrig när dom kommer.<br />
Kammarmusik skattar han högt: att spela<br />
kvartett är något speciellt. Han och kamraterna i<br />
Briokvartetten var den första ensemble som tog<br />
72 73
diplom i kammarmusik på musikaliska akademin<br />
i Stockholm och de spelade tillsammans i<br />
tolv år. Något han ibland kan sakna.<br />
– Det är en fantastisk musikform, jag tycker<br />
fortfarande det är den ultimata ensemblen.<br />
Där har violan sin givna roll, men som soloinstrument<br />
är den mer anonym. För tonsättarna<br />
har det alltid varit enklare att skriva violinkonserter<br />
än violakonserter: en violin skär igenom<br />
orkesterväven lättare än violan. Men det finns<br />
trots allt en rad fina violakonserter som exponerar<br />
instrumentets mystiska och diskreta kvaliteter:<br />
Berlioz Harold i Italien, Hindemiths Der<br />
Schwanendreher (den musikaliska gestaltningen<br />
av en svan som steks på spett) och Waltons<br />
violakonsert. Instrumentet förekommer också i<br />
många parfigurationer: som ena halvan i Mozarts<br />
musikaliska kärleksduett i Sinfonia concertante<br />
för violin och viola, som Sancho Panza till<br />
cellons Don Quixote i Richard Strauss symfoniska<br />
dikt, eller som älskaren mot nunnan Beatrice<br />
i Kurt Atterbergs Svit för violin, viola och stråkar<br />
(se sid 58). <strong>Per</strong> Högberg spelade i Don Quixote<br />
2010 och kommer nu att spela Atterbergs svit.<br />
– Den stötte jag första gången på när jag<br />
gick på ackis i Stockholm. Den har en speciell<br />
charm. Jag ser mycket fram emot att få göra den<br />
med Sara Trobäck Hesselink och Neeme Järvi.<br />
Med honom blir det alltid spännande, säger <strong>Per</strong><br />
Högberg.<br />
Viola är det instrument i orkestern som kan<br />
variera mest i storlek – från en något större violin<br />
till en rejäl sak som kräver långa armar och stora<br />
händer.<br />
– Spelar man i orkester är det mer bekvämt<br />
och praktiskt med ett inte alltför stort<br />
instrument.<br />
Klangskillnaden mellan instrumenten är också<br />
större än övriga stråkinstrument, från ljus till en<br />
mycket dov och mörk klangfärg.<br />
Att hitta en fin viola kan vara svårare än att<br />
hitta en fin violin, de gamla instrumentmakarna<br />
byggde helt enkelt fler violiner än övriga<br />
stråkinstrument. <strong>Per</strong> Högberg hade världens tur.<br />
Han har en gammal italienare han fick tag i hos<br />
en skånsk musiklärare som förvärvat den från en<br />
granne som fått den från en samlare.<br />
Det är en Pietro Palotta från 1808 som klingar<br />
mycket fint.<br />
Ett instrument att behålla för livet?<br />
– Jag är väldigt nöjd, det har en ljus och fin<br />
klang som jag trivs med.<br />
För att få ljud i en viola behövs också en stråke.<br />
– Den har stor betydelse för klangen, det kan<br />
skilja enormt mellan olika stråkar.<br />
Äldre franska stråkar står högt i kurs men är<br />
svåra att få tag i. För fem år sedan lånade han en<br />
stråke av en vän i Danmark. Efter fem minuter<br />
vände han sig till kollegan:<br />
– ”Om du någonsin funderar på att sälja den så<br />
köper jag!” Nyligen fick jag chansen vilket gjorde<br />
mig lycklig. Det är en stråke tillverkad omkring<br />
1910 av Victor Fetique och det är en fröjd att<br />
spela med den. Den ger en bra klang och har en<br />
härlig balans som hjälper spelet!<br />
Vill man höra en viola i all sin prakt blir<br />
det alltså tillfälle när <strong>Per</strong> Högberg spelar Kurt<br />
Atterbergs Svit för violin, viola och orkester<br />
tillsammans med orkesterns konsertmästare Sara<br />
Trobäck Hesselink den 31 maj och 1 juni. Och<br />
har ni inte möjlighet att gå på konserten finns det<br />
fler chanser: musiken spelas in för utgivning på<br />
skivbolaget Chandos.<br />
TOMORROW’S WORLD<br />
On land, at sea and in the air, the demands of global commercial<br />
transportation will continue to challenge both business and society.<br />
You can be sure one company with a long-term commitment to<br />
quality, safety and environmental care has the vision to deliver<br />
– Volvo Group.<br />
Find out more on www.volvogroup.com<br />
Volvo Trucks<br />
Renault Trucks<br />
Mack Trucks<br />
74 75<br />
UD Trucks<br />
Buses<br />
Construction<br />
Equipment<br />
Volvo Penta<br />
Volvo Aero<br />
Financial Services
Yvonne Qwarnström, 99 år<br />
TEXT kaTarina a karlsson foTo lina iksE<br />
Yvonne Qwarnströms systerdotter öppnar<br />
dörren när jag och fotografen Lina Ikse<br />
ringer på. Kaffekopparna är framdukade<br />
på det runda, vita bordet och Yvonne väntar<br />
på oss. Hon är lite tveksam först. Vem är vem?<br />
Med vem ska hon prata? Och fotografering får<br />
det absolut inte bli. Men det tar inte lång stund<br />
förrän vi är inne i ett samtal där Yvonne minns<br />
längre tillbaks än någon av oss kan, kanske<br />
någonsin kommer att kunna? För 1935 var<br />
Yvonne en av dem som sjöng vid invigningen<br />
av det nya Konserthuset. Hon minns tillfället<br />
mycket väl.<br />
– Det var underbart roligt! Vi skulle ha vita<br />
klänningar, annars var det alltid svart. Mamma<br />
hade sytt min, den var utsökt. Innan vi gick in<br />
på scenen hörde vi sorlet från salongen och då<br />
kändes det allt lite fladdrigt. Men sen, när vi gick<br />
in i ordentliga rader, ordentligt skulle det vara, då<br />
var det bara roligt. Hela salen var full av honoratiores,<br />
det var vita skjortbröst så långt man kunde<br />
se. De flesta hade ju frack. Vi sjöng Sången av<br />
Stenhammar. Om det gick bra? Inte gick det åt<br />
helsike i alla fall. Det gjorde det aldrig. Inte en<br />
enda gång. Efteråt var det middag på Börsen för<br />
