historia, idEntitEt, vErksamhEt och organisation - Svenska kyrkan
historia, idEntitEt, vErksamhEt och organisation - Svenska kyrkan
historia, idEntitEt, vErksamhEt och organisation - Svenska kyrkan
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Sören Ekström<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
– <strong>historia</strong>, identitet, verksamhet <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Sjunde upplagan (fr.o.m. sjätte upplagan utgiven på internet)<br />
Copyright: Sören Ekström<br />
2013-02-28<br />
Publicerad på hemsidan www.sorenekstrom.se <strong>och</strong> på www.svenska<strong>kyrkan</strong>.se/publikationer<br />
Texten får citeras <strong>och</strong> kopieras fritt, men bara med angivande av källan.<br />
Grafisk produktion: Ineko AB, Stockholm 2013<br />
Omslagsfoto: Magnus Aronson/IKON
Förord<br />
1985, när jag var statssekreterare i Civildepartementet<br />
(där också kyrkofrågarna då fanns på sin vandring<br />
mellan departementen) <strong>och</strong> två år innan jag blev generalsekreterare<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, gav jag på Verbum<br />
förlag ut den första upplagan av denna bok.<br />
Jag har nu, när jag lägger ut den sjätte upplagan på<br />
nätet, gjort en omfattande genomgång <strong>och</strong> kontroll av<br />
innehållet. Den har en tid funnits i en preliminär version<br />
på min hemsida <strong>och</strong> jag tackar för de tips <strong>och</strong> förslag<br />
som nått mig. Jämfört med föregående utgåvor är<br />
texten nu rejält utvidgad. Det finns flera nya kapitel<br />
<strong>och</strong> avsnitt. Jag kommer fortlöpande att revidera texten<br />
i takt med att förändringar sker <strong>och</strong> nytt material<br />
blir känt. En lista med de senaste <strong>och</strong> mer betydelsefulla<br />
ändringarna kommer att finnas i slutet av boken.<br />
Boken är fri, också kostnadsfri, att disponera för läsning,<br />
nedladdning <strong>och</strong> mångfaldigande helt eller delvis.<br />
Den kan också citeras fritt, men med källhänvisning.<br />
Snart kommer det att bli möjligt att också mot<br />
betalning få den aktuella utgåvan i pappersformat.<br />
Den nya versionen är tillkommen av flera skäl: tillkomsten<br />
av min hemsida, önskemål från flera håll <strong>och</strong><br />
– inte minst – att jag själv tycker att det är roligt att<br />
hålla detta material aktuellt <strong>och</strong> därmed vid liv.<br />
Jag hoppas att boken liksom sina föregångare kommer<br />
att användas i utbildning av förtroendevalda, personal<br />
<strong>och</strong> frivilliga medarbetare, liksom i de kyrkliga<br />
yrkesutbildningarna <strong>och</strong> av dem som i största allmänhet<br />
är intresserade av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Boken kan också<br />
användas som uppslagsbok.<br />
Jag vill till att börja med tacka alla dem som skrivit<br />
eller redigerat de många böcker som jag tagit del av<br />
genom åren <strong>och</strong> i samband med den nu genomförda bearbetningen.<br />
Bland dessa ryms allmänkyrkliga, kyrkorättsliga<br />
<strong>och</strong> kyrkoorganisatoriska klassiker, men<br />
också den högst aktuella kommenterade utgåvan av<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s kyrkoordning. Sveriges kyrko<strong>historia</strong><br />
har i hög grad underlättat arbetet med de historiska<br />
översikterna. I övrigt finns otaliga källor. En del av dem<br />
finns i litteraturförteckningen. Man bör betänka att jag<br />
inte är forskare, snarare förmedlare av kunskap.<br />
Tacksamhetens tankar går också till de många personer<br />
som jag samarbetat med under åren <strong>och</strong> som aktivt<br />
påverkat <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utveckling <strong>och</strong> som förmedlat<br />
mycken kunskap till mig, men som, trots sitt<br />
arbete, inte namnges i denna bok. Jag har, vis av erfarenheten,<br />
bestämt mig för att inte nämna levande <strong>och</strong><br />
fortfarande verksamma personer. En rikhaltig uppsättning<br />
namn finns däremot på min hemsida.<br />
