Här kan du läsa Elving Sollis artikel i MC-Folket, nr 2-2013 - Kinaresor
Här kan du läsa Elving Sollis artikel i MC-Folket, nr 2-2013 - Kinaresor
Här kan du läsa Elving Sollis artikel i MC-Folket, nr 2-2013 - Kinaresor
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Enligt myten skall sidentillverkningen ha uppstått för 7000 år<br />
sedan när kejsarinnan Xi Lingshi plockade upp en kokong som<br />
fallit i hennes tekopp, och en tunn skimrande tråd visade sig.<br />
TEXT elving solli BILD elving solli & lars olof runesson
Det vi idag kallar Sidenvägen är den<br />
transportled som i tusentals år knutit<br />
samman Kina och medelhavsområdet<br />
och där sidenhandeln var den viktigaste<br />
drivkraften.<br />
Kineserna lyckades behålla sidenets<br />
hemlighet ända tills på 500-talet då två<br />
nestorianska munkar lyckades smuggla med<br />
sig silkesmasksägg och mullbärsfrön gömda<br />
i sina vandringsstavar. Den här typen av<br />
blandning av myter och fakta omger det mesta<br />
i Kina, och är en del av deras berättartradition,<br />
som ofta väver in viktiga personer i<br />
deras historiska berättelser.<br />
sightseeing<br />
Vi gör en tre veckor lång resa genom historien,<br />
och börjar med sightseeing i Peking. Vi<br />
besöker Den Förbjudna staden, Himmelska<br />
fridens torg, silkesfabriker och Pekings värsta<br />
piratmarknad. Där finns det äkta imiterade<br />
original elektronikprylar och kläder strax<br />
under materialkostnaden. Det är en riktig<br />
folkfest med frejdigt prutande. Trots att vi<br />
oftast bara betalade en tiondel av vad de först<br />
begärde såg de väldigt nöjda ut när vi gick<br />
därifrån. Trots allt var det ett billigt nöje. I<br />
morgon är det väckning kloc<strong>kan</strong> fyra för en<br />
fyratimmars flygtur västerut till gränsen mot<br />
Mongoliet och Tibet, där vi får våra hojar. Sen<br />
börjar resan på riktigt<br />
KöKortsproblem<br />
Utan kinesiskt körkort får man inte köra motorcykel<br />
i Kina.<br />
Som tur var fick vi en snabb teorilektion<br />
i kinesiska trafikregler av en professor vid<br />
deras statliga körskoleanläggning. De viktigaste,<br />
och faktiskt de enda trafikregler som<br />
vi lärde oss var att inte korsa heldragen linje<br />
samt att inte köra när det blev mörkt. När<br />
vi alla nickat ja<strong>kan</strong>de fick vi varsitt tillfälligt<br />
kinesiskt körkort. Att sen de två regler vi lärt<br />
oss endast verkade gälla för utlänningar upptäckte<br />
vi så fort vi kom ut i trafiken.<br />
mac allan<br />
När vi skall börja hojåkningen är det fullt<br />
ståhej utanför hotellet. Det är en stor nyhet<br />
här att fjorton ”vitingar” skall korsa Taklama<strong>kan</strong>öknen<br />
på gamla veteranmotorcyklar. Vi<br />
har utrustats med tio Chang Jiang 750 med<br />
sidovagnar. Det är den kinesiska varianten<br />
av 1940-talets tyska militärmotorcykel med<br />
sidovagn som kom till Kina i form av den ryska<br />
Uralmodellen. Trots att just våra hojar är<br />
tillverkade så sent som på 60-talet och bara<br />
gått 10000 mil som militärmotorcyklar ser<br />
några av oss ganska skeptiska ut när vi skall<br />
provköra. En som inte är skeptisk är Allan<br />
Hovberg, som tillsammans med sin hustru<br />
Annika visar sig vara resans största glädjespridare.<br />
Allan <strong>du</strong>ndrar runt på parkeringen i<br />
flygande fläng och med Annika i vagnen. Allan<br />
ser allt mer ut som en engelsk stridspilot<br />
från andra världskriget. Vi döper honom raskt<br />
till MacAllan och han visar sig snabbt vara<br />
den mest rutinerade föraren i gänget.<br />
Kinesisk TV, tidningar, och radio är där.<br />