de finare besökarna, vi som var lite lägre stående<br />
fick supé och dans på Valand. Jag blev uppvaktad<br />
av en trevlig kontrabasist hela kvällen.<br />
I fem år sjöng Yvonne i konserthuskören och<br />
hon minns tiden med glädje.<br />
– Tor Mann, han var jättetrevlig, han skojade<br />
på alla repetitioner. Sen var det en holländare<br />
som hette Mengelberg, han pratade sig igenom<br />
alla repetitioner. Men det gick bra ändå. Och så<br />
var det den här underbare dirigenten, vad hette<br />
han nu? Vi sjöng Brahms Ein deutsches Requiem<br />
och det liksom lyste om honom. Jag har börjat<br />
glömma lite. Det retar mig! säger Yvonne och<br />
bankar försiktigt en ådrad knytnäve i bordet.<br />
För Yvonne har det alltid varit självklart att<br />
hålla på med musik, det gjorde hela familjen.<br />
Morbror Oscar spelade i symfoniorkestern,<br />
Yvonne började sjunga i kyrkan redan när<br />
hon var sex-sju år. Hon kan inte peka ut några<br />
höjdpunkter, det verkar som om allt som<br />
hade med musik att göra var en enda räcka av<br />
höjdpunkter.<br />
– Det bästa var att man fick vara med, blev<br />
antagen! Musiken har varit det bästa i mitt liv,<br />
den klassiska musiken. Inte pop, det har jag<br />
aldrig tyckt om.<br />
Antagningsprovet bestod i att sjunga skalor<br />
och sjunga från bladet. En sopran, som Yvonne,<br />
behövde inte ha något högt c, det räckte med a.<br />
– Min röst var rak och klar, inga biljud, säger<br />
Yvonne.<br />
Vid flera tillfällen fick hon uppleva att stå på<br />
samma scen som de riktigt stora sångarna; Jussi<br />
Björling, Birgit Nilsson, Hjördis Schymberg och<br />
Einar Beyron.<br />
Den sistnämnde var rätt pigg på flickor, får vi<br />
veta, men han prioriterade inte körens damer.<br />
– Nej, vi var nog för lågt stående, det var inte<br />
oss han var ute efter.<br />
76 77
Apropå flörtande kommer vi in på Sigurd<br />
Björling som förstärkte kören ibland.<br />
– Han var en riktig flörtis, ja till den milda<br />
grad! Men å vad han var duktig! Han ställde sig<br />
inpå en. Kanske var jag hans typ?<br />
Yvonne var dock inte lika lockad av honom.<br />
– Jag stack!<br />
När vi pratar om vilken musik Yvonne tyckte<br />
bäst om att sjunga räknar hon upp Bachs<br />
h-mollmässa, Beethovens Missa Solemnis,<br />
Brahms och Mozarts rekvier. Minnena är många.<br />
Två romanskonserter minns hon också med<br />
särskild glädje.<br />
– En var med Elisabeth Schwarzkopf och den<br />
andra med Dietrich Fischer-Diskau. I två timmar<br />
sjöng dom för ett fullsatt konserthus. Dom stod<br />
precis blickstilla, det var inget hejsan. Men när de<br />
öppnade munnen...<br />
Yvonne går fortfarande på konserthuset<br />
ibland, när systerdottern kan följa med.<br />
– Det verkar vara större krav på kören idag,<br />
tycker hon. Och musikerna också. Man måste<br />
vara så jäkla begåvad för att komma nånstans!<br />
Som Dudamel, han är en käck kille och väldigt<br />
duktig dirigent, tar sig an barn.<br />
Är publiken annorlunda idag?<br />
– Kanske att man är mera klädd i jeans och<br />
ulltröjor. Så var det inte förr, då var det ju något<br />
att gå på konsert! Och jag tycker att de skulle<br />
göra fler körverk.<br />
När Yvonne hade sjungit fem år i konserthuskören<br />
flyttade hon till Stockholm för att jobba på<br />
bank. Men även där gick hon med i konserthusets<br />
kör där hon fick sina bästa vänner, vänner<br />
för livet.<br />
Någon hade sagt att en sopran bör pensionera<br />
sig vid 53, så då slutade Yvonne. Men på banken<br />
fortsatte sjungandet och numera blir det kanske<br />
en och annan snapsvisa och så sjunger hon i<br />
badrummet förstås.<br />
– Jag har haft ett bra liv, ett trevligt liv med<br />
mycket roligt. En bra man fick jag också efter<br />
tio års jagande. Ja, egentligen var det väl så att vi<br />
väntade med att gifta oss tills vi fick en bostad<br />
och det var ju så ont om bostäder under kriget.<br />
Han var nio år yngre än jag var, men han dog<br />
före mig ändå.<br />
I sommar fyller Yvonne 100 år.<br />
– Tror du jag kan önska mig ett kort i födelsedagspresent,<br />
till orkesterns konserter?<br />
Jag säger att det tror jag säkert, och förfrågan<br />
till Konserthusets ledning är härmed framförd.<br />
Lina plockar fram sin kamera och det går<br />
bra trots tidigare protester. Vi är så betagna av<br />
Yvonne och hennes minnen att vi nästan inte kan<br />
slita oss, och hon verkar lika förtjust hon, över att<br />
återuppleva äldre tider.<br />
När jag står i tamburen och snör på mig<br />
kängorna knackar Yvonne mig på ryggen.<br />
– Bruno Walter! Det var Bruno Walter han<br />
hette, den underbare dirigenten. Hans ansikte<br />
lyste som förklarat, det sken om honom! Och det<br />
var Brahms Ein deutsches Requiem vi sjöng!<br />
Vännerna väntar på dig<br />
Här är Götaplatsens egen hejarklack,<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s trofasta<br />
supporterklubb som följer sitt favoritlag<br />
i vått och torrt. Vill du få ytterligare inblickar i<br />
orkesterns och musikens underbara värld och<br />
samtidigt lära känna några av ortens trevligaste<br />
och mest musikintresserade människor – gå med<br />
i <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s vänner.<br />
– Vår huvuduppgift är att stödja orkesterns<br />
arbete både när det gäller publik och konserttillfällen.<br />
Det märks bland annat de lördagsförmiddagar<br />
när vi arrangerar Fikastråket, kaffe,<br />
smörgås och kammarmusik med musiker ur<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>, och när vi delar ut våra<br />
årliga stipendier till musiker i orkestern, säger<br />
styrelseledamoten Peter Schéle.<br />
Vänföreningen bildades 1985 och har under<br />