Ett särskilt tack vill jag rikta till Lars Eckerdal <strong>och</strong><br />
Gunnar Edqvist för deras noggranna läsning av detta<br />
manus liksom manusen inför flera tidigare utgåvor.<br />
De har genom åren gjort många viktiga påpekanden<br />
om både sak <strong>och</strong> form. Jag tackar också Maria Klasson<br />
Sundin för hennes förslag till förbättringar, men<br />
också för att hon gav mig den lilla knuff som gjorde att<br />
jag började den bearbetning som nu skett. Jag är också<br />
tacksam för att Mikael Waldenby gett mig råd beträffande<br />
den kyrkomusikaliska texten. Annika Sjöqvist<br />
Platzer har både korrekturläst <strong>och</strong> gjort andra viktiga<br />
påpekanden om innehållet. Anita Burdén har bistått i<br />
arbetet med registret. Maria Svensk har varit min ”förlagsredaktör”<br />
i kyrkokansliet. Jag tackar dem alla. Jag<br />
är också tacksam för de insatser Marianne Ejdersten,<br />
kyrkokansliet, <strong>och</strong> Lotta Rooslien, Ineko, gjort för utgivningen<br />
av denna bok.<br />
Sist men inte minst, tack Agneta för tålmodighet,<br />
uppmuntran <strong>och</strong> uppriktig språkgranskning. You have<br />
killed my darlings, but there is still one left…<br />
Uppsala i februari 2013<br />
Sören Ekström<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 1
några förklaringar <strong>och</strong> läsanvisningar<br />
språkligt försöker jag hålla mig till gängse skrivregler<br />
<strong>och</strong> svenska akademiens ordlista (saoL). vid tveksamhet,<br />
till exempel beträffande stavningen av namn,<br />
har jag följt nationalencyklopedins stavning.<br />
i kyrkohistorien myllrar det av namn på betydande<br />
personer. Bara en liten del nämns i den här boken. Urvalet<br />
kan sannerligen diskuteras.<br />
avsnitten om kyrkobyggnader, prästgårdar <strong>och</strong> kyrkogårdar<br />
innehåller exempel på särskilt värdefulla byggnader,<br />
miljöer <strong>och</strong> konstverk – men det är just exempel<br />
det är, inte någon fullständig redovisning. det finns<br />
åtskilliga andra intressanta exempel som också skulle ha<br />
kunnat finnas med.<br />
i ett så omfattande material som detta är det svårt att<br />
helt undvika enstaka fel eller oklarheter. Jag är enbart<br />
tacksam för påpekanden, förslag till korrigeringar <strong>och</strong><br />
andra synpunkter.<br />
Beträffande ord som återkommer ofta som exempelvis<br />
gud, kristus, Bibeln, tro, religion, kyrka, församling,<br />
gudstjänst, svenska <strong>kyrkan</strong>, biskop, präst, förtroendevald,<br />
församling, ekonomi, riksdag, kyrkomöte <strong>och</strong><br />
kyrkoordningen kan inte alla sidor där dessa nämns<br />
redovisas i registret. antingen anges inga sidor alls eller<br />
ett urval av sidor.<br />
min postadress är Pelargatan 10, 752 21 Uppsala.<br />
mejladress är soren.ekstrom@sorenekstrom.se<br />
min hemsida är www.sorenekstrom.se<br />
2 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
innehåll<br />
En kyrkohistorisk konturteckning 5<br />
Tillkomsten av en nordisk kyrkoprovins 5<br />
Reformationstiden 8<br />
Enhetsstat <strong>och</strong> enhetskyrka 12<br />
Nya tankar når Sverige 13<br />
Väckelserörelser <strong>och</strong> vidgade perspektiv<br />
– exit enhets<strong>kyrkan</strong> 15<br />
1900-talets andra hälft 23<br />
Staten <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong> 26<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s identitet 33<br />
Från Abraham till det ekumeniska trädet 33<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse 34<br />
Gudstjänst <strong>och</strong> sakrament 36<br />
Dop, kyrkotillhörighet <strong>och</strong> medlemskap 37<br />
Gemensamt uppdrag – delat ansvar 39<br />
Ekumenik <strong>och</strong> kyrkogemenskap 41<br />
Dialog med andra religioner 44<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s rättsordning 49<br />
En historisk bakgrund 49<br />
Den statliga lagregleringen 50<br />
Kyrkoordning för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 57<br />
Arkitektur, konst <strong>och</strong> kulturmiljöer 63<br />