Det hålls högtidliga tal och vi får till och<br />
med en egen dansuppvisning innan start.<br />
Idag är det 39 grader i skuggan, så för säkerhets<br />
skull håller vi oss i solen. Hojen går<br />
som man förväntar sig av en som är född på<br />
60-talet, och det är skönt att ha någon att<br />
pyssla om när hustrun är så långt borta. I<br />
morgon blir det en 40-milaetapp så då somnar<br />
man nog sött på kvällen.<br />
sen Kväll på bonnlandet<br />
Våra fördomar lurar oss ofta. Vid ett besök vid<br />
Himmelens sjö nära Gobiöknen får vi prova på<br />
hur det är att övernatta i nomadernas tältliknande<br />
Jurtor. Dagen efter anländer vi till vad<br />
Det är en stor nyhet här att fjorton<br />
”vitingar” skall korsa Taklama<strong>kan</strong>öknen<br />
på gamla veteranmotorcyklar<br />
68 Nummer 2 / <strong>2013</strong>
vi trodde skulle vara en bondby långt bort i<br />
nordvästra Kina, långt från ära och redlighet.<br />
Ack vad vi bedrog oss. Turpan var en storstad<br />
med 25 våningars hotell och breda avenyer<br />
och paradgator. Folk dansade linedance i parker,<br />
satt ute på torg och restauranger långt<br />
efter att det blivit mörkt, eller flanerade bara<br />
runt. En fantastisk känsla som inte ligger Paris<br />
efter. Bästa kvällen hittills i Kina, men det<br />
här skulle komma att upprepas nästan varje<br />
gång vi kom till en stad. Vi slutade snabbt<br />
att äta middag på hotellen, och gav oss ut i<br />
vimlet och njöt av den lokala maten, folklivet<br />
runt oss, och den uppmärksamhet vi väckte<br />
bara genom att vara utlänningar.<br />
Vissa dagar kör vi närmare 40 mil på kinesiska<br />
motorvägar över enorma slätter och<br />
över bergen. Temperaturerna varierar oftast<br />
mellan 15 och 39 grader, men det är oftare<br />
över 25 grader varmt än under. Vi börjar få<br />
bra snurr på de flesta hojarna. Enligt kinesisk<br />
tradition lagas inget i förebyggande syfte.<br />
Däcken får gå tills de smäller. Vid varje<br />
stopp för hojarna en akutöversyn av me<strong>kan</strong>ikerteamet<br />
som följer efter i en lastbil full<br />
av packning och reservdelar. Inga problem är<br />
för stora för att lösas. Ett snabbt byte av både<br />
motor och växellåda känns som en bagatell<br />
för våra meckar. Medans vi svalkar oss med<br />
vattenmelon så kärnorna nästan kommer<br />
ut ur öronen fyller meckarna på olja, byter<br />
punkade hjul och justerar både tändning och<br />
förgasare. Några av oss skiter lite ofta och i<br />
all hast men själv mår jag som en kung än så<br />
länge. Hojarna går som man <strong>kan</strong> förvänta sig,<br />
men kräver både kärlek och omsorg.<br />
öKnen<br />
Taklama<strong>kan</strong>öknen är världens näst största<br />
sandöken efter Saharaöknen. Genom den går<br />
världens längsta ökenväg enligt Guiness rekordbok.<br />
586 kilometer lång var ökenvägen<br />
en tuff utmaning både för våra gamla veteranmotorcyklar<br />
och oss som satt på. Resan<br />
genom öknen inleddes i ste<strong>kan</strong>de solsken. Var<br />
fjärde kilometer fanns det ett litet betonghus<br />
där det bodde två personer som hade som<br />
uppgift att bo där mitt i öknen åtta månader<br />
om året och se till så att allt fungerade längs<br />
deras fyra kilometer väg. Där fanns det även<br />
en brunn, och vi stannade tacksamt och svalkade<br />
oss vid några av husen. Att två personer<br />
bor isolerade åtta månader i ett litet rum med<br />
två britsar och en kokplatta utan att slå ihjäl<br />
varandra känns som ett underverk.<br />
hembränt<br />
Mest minnesvärt var det ju när jag med<br />
teckenspråk lyckades få reda på att det de<br />
hade i den <strong>du</strong>nk som stod utanför dörren var<br />