åren varit en aktiv stödorganisation som månar<br />
både om orkestern och sina medlemmar. En stor<br />
insats gjordes av föreningsmedlemmen Gunnel<br />
Kahlefeldt som guidat tusentals människor i<br />
Konserthuset och arrangerat träffar där vänföreningens<br />
medlemmar mött berömda solister<br />
och dirigenter. Hon har numera trappat ned<br />
och överlåtit en del av det publika arbetet till<br />
Peter Schéle som har erfarenhet från liknande<br />
uppdrag hos Kungliga Filharmonikerna där han<br />
arbetade under många år (och dessförinnan hos<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> som marknadschef).<br />
– Vi anordnar flera träffar per säsong med<br />
föredrag av orkesterns kontrabasist Jan Alm,<br />
en inspirerande och oerhört musikkunnig<br />
föredragshållare, samt forskaren och författaren<br />
Jan Ling som gärna delar med sig av sin rika<br />
kunskap. Vi arrangerar även årliga resor. I augusti<br />
går färden till operafestspelen i Glyndebourne<br />
söder om London, säger Peter Schéle.<br />
Stämningen är kamratlig och avspänd på<br />
träffarna som ofta ger upphov till spännande<br />
diskussioner om musik och artister. Inte sällan<br />
råder det delade meningar!<br />
Enligt stadgarna ska föreningen ” stödja<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> i deras verksamhet<br />
såväl ekonomiskt som opinionsmässigt”.<br />
Vänföreningens bidrag har under åren möjliggjort<br />
flera prominenta artistbesök och vissa<br />
inspelningsprojekt. En stor del av medlen<br />
kommer från föreningens generösa företagsmedlemmar.<br />
Men kärnan i föreningen är alla<br />
enskilda, musikälskande medlemmar som sätter<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> före det mesta, klubbens<br />
tvättäkta supporters.<br />
www.gsvanner.se<br />
78 79
7 frågor<br />
En snabbpresentation av medarbetare på podiet eller<br />
kontoret som alla arbetar för att du ska få en så bra<br />
konsertupplevelse som möjligt. Den här gången tar vi<br />
pulsen på Pontus Westman, podietekniker som ser till<br />
att violinerna inte sitter för långt bak och att dirigenten<br />
har rätt partitur på notstället.<br />
Hemlig last<br />
Om jag är på ett antikvariat och ser en roman om<br />
kommissarie Maigret av Georges<br />
Simenon som jag inte har, så köper<br />
jag den. Helst ska den vara i<br />
Delfinserien. Jag slukar den<br />
innan helgen är slut<br />
och avrundar gärna<br />
med 200 gram<br />
Marabou schweizernöt.<br />
PAusfikA för två<br />
eller middAg för<br />
1200 <strong>Per</strong>soner<br />
Kaffe och kaka? Inga problem. Trerätters till festkvällen? Det fixar vi.<br />
Middagsbokning till abonnemangets alla konserter? Då får du vara<br />
ute i god tid för antalet platser är begränsat! Kontakta oss så ordnar<br />
vi lösningen just för dig, från en till 1200 personer.<br />
Hobby<br />
Mitt band Lady Banana. Vi skriver musik, spelar<br />
själva in den och försöker göra en video till varje låt.<br />
I sommar åker vi förhoppningsvis till Frankrike och<br />
spelar.<br />
Min oas<br />
Dirty Records på Andra Långgatan går jag till så<br />
fort jag får chansen. Jag samlar lite på vinylsinglar<br />
och på ”Dirty” kan jag även dricka fantastiskt kaffe.<br />
Favoritmusik<br />
Just nu, så är det fransk garagerock, Bo Diddley,<br />
och Sjostakovitj som gäller. Gärna elfte och tolfte<br />
symfonierna.<br />
Mitt livs överraskning<br />
När min bror ringde i somras och frågade om jag ville<br />
segla runt Spetsbergen blev jag faktiskt stum. En veckas<br />
betänketid fick jag. Jag är inte mycket för naturen<br />
annars, men kunde inte låta bli. Det var en fantastisk<br />
resa.<br />
Mitt tips<br />
Vara Konserthus är definitivt värt ett besök. Klangen är<br />
lite annorlunda och det ligger ju faktiskt bara en timme<br />
bort. Man hinner tillbaka till Göteborg före kl 23.<br />
Äter helst<br />
Hasselbackspotatis, pistagenötter och råbiff på<br />
Restaurang Stearin.<br />
Ibland är det bra om det inte hörs<br />
Foto: Anna Hult<br />
Maskindelar ska inte höras.<br />
Förutom energieffektiva kullager, tätningar och<br />
smörjsystem har SKF ett stort sortiment av<br />
instrument för att bland annat upptäcka maskinljud<br />
och vibrationer. Så idag bidrar våra tusentals<br />
produkter och tjänster till en bättre miljö, inte bara<br />
genom bättre hushållning med naturens resurser,<br />
utan även genom minskat buller.<br />
Att minska friktion har varit vårt mål ända sedan<br />
starten 1907. Att det sen i sin tur minskar oljud,<br />
det bjuder vi på.<br />
The Power of Knowledge Engineering<br />
Läs mer om vårt arbete på<br />
www.skf.com
VÄLKOMMEN TILL RÖRELSEFRIHETEN.<br />
Nya Volvo V60 Sportswagon. Nu även med DRIVe.<br />
NYA VOLVO V60 KOSTAR FRÅN CA 234900:- (T3) - 397000:- (T6 AWD) EXKL LOKAL UTRUSTNING. BRÄNSLEFÖRBRUKNING BLANDAD KÖRNING 4,5 L - 10,2 L/100 KM.<br />
KOLDIOXIDUTSLÄPP CO2 G/KM 119 G (DRIV-E) - 237G (T6 AWD). MILJÖKLASS EURO5. BILEN PÅ BILDEN ÄR EXTRAUTRUSTAD. NÄR DU KÖPER EN NY VOLVO INGÅR<br />
VALLTID VOLVO ASSISTANS SAMT VAGNSKAE- OCH ROSTSKYDDSGARANTI. WWW.VOLVOCARS.SE<br />
Säg farväl till begränsningarna och välkommen till<br />
rörelsefriheten. Med nya Volvo V60 Sportswagon<br />
kommer du förmodligen hitta på lite mer, lite oftare.<br />
Symfonikrysset 4<br />
VINN EN HELKVÄLL På KONSErTHUSET!<br />
1. Kommande Artist in Residence i Göteborg<br />
2. Här firas helgdag med musik<br />
3. Klopstock skrev om den, Mahler komponerade<br />
4. Han har snart tre orkestrar<br />
5. Räddade Fidelio ur fängelset<br />
6. Barbara<br />
7. All heder åt honom<br />
8. Gillar surkål<br />
9. Har fått en ny stråke<br />
Ledtrådar hittar du i detta magasin.<br />