Kyrkobyggandets utveckling 63<br />
Kyrkliga målningar <strong>och</strong> inventarier 68<br />
Prästgårdar <strong>och</strong> prästgårdskultur 72<br />
Kyrkogårdarna <strong>och</strong> deras utformning 73<br />
Församling, pastorat <strong>och</strong> kyrklig samfällighet 75<br />
En historisk bakgrund 75<br />
Församlingens grundläggande uppgift 78<br />
Gudstjänstliv <strong>och</strong> gudstjänstformer 79<br />
Församlingens undervisning, diakoni<br />
<strong>och</strong> mission 83<br />
Kyrkomusik <strong>och</strong> kyrkodrama 86<br />
Församlings-, pastorats- <strong>och</strong> samfällighetsindelning<br />
86<br />
Organisationen i församling, pastorat <strong>och</strong><br />
samfällighet 90<br />
Stiften 99<br />
En historisk bakgrund 99<br />
Uppgifter på stiftsnivån 100<br />
Organisationen i stiftet 101<br />
Den nationella nivån 105<br />
En historisk bakgrund 105<br />
Uppgifter på den nationella nivån 106<br />
Den nationella nivåns <strong>organisation</strong> 108<br />
Att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 115<br />
En historisk bakgrund 115<br />
Regler för att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 115<br />
Medlemsutveckling 116<br />
Tjänster <strong>och</strong> arbetsmarknad 121<br />
En historisk bakgrund 121<br />
De kyrkliga tjänsterna 122<br />
Utbildningar 123<br />
Tjänstebostäder 124<br />
Ekonomi <strong>och</strong> egendom 127<br />
En historisk bakgrund 127<br />
Byggnader <strong>och</strong> kyrko gårdar i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s ägo 128<br />
Ekonomi <strong>och</strong> egendom i dag 130<br />
Val av biskopar <strong>och</strong> förtroendevalda 135<br />
En historisk bakgrund 135<br />
Val av biskop 135<br />
Val av förtroendevalda 136<br />
Fristående <strong>organisation</strong>er i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
tradition 141<br />
En historisk bakgrund 141<br />
Inomkyrkliga fromhetstraditioner 142<br />
Övergripande kyrkliga <strong>organisation</strong>er 144<br />
Diakoni<strong>organisation</strong>er 145<br />
Bildning, forskning, kultur <strong>och</strong> pilgrimer 146<br />
Kvinno<strong>organisation</strong>er 147<br />
Barn-, ungdoms- <strong>och</strong> student<strong>organisation</strong>er 147<br />
Kör- <strong>och</strong> musik<strong>organisation</strong>er 147<br />
Tidningar <strong>och</strong> tidskrifter 148<br />
Arbetsmarknads<strong>organisation</strong>er 148<br />
Begravningsverksamhetens <strong>organisation</strong>er 150<br />
Kyrkliga företag 150<br />
Samverkan över samfundsgränserna 153<br />
En historisk bakgrund 153<br />
Internationell ekumenik 154<br />
Inhemsk ekumenik 156<br />
Liten språklista 165<br />
Källor <strong>och</strong> vidareläsning 168<br />
Initialförkortningar 171<br />
Sakregister 174<br />
Register över byggnader <strong>och</strong> kyrkogårdar 193<br />
Personregister 196<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 3
4 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: kennet ruona
kapitEl 1<br />
En kyrkohistorisk konturteckning<br />
tillkomsten av en nordisk<br />
kyrkoprovins<br />
Mission <strong>och</strong> kristnande på flera nivåer<br />
Kristnandet av Norden är en mer komplicerad <strong>historia</strong><br />
än den vi ofta får höra <strong>och</strong> läsa. Jan Arvid Hellström<br />
har i Sveriges kristnande bland annat pekat på följande<br />
förhållanden:<br />
• Kristendomen nådde Norden från flera håll. Från söder,<br />
det vill säga från den europeiska kontinenten.<br />
Från väster, alltså från de brittiska öarna. Från öster<br />
kom strömningar med bysantinskt ursprung, dels<br />
genom nordiska besök i Konstantinopel, dels förmedlade<br />
via Ryssland.<br />
• De första missionärerna tycks ha besökt Sverige under<br />
tidigt 800-tal, dock utan nämnvärda framgångar.<br />
En mer omfattande verksamhet beskrivs under<br />
1000-talet. Den leder till Sveriges kristnande. Det<br />
finns alltså en förbryllande tyst period från slutet av<br />
800-talet till början av 1000-talet.<br />