eget hembränt. En gyllengul blandning som<br />
mest liknade lätt grumlad äppelcider. Innan<br />
vi lämnade paret lyckades jag förhandla till<br />
Nummer 2 / <strong>2013</strong><br />
mig en testklunk och en halvliter av den 60<br />
procentiga ”medicinen” som kryddats med<br />
någon sorts rot från en ovanlig ökenbuske.<br />
Brygden skulle i hälsosamma doser ge en<br />
välmående mage, en god hälsa, ett långt<br />
lyckligt liv och ett ännu vackrare utseende<br />
enligt vår tolk. Vem vore jag att motstå ett<br />
så generöst erbjudande för tio kinespengar,<br />
vilket motsvarar cirka tolv svenska kronor,<br />
och då ingick både spritskatt moms och pant.<br />
Smaken skall vi <strong>kan</strong>ske inte försöka beskriva<br />
då akademiens ordlista inte innehåller dylika<br />
ord ens i norra Värmland. När fler följt<br />
mitt exempel sken det glada paret som solar<br />
och hade säkert tjänat mer på en kort stund<br />
än vad de fick på en månad annars.<br />
horhus och sKyfall i öKnen<br />
Med dyrgripen väl emballerad i bagageutrymmet<br />
for vi vidare mot mitten av öknen.<br />
Körningen blev inte lättare av att det blåste<br />
upp rejält under färden. Strax före kvällningen<br />
nådde vi äntligen en liten Vilda Västernby<br />
mitt i öknen, långt borta från all ära<br />
och redlighet. Oljearbetare, lastbilschaufförer<br />
och några svåridentifierbara typer bodde<br />
på samma långtradarfik som vi. I övrigt<br />
fanns det en lastbilsverkstad utomhus, en<br />
bensinmack och ett horhus i byn. Vi nöjde<br />
oss med att besöka saloonen och bensinmacken.<br />
Det var trettio mil tillbaka genom<br />
öknen, och 28 mil till andra änden av sandöknen.<br />
Mitt i natten väcktes vi av ett skyfall<br />
mot plåttaket följt av en rejäl regnstorm.<br />
Vi fick veta att de bara hade såna här regn<br />
vart annat år.<br />
När vi dagen efter gjorde en avstickare<br />
till en by mitt i öknen som myndighetens inte<br />
upptäckte förrän 1996 fick vi vara med om<br />
den största översvämningen i mannaminne.<br />
Hela byn hade vandrat dit och fick chansen<br />
att se oss korsa lervällingen som flöt djupt<br />
69
över vägen. Det berättas att byn förmodligen<br />
anlagts i en oas av nomader som fastnat där<br />
under en svår sandstorm på 1700-talet. De<br />
hade blivit kvar där och byggt upp ett eget<br />
litet samhälle helt avskuret från omvärlden.<br />
Numera fanns det både väg dit, borgmästare<br />
och skolor för barnen. Vi fick en pratstund<br />
med den 85 år gamle byäldsten som<br />
berättade att han varit till närmsta stad två<br />
gånger på de senaste 15 åren, och det tyckte<br />
han räckte och blev över. De hade kvar sin<br />
gamla jor<strong>du</strong>gn utomhus, och levde nu på att<br />
odla meloner. Det var länge sedan jag träffat<br />
så jordnära och behagligt avspända människor<br />
som dem.<br />
Plommon och aprikoser håller god fart<br />
på avföringen. Längs vägarna står det bönder<br />
och säljer frukt, grönsaker och andra jordbrukspro<strong>du</strong>kter.<br />
Meloner är en favorit som de<br />
flesta som färdas längs vägarna äter för att<br />
fylla på vätska. Eftersom jag än så länge inte<br />
har några problem med varken mage eller<br />
avföring köpte jag en rejäl dos plommon och<br />
aprikoser för att börja en sympatiaktion med<br />
de som är drabbade. Lösa magar är inget stort<br />
problem för oss, men vi turas ändå om att ha<br />
dagar där närheten till en buske i väg<strong>kan</strong>ten<br />
värderas högt. Blandade vägar som växlar<br />
mellan motorvägsstandard och berg och dalbana<br />
ruskar om sidovagnspassagerarna rejält.<br />
shitville<br />