Skicka in rätt ord (den grå lodräta raden) senast den 25 juni till podiet@gso.se eller<br />
till Podiet, <strong>Göteborgs</strong> Konserthus, 412 56 Göteborg.<br />
Vinnaren får två biljetter till en valfri konsert med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och en<br />
trerätters middag för två i restaurangen.<br />
82 Volvo. for life<br />
83<br />
5<br />
7<br />
I Symfonikrysset nr 2 var Bronfman den rätta lösningen. Det kunde Mona Sandqvist i Göteborg som<br />
härmed får biljetter och middag som pris. Grattis!<br />
KLART FÖR SÄNDNING<br />
Nu är allting riggat: tre fasta kameror i Stora salen,<br />
fem mobila, samt ljud- och bild-mixer med stora<br />
bildskärmar i det nybyggda kontrollrummet. Omkring<br />
sex konserter kommer att läggas ut på webben säsongen<br />
2012-2013 och tre-fyra konserter sänds live<br />
på biografer i Göteborg, Västra Götaland och övriga<br />
Sverige. Se www.gso.se under hösten!<br />
Håll dig uppdaterad:<br />
www.facebook.com/GothenburgSymphony<br />
www.youtube.com/Nationalorkestern<br />
Eller gå in på vår hemsida www.gso.se<br />
och klicka dig vidare.<br />
www.twitter.com/gbgsymfoniker<br />
www.blogg.gso.se<br />
www.spotify.com<br />
3<br />
2<br />
8<br />
1<br />
9<br />
4<br />
6
orkesterns uppdrag från regionen<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>, Sveriges Nationalorkester,<br />
bidrar till regionens attraktivitet och spelar<br />
en viktig roll i den regionala utvecklingen.<br />
Orkestern har stark internationell lyskraft och<br />
har som ambition att inom tio år positionera sig<br />
som en av världens främsta. Kvalitetsutveckling<br />
och fördjupad kunskap inom området ska<br />
uppnås i internationell konkurrens och genom<br />
medvetna satsningar ska nya scener erövras som<br />
regelbundet återkommande spelplatser.<br />
Som en av regionens framgångsrika musikinstitutioner<br />
ska <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> under<br />
uppdragsperioden särskilt utveckla barn- och<br />
ungdomsverksamheten samt genom nya<br />
konsertformer möjliggöra för fler människor att<br />
möta den klassiska musiken. Under uppdragsperioden<br />
ska nya kontaktytor utvecklas regionalt,<br />
nationellt och internationellt.<br />
<strong>Symfoniker</strong>na har till sitt förfogande ett unikt<br />
hus med många möjligheter till möten och<br />
upplevelser och ska under uppdragsperioden ta<br />
initiativ till nyskapande samarbetsprojekt och<br />
partnerskap på musikområdet. Målgrupper för<br />
samverkan är kultur- och musikskolor, konsertarrangörer<br />
och det fria musiklivet. Arbetet med<br />
jämställdhet och mångfald inom scenkonstområdet<br />
är fortsatt prioriterat.<br />
Vägen till toppen<br />
TEXT sTEfan nävErmyr foTo michaEl larsson<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> AB drivs med utgångspunkt från ett uppdrag av<br />
verksamhetens ägare och huvudman, Västra Götalandsregionen. Här intill<br />
kan du läsa uppdraget för 2012-2014.<br />
ett mål är att nå nya publikgrupper. Hur<br />
gör vi det, Helena Wessman, vD och<br />
konstnärlig chef?<br />
– På många olika sätt. Våra After Work-<br />
konserter med musik och mat lockar människor<br />
som aldrig har varit i Konserthuset tidigare.<br />
Jag gick runt senast och talade med folk som<br />
tycker det är ett perfekt koncept – lagom<br />
lång konsert och avslappad stämning. Våra<br />
Popicalkonserter där musiker ur <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong> möter aktuella popartister drar en<br />
ny publik som också letar sig in till våra vanliga<br />
konserter. Utomhuskonserterna i Slottsskogen<br />
och på Götaplatsen är också väldigt viktiga. På<br />
sportlovet nästa år kommer orkestern att bilda<br />
ensembler som åker ut och spelar på nya ställen<br />
i regionen. Här får alla människor chansen att<br />
uppleva <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och vi välkomnar<br />
dem till nya upplevelser i <strong>Göteborgs</strong> Konserthus.<br />
Vår ambassadörsverksamhet har även den blivit<br />
en stor framgång – nybörjare får möjlighet att<br />
testa vårt provabonnemang och se verksamheten<br />
bakom kulisserna.<br />
Du började själv spela tidigt och månar om de<br />
yngre?<br />
– Vår barn- och ungdomsverksamhet är en<br />
dörröppnare för de unga. Särskilt samarbetet<br />
med El Sistema Göteborg som vi gav konserter<br />
med nyligen i Konserthuset. Våra musiker<br />
åker ut till Hammarkullen och Hisingen varje<br />
månad och träffar och spelar med barnen.<br />
Sedan har vi konstnärliga residens för barn och<br />
ungdom, tonsättaren Paula af Malmborg Ward<br />
och regissören Svante Grogarn som skapar nya<br />
konsertproduktioner där de unga är involverade,<br />
och står i begrepp att starta ett mentorprogram<br />
som vänder sig till ungdomsorkestrar inom<br />
kulturskolan.<br />
<strong>Göteborgs</strong> symfoniker ska också bli tillgängliga<br />
för alla som inte har möjlighet att ta sig till<br />
konserthuset?<br />
– Det digitala Konserthuset kommer förhoppningsvis<br />
att nå många nya grupper! Vi har med<br />
hjälp av en donation från Stena byggt en helt ny<br />
TV-studio och kommer framöver att sända våra<br />
konserter på nätet och digitala biografer. De som<br />
är ute och surfar kommer förhoppningsvis att<br />
hitta <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> och kanske få en<br />
musikalisk kick: ”Oj vad häftigt, det vill jag höra<br />
live!”<br />
I uppdraget liksom i företagets vision är<br />
ambitionen att <strong>Göteborgs</strong> symfoniker fram till<br />
2020 ska positionera sig som en av världens<br />
främsta orkestrar. kan du utveckla det?<br />
– Att ha en världsorkester i en region som<br />
Västra Götaland sätter oss på kartan. Där<br />