• Kristnandet var en lång process, påbörjad innan<br />
de kända missionärernas ankomst till Norden. Vikingatågens<br />
storhetstid inträffade från skiftet mellan<br />
700- <strong>och</strong> 800-talen till mitten av 1000-talet. Vi vet<br />
att vikingar besökte stora delar av Europa (nuvarande<br />
England, Frankrike, Medelhavsländerna, Ryssland<br />
<strong>och</strong> Konstantinopel) där de mycket väl kan ha<br />
kommit i kontakt med kristendomen.<br />
• Kristnandet skedde på olika samhällsnivåer. Det<br />
finns betydande tidsskillnader mellan kristnandets<br />
olika delar. Det kan ha handlat om en enskild persons<br />
möte med kristendomen, kanske i en annan<br />
del av världen. Det kan också ha varit ett kollektivt<br />
kristnande, lett <strong>och</strong> symboliserat av en kung eller annan<br />
framträdande person. Det kan slutligen ha varit<br />
ett mer rättsligt kristnande, beslutat vid tinget.<br />
• De tidigaste kända missionärerna till det nuvarande<br />
Sverige kom alltså sannolikt på 800-talet. De första<br />
kom från kontinenten. Ärkebiskop Ebo av Reims<br />
(cirka 775–851) hade ett stort inflytande över den<br />
nordliga missionen. Själv besökte han 823 Danmark<br />
<strong>och</strong> det var han som skickade benediktinermunken<br />
Ansgar i Frankrike (801–65) till handelsplatsen<br />
Birka 829 eller 830. Ansgar hade dessförinnan varit<br />
verksam i klostren i Corbie i de norra delarna av nuvarande<br />
Frankrike.<br />
Ansgar skulle senare bli missionsbiskop, strax före sin<br />
död därtill missionsärkebiskop i Hamburg <strong>och</strong> Bremen.<br />
Hans öden <strong>och</strong> äventyr skildrades i av allt att<br />
döma mycket förgyllda termer av hans efterträdare<br />
Rimbert (död 888). Efter ett kort besök av missionsbiskopen<br />
Gauthbert återkom Ansgar till Birka på en ny<br />
missionsresa kring 850. Ett hundratal år senare kom<br />
ärkebiskop Unni (död 936), också han ärkebiskop av<br />
Hamburg <strong>och</strong> Bremen, till Birka. Han dog kort efter sin<br />
ankomst. Mycket litet om hans besök är känt. Det tvistas<br />
fotfarande om både hans resa <strong>och</strong> hans gravplats.<br />
Ansgars ankomst var önskad, men ändå tycks den<br />
inte ha lett till några bestående resultat. Det han åstadkom<br />
var av begränsad betydelse. Jan Arvid Hellström<br />
har påpekat att Ansgars Birkamission riktade sig till en<br />
handelskoloni <strong>och</strong> att Ansgar aldrig kom i kontakt med<br />
vare sig götar eller svear. Hans betydelse är symbolisk<br />
genom att han är den förste missionären som nämns i<br />
skrift. Om han var den förste vet vi inte.<br />
Den mest kände från väst kommande missionären<br />
är Sigfrid, kring vilken en rik legendflora spunnits. Han<br />
var verksam vid 1000-talets början, mer exakta årtal<br />
saknas. Olof Skötkonung (980–cirka 1021, regent cirka<br />
995–cirka 1022) döptes enligt en inte helt säker tradition<br />
1008 i Husaby i Västergötland av Sigfrid. Erik<br />
Segersäll (död 995, regent 970–95), som sannolikt var<br />
far till Olof Skötkonung, sägs visserligen ha döpts, men<br />
detta brukar i motsats till Olof Skötkonungs beskrivas<br />
som enbart en politisk åtgärd. Uppgifterna om Erik<br />
Seger säll är dessutom mycket oklara. Bakom dessa <strong>och</strong><br />
andra berättelser ligger ett gemensamt intresse, kungaätter<br />
<strong>och</strong> missionärer legitimerade ofta varandra.<br />
Genombrottet i Mälardalen<br />
Något hundratal år senare fick den kristna tron sitt<br />
genombrott i Mälardalen. Sigtuna <strong>och</strong> Gamla Uppsala,<br />
platsen för det främsta hednatemplet, blev kristna<br />
centra. Under den tidiga missionstiden fanns både<br />
ett omfattande engagemang från <strong>och</strong> en viss spänning<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 5
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
mellan Hamburg-Bremen <strong>och</strong> den anglosaxiska delen<br />
av Europa.<br />
Kyrkans <strong>historia</strong> i det område som nu utgör Sverige<br />