Efter öknen bor vi på ett flott hotell i Niya<br />
innan vi ger oss av söderut mot Tibet. <strong>Här</strong><br />
kommer vi till gränstrakter med betydligt fler<br />
poliser än annars. Befolkningen här är inte<br />
van vid turister överhuvudtaget, och här det<br />
blir snabbt en folksamling när vi stannar. På<br />
väg upp i de södra bergen, närmare gränsen<br />
70 Nummer 2 / <strong>2013</strong>
till Tibet bor vi i en mycket speciell liten by<br />
vid namn Qiarhe. Förutom en polispostering<br />
med 50 gränspoliser (där de låste in våra hojar<br />
på natten) fanns det i stort sett bara lite<br />
brödbagerier, en sömmerska, några matställen,<br />
en sjukstuga och ett ”vandrarhem” som<br />
vi sent skall glömma.<br />
Så här långt ut i ödebygden verkade de<br />
inte ha sett en västerlänning förut, så vi väckte<br />
mycken uppmärksamhet var vi än gick.<br />
Hotellet hade nog inte heller sett en vit man<br />
tidigare. Toalettstandarden gjorde att uttalanden<br />
som ”då skiter jag hellre på mig” till<br />
”en upplevelse för livet” hördes av ansträngda<br />
röster. Nåväl, några dagar efteråt är det ändå<br />
en upplevelse vi inte velat vara utan. Dag två<br />
fick vi efter mycket surr med poliser och diverse<br />
guvernörer och lokalpampar försöka ta<br />
oss upp mot Tibethållet. Kompromissen blev<br />
att vi tog bussen och hade en Polis med oss<br />
som vakt. När vi var nästan framme hade vägen<br />
delvis spolats bort och bussen kunde inte<br />
ta sig vidare. Vi fortsatte en bit till fots, och<br />
några använde rasmassorna som ersättning<br />
för de uteblivna toabesöken natten innan.<br />
asiens största marKnadsplats<br />
Östturkestan är det gamla namnet på trakterna<br />
längst västerut i Kina. Staden Kashgar<br />
var och är fortfarande en av de viktigaste<br />
platserna längs Sidenvägen. <strong>Här</strong> finns 200<br />
moskeer och en blandad befolkning av urigurer,<br />
tadzjiker, kirgizer och uzbeker. Det är<br />
söndag och vi försöker ta oss fram till Asiens<br />
största marknadsplats med över 10 000 besökare.<br />
Vi blir omkörda av åsnekärror med<br />
griskroppar, trehjuliga packcyklar fullastade<br />
med meloner eller någon sorts mjölsäckar,<br />
och gummor fullastade med blommor. Det är<br />
ett myller och en ljudnivå som är obeskrivlig<br />
när försäljarna försöker överrösta varandra<br />
med sina långa litanior där de stundtals låter<br />
som en blandning av en ameri<strong>kan</strong>sk auktionsutropare<br />
och en åsna med pungkulorna<br />
i kläm. Med paketcyklar, åsnekärror, lastbilar<br />
och oxkärror som trängs i en salig röra <strong>kan</strong><br />
det ibland vara svårt för oss att ens nå fram<br />
till vissa säljare. <strong>Här</strong> finns i stort sett allt att<br />
köpa, från pälsvaror till mattor, frukt, grönsaker,<br />
verktyg, kläder, siden, hattar och skor.<br />
Det mesta är bruksföremål, och frånvaron av<br />
turistsouvenirer känns befriande.<br />
Blir <strong>du</strong> hungrig har marknaden en massa<br />
mer eller ännu mer spännande rätter att välja<br />
på. Några reskamrater som redan är lite opålitliga<br />
i magen står över och går raskt vidare.<br />
Själv stannar jag vid den utropare som skriker<br />
högst. På hans i<strong>nr</strong>ådan ger jag mig på en<br />
blandning som mest liknar kokt fårskalle, nudlar<br />
och diverse oidentifierade ingredienser som<br />
jag helst inte vill veta namnet på. Gott och<br />
rejält kryddstarkt är det i alla fall, och gubbarna<br />
runt mig följer spänt mitt ansiktsuttryck<br />
Nummer 2 / <strong>2013</strong><br />
för att se om jag skall lyckas få ner det. När jag<br />
efter en stund går fram för att backa och visar<br />