handlar det om attraktionskraft och vår ambition<br />
att ge publiken den absolut högsta kvalitén. För<br />
vår egen del gäller det att ha högt ställda mål för<br />
att orkestern ska känna sig motiverad i utvecklingen.<br />
Om vi slår oss till ro börjar vi genast<br />
backa, man måste alltid försöka bli bättre. Vägen<br />
dit är att samarbeta med de bästa dirigenterna<br />
och solisterna i slagkraftiga program, det är<br />
kärnan. Turnéverksamheten är också viktig, att<br />
vi syns och hörs på de viktiga internationella<br />
scenerna. Liksom skivinspelningsprojekt som ger<br />
eko i världen. Allt detta tillsammans kan få oss<br />
att förverkliga vårt mål.<br />
84 85
Det var en gång… <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s<br />
moderna framgångssaga började för omkring<br />
30 år sedan med en ambitiös orkester, en<br />
initiativrik chef och en entusiastisk chefdirigent.<br />
Sponsorpengar från Volvo, 20 nya musiker, skivinspelningar<br />
för BIS, utlandsturnéer och – Slottsskogen!<br />
Vilken genial idé, att ge konsert i stans gröna oas.<br />
Dåvarande chefen Björn Simensen har berättat hur han<br />
ruvat på idén och på söndagarna<br />
letade efter en lämplig plats.<br />
Trädgårdsföreningen bedömdes<br />
som för liten men Slottsskogen, ja<br />
Slottsskogen borde räcka till.<br />
Meteorologer menade att risken för<br />
regn var minst i början av juni så då<br />
siktade man in sig på den veckan.<br />
Till konserten behövdes en<br />
konferencier, en presentatör som var välkänd och<br />
kunde skapa god kontakt med publiken. Diskussionens<br />
vågor gick säkert höga när man pratade namn:<br />
göteborgare eller göteborgska, populär, käck – och inte<br />
minst musikalisk. Vem kan passa? Valet föll på Stefan<br />
Ljungqvist. Den fryntlige trubaduren och operasångaren<br />
med sonor stämma och brett register var som<br />
klippt och skuren för uppgiften. Han glänste vid denna<br />
tid som ”komiskt ankare” i Hagge Geigerts revyer på<br />
Lisebergsteatern och blev i samma veva rikskänd som<br />
den tafflige polisen Evald Larsson i de omåttligt<br />
populära TV-serierna Polisen i Strömstad.<br />
Vädrets makter höll i sig när orkestern äntrade<br />
podiet framför Björngårdsvillan söndagen den 3 juni.<br />
Året var<br />
1984<br />
På programmet stod bland annat musik ur Sound of<br />
Music, eller ”sund av musik” som Stefan Ljungqvist<br />
vitsade till det. Efter allsången tillade han: ”Nu kan ni<br />
gå hem och skryta med att ni debuterat med <strong>Göteborgs</strong><br />
<strong>Symfoniker</strong>!”<br />
GP var på plats liksom GT, och i kvällstidningen<br />
intervjuade Tore Lund en av alla besökare i det stora<br />
folkhavet. Mats Annelund var där med familjen:<br />
”Vi brukar inte ha tid att se<br />
<strong>Symfoniker</strong>na i Konserthuset men<br />
när de spelar här tog vi tillfället i<br />
akt. Och så gick det ju lätt att ta<br />
med sig barnen.”<br />
När Stefan Ljungqvist frågade<br />
publiken om inte Slottsskogskonserten<br />
kunde bli en tradition<br />
kom en varm, spontan applåd.<br />
Han fick rätt. <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> har gjort sammanlagt<br />
26 konserter i Slottsskogen. 2008 blev Slottsskogskonserten<br />
en del av nationaldagsfirandet vilket betyder<br />
att den sedan dess äger rum den 6 juni varje år. Bara tre<br />
gånger har konserterna ställts in: 1985, 1992 och 1993.<br />
Neeme Järvi har dirigerat tio av konserterna, inklusive<br />
premiären 1984. Då ledde han <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> i<br />
ledmotivet från TV-serien Onedinlinjen och Duke<br />
Ellingtons Solitude, och ackompanjerade publiken i<br />
Den blomstertid nu kommer. ”Slottsskogen är den<br />
bästa konsertsal jag vet” har Neeme Järvi sagt. Och om<br />
vädrets makter står bi kan han och orkestern säkert<br />
räkna med mångdubbelt fler besökare än de 6000<br />
personer som var med första gången 1984.<br />
musik i det grönA!<br />
slottsskogen<br />
6 juni kl 14.00<br />
86 87
”Med passionerad övertygelse och kärleksfullt handlag”<br />
Det är konsert. Ljuset i salongen dämpas och publiksorlet<br />
tystnar. Alla väntar spänt på en dirigents entré.<br />
Applåder, dirigenten hälsar i hand med konsertmästaren<br />
som om de aldrig träffats förut…<br />
Så långt är de flesta konsertupplevelser sig ganska<br />
lika, men sedan, när lungor fylls och läppar formas,<br />
tagel stryker sträng, metaller och exotiska träslag<br />
förenas i en filharmonisk svängning, skiljer sig konserterna<br />
åt. För vem bestämmer vilka noter som står på<br />
notställen? <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s repertoar bestäms<br />
till stor del av programutskottet. Att sammanställa<br />
orkesterns val av dirigenter, solister och repertoar är<br />
en oerhört fascinerande uppgift och kan liknas vid ett<br />
enormt pussel, där varje bit ska passa ur en rad olika<br />
perspektiv. Vår publik ska först och främst bjudas på<br />
en formidabel konsertupplevelse. Sedan ska orkestern<br />
hållas i trim med en konstnärligt utmanande repertoar.<br />
Abonnemangsserier skall vara omfångsrika oavsett om<br />
de är stora eller små. Vi ska ha tonvikt på den nordiska<br />
repertoaren, göra nyskapande produktioner för barn<br />
och unga och aktivt leta efter framstående kvinnliga<br />
tonsättare och dirigenter. Nya verk ska beställas,<br />
inspelningar och turnéprogram planeras. Våra mest<br />
eftertraktade solister och dirigenter måste bokas med<br />
tre års framförhållning om ens det räcker. Ibland krävs<br />
snabba beslut där magkänslan säger att vi måste våga<br />
chansa, som 2005, då en okänd Gustavo Dudamel<br />