(ett område som inte alls var en enhetlig nation i början<br />
av 1000-talet <strong>och</strong> dessutom bara omfattade delar<br />
av nuvarande Sverige) omspänner alltså ett årtusende.<br />
Tidvis pågick en kamp mellan kristendomen <strong>och</strong> dess<br />
motståndare, men skiftet till kristendomen tycks ha<br />
skett relativt fredligt. Dessutom tycks skiftet mellan<br />
den gamla <strong>och</strong> den nya religionen ha pågått längre än<br />
man tidigare trott. Under 1100-talet tycks övergången<br />
till kristendomen vara slutförd.<br />
Kyrkoprovinsen formas<br />
Norden blev en etablerad romersk katolsk kyrkoprovins<br />
under påven i Rom <strong>och</strong> en stiftsindelning började<br />
formas. Det område som nu utgör Sverige löd under<br />
ärkebiskopen i Lund, som då hörde till Danmark, <strong>och</strong><br />
blev ärkebiskopssäte redan 1104.<br />
Ett halvsekel senare var det meningen att både Sverige<br />
<strong>och</strong> Norge skulle få ärkebiskopssäten. Ett påvligt<br />
sändebud, kardinalen Nicolaus Breakspear (cirka<br />
1100–59, påve med namnet Hadrianus IV) kom därför<br />
till Norden. Ett ärkebiskopssäte etablerades 1152<br />
i Nidaros, nuvarande Trondheim. Sverige fick vänta,<br />
möjligen på grund av oklarheter kring relationerna <strong>och</strong><br />
FÖRDJUPNING<br />
sveriges gränser genom historien<br />
i den här boken används ofta begreppet sverige. det kan<br />
betyda mycket olika områden, beroende av vid vilken<br />
tidpunkt det gäller. därför en kort skiss av hur sverige,<br />
med dess nuvarande omfattning, kommit till. 1<br />
det land som skulle komma att bli sverige var glest<br />
befolkat. mellan de mer bebodda områdena fanns stora<br />
<strong>och</strong> svårforcerade skogsområden, främst tiveden <strong>och</strong><br />
kolmården. i hela nuvarande norrland var främst områden<br />
vid älvarnas mynningar <strong>och</strong> vid några av insjöarna<br />
bebodda. storsjötrakten i nuvarande Jämtland är ett<br />
exempel på ett tidigt bebyggt område.<br />
i mellersta sverige blev mälardalen successivt grunden<br />
för ett kärnområde för både en framväxande stat <strong>och</strong><br />
en allt mer utbredd kyrka. där fanns också gotland vars<br />
anknytning till fastlandet var ganska liten. Längre söderut<br />
fanns befolkningen främst i slättområdena i östergötland<br />
<strong>och</strong> västergötland. att ta sig från danmark till mälardalen<br />
genom skogarna var både riskfyllt <strong>och</strong> tidsödande. sannolikt<br />
tog det uppemot fyra veckor. över havet klarade<br />
man resan på en knapp vecka.<br />
Bertil nilsson påpekar, i sveriges kyrko<strong>historia</strong> del 1, att<br />
urbaniseringen i dessa områden skedde ganska långt efter<br />
den europeiska <strong>och</strong> också tydligt efter det nuvarande<br />
maktfördelningen mellan den kommande svenske ärkebiskopen<br />
<strong>och</strong> ärkebiskopen i Lund, men kanske också<br />
på grund av kampen mellan Eriksätten <strong>och</strong> Sverkersätten.<br />
Upplandsbiskopens första stiftskyrka var S:t Pers<br />
kyrka i Sigtuna, i dag en ruin. Biskopsstolen i Sigtuna<br />
kom sannolikt till på 1060-talet. Sigtuna hade då tagit<br />
över Birkas position som ekonomiskt centrum i området.<br />
Kring 1120 fanns det sex stift.<br />
På 1130-talet tog nuvarande Gamla Uppsala över<br />
biskopsstolen från Sigtuna. När det svenska ärkebiskopssätet<br />
slutligen kom till blev det i Uppsala. Ärkebiskopen<br />
i Lund fick inledningsvis metropolitstatus med<br />
ett visst överinseende över Uppsala. Cisterciensermunken<br />
Stefan (födelseår okänt, död 1185) i Alvastra kloster<br />
blev den förste ärkebiskopen i Uppsala. Han vigdes<br />
i katedralen i Sens i Frankrike den 5 augusti 1164 av<br />
ärkebiskop Eskil av Lund (cirka 1100–82) i närvaro av<br />
påven Alexander III (cirka 1105–81, påve från 1159).<br />
I mitten av 1200-talet befann sig dom<strong>kyrkan</strong> i Gamla<br />
Uppsala i dåligt skick <strong>och</strong> var bland annat skadad<br />
av brand. Planeringen inleddes för en ny domkyrka,<br />