att jag vill ha mer av det oidentifierbara nickar<br />
gubbarna imponerade och mumlar gillande.<br />
Några stånd bort säljs kallt the, och efter att<br />
jag dragit i mig mer än en liter slutar det så<br />
sakteliga att bränna i halsen och andningen<br />
<strong>kan</strong> börja återgå till det normala. Det finns<br />
inte en chans i världen att några bakterier,<br />
bacellusker eller andra magfientliga organismer<br />
skall ha överlevt den maträtten. Mätt och<br />
belåten sätter jag mig på en mjölsäck för att i<br />
lugn och ro kunna njuta av skådespelet runt<br />
mig. Glada kineser kommer fram och vill bli<br />
fotograferade med en ”viting”, och barnen ser<br />
förundrat på mig. <strong>Här</strong> är folklivet brokigare<br />
och ljudnivån högre än jag upplevt på marknader<br />
i Indien eller Marrakesh.<br />
tusenårig historia<br />
Förutom de fantastiska upplevelser vi fick<br />
med oss bara genom att färdas genom<br />
71
landet, blev vi matade med en mängd sevärdheter,<br />
museer, gravar, vatten<strong>kan</strong>aler,<br />
handpapperstillverkning, marknader, siden<br />
och ulltillverkning och vi kunde även köpa<br />
med oss orientaliska mattor av oanade mått.<br />
Själv fick jag med mig en stor trunk (köpt<br />
på plats) med prylar tack vare att jag bara<br />
tog med mig ett ombyte gångkläder och<br />
hjälmen hem. I trunken fanns handsmidda<br />
knivar, yxor, kläder, skor, russin, kinesiskt<br />
godis, tre helikoptrar, vargskinnsmössor, en<br />
hög t-shirts, broderade sadelklädslar och en<br />
massa underliga kinesiska prylar som hade<br />
obestämt användningsområde och som in-<br />
handlats på allt från marknader till ensamma<br />
försäljare längs vägarna.<br />
fixa resan<br />
Att själv ta sig till Kina är ju inte så svårt,<br />
och att även få se en massa sevärdheter är<br />
också ganska enkelt.<br />
Det som gjorde den här resan så speciell<br />
var att vi hamnade mitt ute i verkligheten<br />
med ögonkontakt med ett Kina som<br />
inte många västerlänningar får chansen<br />
att se och uppleva. Vi bodde på allt från<br />
lyxhotell till verkligt enkelt boende. Vi<br />
käkade oftast ute på lokala restauranger<br />
som deras första utländska gäster. Vi hade<br />
både kinesisk och svensk guide, och fick<br />
tillstånd att besöka områden som normalt<br />
är förbjudna för utlänningar.<br />
Färden genom Taklama<strong>kan</strong>öknen var<br />
höjdpunkten på resan för min del. Att köra<br />
en väl insliten, femtio år gammal sidvagnsmotorcykel<br />
som konstruerades under andra<br />
världskriget, i väder från 40 graders hetta<br />
till sandstorm, skyfall, översvämning och<br />
tre oförglömliga stopp längs vägen. Oändliga<br />
omgivningar, dåliga vägar och den trygge<br />
kompisen MacAllan i backspegeln. Kan livet<br />
bli bättre?<br />
om resan<br />
Resan arrangerades av <strong>Kinaresor</strong> i samarbete<br />
med S<strong>MC</strong> Travel. 2012 års resa tog<br />
tre veckor, och vi var 14 deltagare. Guiden<br />
på resan var Vincent Engström som har<br />
många års erfarenheter av kinaresor<br />
och som även arrangerade den första<br />
kinaresan på motorcykel 1995.<br />
Pris 2012: 62355 kronor. Programmet<br />
var mycket innehållsfullt med bland<br />
annat besök i Peking, och allt ingick<br />
inklusive flyg, mat, boende och motorcykelhyra.<br />
Nästa resa blir 2014 och då<br />
flyger vi direkt till Urumchi i nordvästra<br />
Kina för ett två veckor lång äventyr till ett<br />
betydligt lägre pris.<br />
Du <strong>kan</strong> snart <strong>läsa</strong> mer om 2014 års<br />
resa på www.svmc.se/travel<br />
72 Nummer 2 / <strong>2013</strong>