ersatte Neeme Järvi på <strong>Symfoniker</strong>nas Promskonsert i<br />
Royal Albert Hall.<br />
Men vad gör ett bra konsertprogram? Som metafor<br />
kan man använda en utsökt middag för våra öron. Det<br />
krävs fina råvaror, variation och spännande kombinationer.<br />
Allt omsorgsfullt serverat med en passionerad<br />
övertygelse och ett kärleksfullt handlag. Vilka verkkombinationer<br />
som passar är förstås högst personligt men<br />
det får inte vara grädde i allt: senromantiker som<br />
Rachmaninov, Wagner, Strauss, Elgar, Alfvén mår bäst<br />
i samspel med något syrligt, kryddstarkt eller renande;<br />
varför inte Saariaho, Haydn, Stravinsky eller Adès?<br />
Några få tonsättare, bland dem Mozart, klarar sig i<br />
sällskap med vem som helst. Den engelske dirigenten<br />
Andrew Manzes första besök hos <strong>Symfoniker</strong>na fokuserade<br />
på Johannes Brahms utan att vi spelade något<br />
originalverk av honom! Konserten inleddes med Elegy<br />
for Brahms av Hubert Parry, fortsatte med Mozarts<br />
Pianokonsert nr 17 med Brahms egna solokadenser.<br />
Huvudnummer var Schönbergs färgrika orkestrering<br />
av Brahms pianokvartett i g-moll som även spelades i<br />
original som bonus efter orkesterkonsertens slut. Ett<br />
genialt program, både originellt och variationsrikt med<br />
enastående verk.<br />
Allt som oftast bestäms programmet utifrån en rad<br />
pragmatiska förutsättningar. Vi kanske tänker oss en<br />
sångsolist med barockarior före paus och ber dirigenten<br />
X att göra ett neoklassiskt verk, till exempel Mathis<br />
der Maler av Hindemith.<br />
– Nej, jag vill absolut göra Tjajkovskijs fjärde, det gör<br />
jag alltid första gången jag gästar en ny orkester, säger<br />
dirigenten.<br />
Eller en stjärnsolist som den aktuella säsongen bara<br />
spelar Brahms violinkonsert. Ibland finns utommusikaliska<br />
argument: en konsert kan ha ett speciellt tema<br />
såsom en stad, ett år, randiga djur eller ett transportmedel<br />
och ibland hamnar diskussionen på det som inte är<br />
musiken: pausen. Hur viktig är den? Ska vi ha ett kort<br />
stycke på 10-15 minuter och sedan paus före Mahlers<br />
sjätte symfoni eller Brahms Ein deutsches Requiem?<br />
Ska vi uppmärksamma födelse- eller dödsår? ”Jag ser<br />
att Gesualdo varit död i 400 år, borde vi inte spela<br />
något?” ”Nej, låt oss vänta tills vi gör en temakonsert<br />
om passionsmördare…”<br />
Turnéprogrammen ska representera vår konstnärliga<br />
särart och kvalité. Vi vill gärna vid sidan av den ofta<br />
efterfrågade internationella repertoaren resa med något<br />
nordiskt verk och gärna en svensk solist. Repertoaren<br />
är oerhört rik. Den rymmer flera gyllene tidsåldrar och<br />
man upptäcker ständigt fantastisk musik att programsätta<br />
bortom standardrepertoarens mest spelade verk.<br />
Om man själv vill botanisera i <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>s<br />
arkiv www.gso.se/historik finner man att djärva blandningar<br />
var vanligare i orkesterns tidigaste period. Man<br />
började ofta med symfonin, till exempel Sibelius tvåa<br />
och slutade med ett par uvertyrer eller en stärkande<br />
marsch och däremellan kunde det vara flera solister i<br />
kortare soloverk. I dag skulle ett sådant programförslag<br />
generera åtskilliga mejl och telefonsamtal. Samtidigt lär<br />
det oss att konsertformen hela tiden ska utvecklas.<br />
En vän till mig argumenterade för att solokonserten<br />
alltid borde komma sist.<br />
Anledningen var något udda. Han var en hårt<br />
arbetande man som älskade att gå på konsert men<br />
somnade nästan ofelbart någonstans i uvertyrens<br />
sidotema och vaknade upp först efter att solisten fick<br />
stående ovationer och blommor… Vid våra livliga<br />
sammanträden har det någon gång diskuterats om att<br />
kunna erbjuda sovkonserter med kudde (!) för trötta<br />
åhörare. En tidigare VD var oerhört fäst vid idén om<br />
en doftkonsert. Tänk er en svavelosande häxsabbat i<br />
Berlioz Symphonie fantastique eller söta, orientaliska<br />
dofter i Rimskij-Korsakovs Scheherazade! Som tur är<br />
kan ju våra öron registrera allt detta; det må vara en<br />
soluppgångs värmande strålar i Strauss Alpsymfoni<br />
eller ett stilla sommarregn ur Alfvéns Bergakungen.<br />
Det är faktiskt helt i sin ordning att någon gång slumra<br />
in också för att vila intrycken. Men om man har<br />
problem med snarkning kanske man bör undvika ett<br />
framförande av John Cages klassiska 4’33* – om man<br />
inte vill debutera som solist förstås!<br />
Johan Stern<br />
Programsättningens riktlinjer stakas ut av programkollegiet<br />
(ett 30-tal medlemmar från orkester och<br />
administration) och orkesterns konstnärliga råd.<br />
Detaljplaneringsarbetet görs i stor utsträckning av<br />
programutskottet som består av Helena Wessman,<br />
VD och konstnärlig chef, Sten Cranner, planeringschef,<br />
Karin tufvesson Hjörne, konstnärlig rådgivare,<br />
tuula Fleivik, altviolinist, Johan Stern, cellist, Charles<br />
DeRamus, kontrabasist och Stefan Nävermyr, redaktör.<br />
Chefdirigenten har också ett betydande inflytande,<br />
särskilt när det gäller de egna programmen.<br />
*4’33 är ett smått legendariskt stycke av John Cage där<br />
musikern enligt instruktionerna ska sitta overksam<br />
under styckets tre satser. tanken är att omgivande miljöljud<br />
ska bilda stycket, även om många uppfattar det som<br />
fyra och en halv minuts tystnad.<br />
88 89
skivbiblioteket klappat och klart<br />
1984 kunde en<br />
fullpris-CD kosta<br />
199 kr eller mer.<br />
Idag kan man få en<br />
box med 50 CD för<br />
700-800 kr. Snacka<br />
om prisvärt. Jag kan<br />
inte tänka mig en<br />