men nu i Östra Aros, som snart skulle få överta namnet<br />
Uppsala <strong>och</strong> som var en växande handelsplats. Genom<br />
katedralbygget blev det nya Uppsala en ännu viktigare<br />
plats.<br />
danska området. vid slutet av 1000-talet fanns bara ett<br />
fåtal ”svenska” städer, nämligen Lödöse (några mil norr<br />
om nuvarande göteborg), sigtuna, skara <strong>och</strong> – som sagt<br />
på distans från fastlandet – visby.<br />
Ett samlat land, där man kan ana en kommande<br />
centralmakt, om än med många inre maktkamper, växte<br />
sakta fram under tidig medeltid. historikerna talar numera<br />
om 1100-talet som den tid då ett samlat rike kom<br />
till med västergötland <strong>och</strong> mälardalen som de tidigaste<br />
centralpunkterna. Banden knöts sedan successivt fastare<br />
söder- <strong>och</strong> västerut mot småland <strong>och</strong> östergötland <strong>och</strong><br />
norrut mot dalarna <strong>och</strong> norrland.<br />
genom korståg <strong>och</strong> erövringar införlivades nuvarande<br />
Finland. 1285 överenskoms att gotland skulle tillhöra<br />
sverige.<br />
sverige <strong>och</strong> norge bildade en union 1332–55. magnus<br />
Eriksson (1316–74) köpte 1332 skåne <strong>och</strong> Blekinge till sverige,<br />
1341 också halland. detta accepterades av valdemar<br />
atterdag (1321–75). 1355 upplöstes den svensk-norska<br />
unionen. 1360–61 erövrade danmark under valdemar<br />
atterdags ledning skåne, Blekinge, halland <strong>och</strong> gotland<br />
från sverige.<br />
6 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
NOTERAT<br />
den stora döden<br />
också <strong>kyrkan</strong> påverkades starkt av den gigantiska<br />
katastrof som inträffade under andra halvan av<br />
1300-talet. den stora döden, digerdöden, kom 1350.<br />
det är svårt att fullt ut förstå hur hårt den slog mot<br />
landet <strong>och</strong> de enskilda människorna. av de smittade<br />
dog hälften. om det fanns 750 000 invånare, vilket<br />
man tror, var sannolikt antalet döda 200-300 000,<br />
den största katastrofen någonsin i det område som<br />
i dag utgör sverige. det betyder en tredjedel av<br />
befolkningen – som om sverige nu skulle förlora tre<br />
miljoner invånare i en farsot. inte förrän på 1400- talet<br />
upphörde digerdöden. digerdöden stoppade också<br />
upp mycket av byggandet, inklusive bygget av nya<br />
kyrkor.<br />
Redan 1273 flyttade biskopssätet till Östra Aros. Kvarlevorna<br />
av äldre ärkebiskopar fördes också över, liksom<br />
Erik den heliges (cirka 1120–cirka 1160) relikskrin.<br />
Katedralbygget var långtifrån klart. Vilken<br />
kyrka som man använde är inte känt. Kor <strong>och</strong> tvärhus i<br />
den nya katedralen var färdigbyggda kring 1345. Hela<br />
<strong>kyrkan</strong> blev klar 1435. Den invigdes i en tid med en<br />
stark politisk spänning. Kalmarunionens överlevnad<br />
1389 skapades kalmarunionen med margareta<br />
(1353–1412, regent 1387–1412) som drottning. Unionen<br />
innefattade sverige, danmark <strong>och</strong> norge <strong>och</strong> bekräftades<br />
1397. sverige utträdde ur unionen då gustav vasa<br />
(1496–1560, regent 1523–60) kom till makten 1523. 1561<br />
blev den baltiska kusten vid Finska viken, i huvudsak Estland,<br />
svensk på grund av befolkningens egna önskningar.<br />
två år senare blev dagö en del av sverige, liksom 1595<br />
ytterligare områden i östra <strong>och</strong> västra Baltikum, inkluderande<br />
narva. 1617 blev också södra karelen svenskt <strong>och</strong><br />
1621 därtill Livland, inklusive riga <strong>och</strong> dorpat. 1645 blev<br />
ösel svenskt.<br />
1645 införlivades gotland, halland (på 30 år), Jämtland<br />
<strong>och</strong> härjedalen med sverige.<br />
1648 fick sverige genom den Westfaliska freden besittningar<br />
på den nordtyska östersjökusten, bland annat<br />
vorpommern, Wismar <strong>och</strong> Bremen-verden.<br />
skåne – inklusive ven, Blekinge, Bornholm, halland (nu<br />
permanent), Bohuslän <strong>och</strong> trondheims län – införlivades<br />