bättre introduktion<br />
till klassisk musik än<br />
The Decca Sound, det<br />
engelska skivbolagets<br />
tjocka box med mer<br />
än 55 års högklassiga<br />
inspelningar. Redan<br />
när Decca gjorde sina<br />
första kommersiella<br />
stereoinspelningar 1954<br />
låg man i främsta ledet<br />
vad klang och ljudkvalitet<br />
beträffar. En av de<br />
första som hoppade på stereotåget var dirigenten<br />
Ernest Ansermet, schweizaren som var vän<br />
med och i flera fall uruppförde verk av Debussy,<br />
Stravinsky, de Falla och Ravel. Hans legendariska<br />
inspelningar av Debussys La mer finns med,<br />
liksom orkesterverk av de Falla. Andra berömda<br />
Decca-artister som Vladimir Ashkenazy<br />
(Rachmaninovs tredje pianokonsert), Charles<br />
Dutoit (orkestermusik av Ravel), Herbert von<br />
Karajan (Holsts Planeterna med Wiens filharmoniker)<br />
är självklart med. Det bästa med en sådan<br />
här box är inte alla legendariska inspelningar<br />
man känner igen, utan upptäckterna man får på<br />
köpet. Boxen innehåller musik från barocken –<br />
Bach med Münchinger – till modernister som<br />
Ives och Varèse med Zubin Mehta. Sångarna<br />
går inte av för hackor: Renée Fleming, Dame<br />
Joan Sutherland, Cecilia Bartoli, José Carreras,<br />
Placido Domingo och Luciano Pavarotti. Allt i<br />
Deccas berömda sound, kanske bäst representerat<br />
i Mahlers åttonde symfoni med Sir Georg<br />
Solti och Chicago Symphony inspelad av Deccas<br />
dåvarande chefstekniker, ljudgeniet Kenneth<br />
Wilkinson. Dra upp volymen på stereoanläggningen<br />
och njut!<br />
Ett utmärkt komplement till Decca-boxen är<br />
Mercury Living Presence, också det en rejäl låda<br />
med 50 CD från det amerikanska skivbolaget<br />
som med producenten Wilma Cozart Fine och<br />
äkta maken och inspelningsteknikern Robert<br />
Fine skapade några av de mest häpnadsväckande<br />
och kraftfulla inspelningarna av orkestermusik<br />
under 1950- och 1960-talen. Inte alltid lika<br />
kända orkestrar och dirigenter som Decca men<br />
profiler som gjorde några av epokens finaste LP:<br />
Rachmaninovs tredje pianokonsert med Byron<br />
Janis, Tjajkovskijs Nötknäpparen och Stravinskys<br />
Eldfågeln med Antal Doráti och London<br />
Symphony, samme dirigent och Minneapolis<br />
Symphony i Tjajkovskijs 1812-uvertyr komplett<br />
med kyrkklockor och kanoner (!) samt<br />
Henryk Szeryng i Brahms, Mendelssohns och<br />
Schumanns violinkonserter. Ej att förglömma:<br />
Osipovs statliga ryska balalajkaorkester i ett<br />
knippe folksånger inklusive Natt i Moskva<br />
där knäppta balalajkor i alla storlekar får hela<br />
rummet att vibrera. Här kan man verkligen tala<br />
om närvarokänsla, den kvalitet som fick Mercury<br />
att kalla sin klassikerserie Living Presence.<br />
STEFAN NÄVErMyr<br />
ny samlingsskiva med dudamel<br />
På Gustavo Dudamels nya CD Discoveries medverkar några av världens<br />
finaste orkestrar: Wiens filharmoniker, Berlins filharmoniker… och<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Gustavo har valt scherzot ur Bruckners nionde<br />
symfoni – tio minuter rå energi – som hämtats från den trippelbox<br />
med <strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> som Deutsche Grammophon gav ut förra<br />
året. Discoveries innehåller även klassiska highlights som Beethovens<br />
femma, Saint-Saëns backanal ur Simson och Delila, Tjajkovskijs trepak<br />
ur Nötknäpparen samt adagiettot ur Mahlers femte symfoni.<br />
NYTT & BLANDAT<br />
kulturnämndens nye<br />
ordföranden<br />
Västra Götalandsregionens<br />
kulturnämnd har fått en ny<br />
ordförande: Alex Bergström<br />
(S) från Falköping. Han ersätter<br />
Anneli Stark (intervjuad<br />
i Podiet nr 1) som avgick i<br />
januari då hennes arvoden för<br />
politiska uppdrag var för höga<br />
för att tillåta den visstidspension<br />
hon erhöll. Hon valde då<br />
att avsäga sig uppdraget som<br />
ordförande för kulturnämnden.<br />
Alex Bergström har tidigare<br />
suttit i styrelsen för Film i Väst<br />
och har bland annat uppdrag<br />
i kollektivtrafiknämnden och<br />
styrgrupper för IT-verksamhet.<br />
Han är också ledamot i<br />
regionstyrelsen.<br />
Ett klick så är det klart<br />
I Podiet nr 1 tipsade vi om<br />
sajter där man kan köpa och<br />
ladda ner klassiska inspelningar<br />
av högsta kvalitet. Vi missade en<br />
av de viktigare:<br />
www.eclassical.com<br />
Det är en svensk hemsida,<br />
ja, närmare än så: göteborgsk.<br />
Företagets VD George Olvik<br />
hälsar att eclassical kan erbjuda<br />
ett stort antal 24-bitsinspelningar,<br />
studiokvalitet med<br />
väsentligt högre upplösning<br />
än CD-formatet. Här finns<br />
utgåvor från skivbolag som<br />
BBC Legends, BIS, Chandos,<br />
Collins Classics, cpo, Delos,<br />
Glossa, Intim musik, Naxos och<br />
Pentatone (nya flerkanalsinspelningar<br />
samt klassiska Philipsutgåvor<br />
i surround sound).<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> finns<br />
representerade på 57 inspelningar.<br />
Villkoren är generösa: är<br />
man inte nöjd med sitt köp får<br />
man pengarna tillbaka.<br />
Vi gick ändå till finalen<br />
Som vi berättade i förra Podiet<br />
nominerades skivbolaget Chandos<br />
och ljudteknikern Torbjörn<br />
Samuelsson till en Grammy i<br />
kategorin ”Best Engineered Album”<br />
för sin inspelning av Weinbergs<br />
tredje symfoni och fjärde sviten<br />
ur baletten Guldnyckeln med<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong>. Grammytrofén<br />
gick inte till Göteborg utan<br />
till den amerikanska inspelningen<br />
av Robert Aldridges opera Elmer<br />
Gantry som också vann pris för<br />
bästa operainspelning. Grammy<br />
är ju en i grunden amerikansk<br />
utmärkelse så valet är föga överraskande.<br />
Men all heder till Torbjörn<br />
Samuelsson vars inspelning valdes<br />
ut som en av de fem bästa i världen!<br />
Ett givet köp för<br />
alla som ännu inte<br />
skaffat CD:n. Finns<br />
på biljettkontoret.<br />
En flytande orkester<br />
Den 3 juni kommer London<br />
Philharmonic Orchestra att spela<br />
på en pråm i Themsen. Konserten<br />
ges med anledning av drottningens<br />
diamantjubileum – hon har suttit<br />
60 år vid rodret. Man räknar med<br />
att upp till 1000 båtar kommer att<br />
ansluta till festligheterna.<br />
90 91
göteborgs sYmfoniker<br />
sveriges nAtionAlorkester<br />
chefdirigenT<br />
GUSTAVO DUDAMEL<br />
försTe<br />
gäsTdirigenT<br />
CHRISTIAN ZACHARIAS<br />
chefdirigenT<br />
emeriTus<br />
NEEME JäRVI<br />
försTe<br />
konserTmäsTare<br />
PER ENOKSSON<br />
SARA TROBäCK HESSELINK<br />
alTernerande<br />
försTe konserTmäsTare<br />
VLAD STANCULEASA<br />
andre<br />
konserTmäsTare<br />
VAKANT<br />
tredje<br />
konsertmästAre<br />
VAKANT<br />
violin 1<br />
NICOLA BORUVKA<br />
YURY EFIMOV<br />
MATS ENOKSSON<br />
HELENA FRANKMAR<br />
BENGT GUSTAFSSON<br />
ANNIKA HJELM<br />
CECILIA HULTKRANTZ<br />
MICHAEL KARLSSON<br />
HELENA KOLLBACK HEUMAN<br />
BERTIL LINDH<br />
LOTTE LYBECK PEHRSSON<br />
HANS MALM<br />
ANN-CHRISTIN RASCHDORF<br />
KRISTINA RYBERG<br />
INGRID SJöNNEMO<br />
violin 2<br />
MARJA INKINEN ENGSTRöM*<br />
TERJE SKOMEDAL*<br />
ÅSA RUDNER**<br />
LARS ALEXANDERSSON<br />
MARIA ANDERSSON<br />
PER-OLOF APPELIN<br />
PERNILLA CARLZON<br />
CATHERINE CLAESSON<br />
JAN ENGDAHL<br />
LEONARD HAIGHT<br />
ANNICA KROON<br />
JAN LINDAHL<br />
ELIN STJäRNA<br />
INGRID STUREGÅRD<br />
THORD SVEDLUND<br />
VAKANT<br />
VAKANT<br />
viola<br />
PER HöGBERG*<br />
LARS MÅRTENSSON*<br />
TUULA FLEIVIK**<br />
SUSANNE BRUNSTRöM<br />
KARIN CLAESSON<br />
NILS EDIN<br />
HENRIK EDSTRöM<br />
BJöRN JOHANNESSON<br />
MAGNUS LUNDéN<br />
KEJO MILLHOLM<br />
BO OLSSON<br />
ELLINOR ROSSING<br />
VAKANT<br />
cello<br />
ERNST SIMON<br />
GLASER solocellist<br />
CLAES GUNNARSSON<br />
solocellist<br />
JOHAN STERN*<br />
PIA ENBLOM<br />
PAULA GUSTAFSSON APOLA<br />
ERIK HAMMARBERG<br />
OSCAR KLEVäNG<br />
KARIN KNUTSON<br />
PETRA LUNDIN<br />
ANDERS ROBERTSON<br />
GREGOR WYBRANIEC<br />
VAKANT<br />
konTrabas<br />
HANS ADLER*<br />
BO EKLUND*<br />
JAN ALM**<br />
CHARLES DeRAMUS<br />
JENNIFER DOWNING OLSSON<br />
MARC GRUE<br />
ERIK MOFJELL<br />
IDA ROSTRUP<br />
JENNY RYDERBERG<br />
flöjT<br />
ANDERS JONHäLL*<br />
HÅVARD LYSEBO**<br />
TINA LJUNGKVIST<br />
KENNETH WIHLBORG<br />
(även piccolaflöjt)<br />
oboe<br />
MÅRTEN LARSSON*<br />
CAROLINA GRINNE**<br />
NIKLAS WALLIN**<br />
engelskT horn<br />
BJöRN BOHLIN (även oboe)<br />
klarineTT<br />
URBAN CLAESSON*<br />
SELENA MARKSON ADLER**<br />
(även essklarinett)<br />
HENRIK NORDqVIST<br />
RAGNAR ARNBERG<br />
(även basklarinett)<br />
fagoTT<br />
ARNE NILSSON*<br />
ANDERS ENGSTRöM**<br />
EMILY HULTMARK<br />
CHRISTER NYSTRöM<br />
(även kontrafagott)<br />
horn<br />
LISA FORD*<br />
VAKANT**<br />
KRISTINA BORG<br />
DICK GUSTAVSSON<br />
INGRID KORNFäLT WALLIN<br />
KRISTER PETERSSON<br />
TrumpeT<br />
BENGT DANIELSSON*<br />
PER IVARSSON*<br />
PAUL SPJUTH**<br />
BöRJE WESTERLUND**<br />
Trombone<br />
LARS -GöRAN DIMLE*<br />
INGEMAR ROOS**<br />
VAKANT<br />
basTrombone<br />
JENS KRISTIAN SøGAARD<br />
Tuba<br />
MORTEN AGERUP<br />
harpa<br />
MASAYO MATSUO<br />
piano/celesTa<br />
ERIK RISBERG<br />
pukor<br />
HANS HERNqVIST*<br />
MARTIN öDLUND**<br />
slagverk<br />
ROGER CARLSSON*<br />
FREDRIK BJöRLIN**<br />
KENNETH FRANZéN<br />
*stämledare<br />
**alternerande stämledare<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> tillämpar<br />
rotation inom stråkstämmorna<br />
92 93
nästa nummer av Podiet<br />
kommer i augusti.<br />
ravel På franska<br />
Pianisten Hélène Grimaud återvänder<br />
till Göteborg med ett specialnummer<br />
ur repertoaren: ravels Pianokonsert i G-dur.<br />
DIrIGent ocH solIst: nIkolaj znaIDer<br />
Den danske musikern dirigerar Mahlers första symfoni<br />
och är solist i Nielsens violinkonsert.<br />
ett flammanDe sken<br />
Vi samtalar med orkesterns solocellist Ernst Simon Glaser<br />
inför framförandet av Tommie Haglunds cellokonsert Flaminis Aura.<br />
back to back<br />
Pianisterna Jan Lundgren och Bengt Hallberg<br />
inleder säsongens jazzserie.<br />
94<br />
tack till alla<br />
som gör det möjligt:<br />
förste huvudsponsor<br />
förste donator<br />
huvudsponsorer<br />
sponsorer<br />
fortissimo<br />
Concordia Maritime AB · <strong>Göteborgs</strong> Hamn AB · Göteborg & Co<br />
forte<br />
AB Gullringsbo Egendomar · Castellum AB · Higabgruppen · Prové AB · Salinity Holding AB<br />
mezzo forte<br />
Mannheimer Swartling Advokatbyrå AB · Elite Park Avenue Hotel · Handelsbanken · Älvstranden Utveckling AB<br />
Erséus Arkitekter AB · Billes Tryckeri AB · Akzo Nobel · White Arkitekter AB · Sjätte AP-fonden · Lanark AB<br />
<strong>Göteborgs</strong> <strong>Symfoniker</strong> – en del av
DEN SOM SER FRAMÅT MÅSTE OCKSÅ BLICKA BAKÅT<br />
96<br />
I Västra Götaland har ett gott liv många uttryck. Vår uppgift är både hälso- och sjukvård<br />
och hållbar regional utveckling. Men också att bygga broar. Idag är Västra Götaland en<br />
stark tillväxtregion. Vi bygger framtiden både på historiska arv och på nutidens kreativa<br />
gestaltning. Genom såväl bronsålderns hällristningar som audiovisuell spetskompetens.<br />
Därför är vi lika stolta över världsarvet i Tanum som världsstjärnorna i Trollhättan.<br />
Tillsammans bidrar de till det goda livet.<br />
www.vgregion.se