med sverige genom freden i roskilde 1658.<br />
därefter kom förlusterna.<br />
1660 återfick danmark efter ett nytt krig Bornholm<br />
<strong>och</strong> trondheims län. Formellt 1721, men i realiteten ett<br />
decennium tidigare, förlorade sverige de baltiska områdena<br />
<strong>och</strong> södra karelen till ryssland.<br />
Bit för bit förlorade sverige under 1700-talet större<br />
delen av vorpommern.<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
var osäker. Den nya dom<strong>kyrkan</strong> blev en viktig ekonomisk<br />
maktfaktor genom att vara största markägaren i<br />
området.<br />
Balansen mellan staten <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Stiftens biskopar som tidigare utsetts av kungen, kom<br />
med tiden att utses av de präster som ingick i stiftens<br />
domkapitel. Först efter påvens godkännande blev dock<br />
biskopsvalet giltigt <strong>och</strong> vigning kunde genomföras av<br />
ärkebiskopen i Uppsala. Ärkebiskopen i Uppsala vigdes<br />
av ärkebiskopen i Lund.<br />
Den här ordningen hindrade inte att regenterna<br />
både blev tillfrågade <strong>och</strong> själva utsatte <strong>kyrkan</strong>s organ<br />
för påtryckningar vid biskopsutnämningar, uttrycket<br />
”en provins i drottningens <strong>och</strong> påvens hand”, använt<br />
av Sven-Erik Pernler i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 2, är<br />
talande. Drottningen är Margareta. Det fanns en stark<br />
kyrklig önskan om ökad frihet, libertas ecclesiae, vilket<br />
dock inte hindrade en utveckling som tidvis ledde till<br />
att riksföreståndare, drottning <strong>och</strong> kungar tillvällde sig<br />
mer makt över <strong>kyrkan</strong>.<br />
Under 1400-talet <strong>och</strong> början av 1500-talet hamnade<br />
kyrkoledningen ofta också mitt i de många politiska<br />
konflikterna mellan de danska intressena <strong>och</strong> de framväxande<br />
nationella krafterna i Sverige. Sverige var under<br />
långa tider ett land präglat av revolter <strong>och</strong> inbördes-<br />
1809 gick hela Finland förlorat till ryssland.<br />
någon återhämtning skedde då danmark 1814 tvingades<br />
överlämna norge till sverige, men sverige fick betala<br />
ett pris, nämligen att överlämna kvarvarande delar av<br />
vorpommern till danmark. En union mellan sverige <strong>och</strong><br />
norge bildades.<br />
1803 hade sverige pantsatt Wismar till mecklenburg.<br />
Panten återtogs aldrig <strong>och</strong> 1903 övergick Wismar till<br />
mecklenburg. två år senare upplöstes unionen med norge.<br />
sverige har också haft några längre bort liggande<br />
besittningar. 1638 grundades kolonin nya sverige vid<br />
delawarefloden i amerika <strong>och</strong> ställdes i kyrkligt hänseende<br />
under tillsyn av biskopen i skara stift. den erövrades<br />
dock redan 1655 av holländarna. Under knappt 100 år<br />
var sverige en kolonialmakt i klassisk mening, inklusive<br />
slaveri, om än i liten skala. handelskolonin cabo corso<br />
i nuvarande ghana, svenska guldkusten, köptes 1650<br />
av svenska afrikanska kompaniet <strong>och</strong> var i svensk ägo<br />
1650-1658 <strong>och</strong> 1660-1663. Även denna besittning togs<br />
sedan över av holländarna. ön saint Barthélemy i västindien<br />
köptes 1784 av gustav iii från Frankrike. kolonin<br />
skulle bli en knutpunkt för svensk export. 1878 såldes<br />
kolonin.<br />
1 sverige som namn, eller svea rike, förekom första gången i det<br />
anglosaxiska Beowulfkvädet på 1000-talet <strong>och</strong> i skrifter från det område<br />
som i dag utgör sverige på 1200-talet<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 7
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
krig. Vid Stockholms blodbad 1520, med ett hundratal<br />
avrättade, fanns ledande kyrkliga personer både bland<br />
dem som dömde <strong>och</strong> bland dem som dömdes. En ärkebiskop<br />
som skickligt manövrerade sig fram under<br />
dessa konflikter var Jakob Ulvsson (1430- talet–1521),<br />
Uppsala universitets grundare. Han är den som under<br />
längst tid varit svensk ärkebiskop – 46 år från 1469<br />
till 1515. ”En mästare i den politiska balansgångens<br />
konst”, skriver Karl-Gustaf Hildebrand Uppsala domkyrka.<br />
Katedral genom sekler.<br />
reformationstiden<br />
Gustav Vasa <strong>och</strong> reformatorerna<br />
Sin andliga grund hade den svenska reformationen i<br />
den kontinentala reformation som hade Martin Luther<br />
(1483–1546) <strong>och</strong> Filip Melanchton (1497–1560) som<br />
viktiga ledare. Reformationsåret, det år då Martin<br />
Luther spikade upp sina 95 teser mot avlatshandeln på<br />
porten till <strong>kyrkan</strong> i Wittenberg, var 1517. 2017 firas<br />
alltså 500-årsjubileum.<br />
Reformatorerna betonade Bibeln som rättesnöre,<br />
tog avstånd från påvens auktoritet <strong>och</strong> hävdade det<br />
allmänna prästadömet. De motsatte sig gärningslära<br />
<strong>och</strong> avlatshandel <strong>och</strong> framhöll frälsningen genom tro<br />
<strong>och</strong> av nåd allena. De hävdade en sakramentslära med<br />
färre sakrament än den katolska <strong>kyrkan</strong>s sju eftersom<br />
de med sakrament bara avsåg de handlingar som instiftats<br />
av Kristus, dopet (med bikten, även om reformatorerna<br />
inte framhöll den särskilt starkt) <strong>och</strong> nattvarden.<br />
Det var inte reformatorernas avsikt att bilda en ny<br />
kyrka. Reformationen var en protest mot en, som reformatorerna<br />
ansåg, förstelnad <strong>och</strong> korrumperad katolsk<br />
kyrka. Den reformation de syftade till skulle ske<br />
inom den existerande katolska <strong>kyrkan</strong>. Detsamma<br />
gällde de svenska reformatorerna Olaus Petri (1493–<br />
1552), Laurentius Petri (1499–1573) <strong>och</strong> Laurentius<br />
Andreae (1470-talet–1552) som anslöt sig till de kontinentala,<br />
men med en mer återhållsam liturgisk hållning<br />
än i många andra reformationskyrkor.<br />
Olaus Petri, den i dag mest kände av dem, lärde i<br />
Wittenberg känna Martin Luther, dennes teologi <strong>och</strong><br />
syn på <strong>kyrkan</strong>. Senare blev han kyrkoherde i Stor<strong>kyrkan</strong><br />
i Stockholm. Laurentius Petri, Olaus Petris yngre<br />
bror, kom att i 42 år tjäna som den förste evangelisklutherske<br />
ärkebiskopen i Sverige. Också han hade studerat<br />
i Wittenberg. Laurentius Andreae – den äldre av<br />
reformatorerna, var Olaus Petris överordnade i Strängnäs.<br />
Det fanns hela tiden en latent konflikt mellan å ena<br />
sidan de kyrkliga reformatorerna <strong>och</strong> å andra sidan re-<br />
nässansfursten Gustav Vasa <strong>och</strong> hans söner, i det senare<br />
fallet med olika förtecken beroende av vilken av sönerna<br />
det gällde.<br />
Reformatorernas <strong>och</strong> kungens intressen sammanföll<br />
visserligen delvis, men reformatorerna hävdade starkare<br />
än vad Gustav Vasa tänkt sig <strong>kyrkan</strong>s självständighet<br />
i förhållande till kungamakten. Bakom tillkomsten<br />
av en svensk nationalkyrka låg å andra sidan inte bara<br />
reformatorernas lutherska synsätt utan också Gustav<br />
Vasas politiska ambitioner. Hans intresse var en stark<br />
svensk nationalstat. Han ville bryta den katolska <strong>kyrkan</strong>s<br />
politiska <strong>och</strong> ekonomiska makt.<br />
1531, året då Laurentius Petri vigdes till ärkebiskop,<br />
utgav brodern Olaus två skrifter om mässan, den<br />
ena med motiveringar för folkspråkig mässa, den andra<br />
tillämpningen i den form som man börjat använda<br />
i Stockholm. Om detta skriver Carl Henrik Martling<br />
i Liturgik – en introduktion att Olaus Petri mot den<br />
romerska mässofferläran, ställde ”sin tolkning av mässan<br />
som en förkunnelse av evangeliet om Kristi gärning<br />
<strong>och</strong> som en åminnelse av <strong>och</strong> en gemenskap med den i<br />
sakramentet närvarande Frälsaren”.<br />
I två upplagor några år senare hade den avskalade<br />
formen fyllts ut mer <strong>och</strong> efter tio år utkom utan författarnamn<br />
<strong>Svenska</strong> mässan, nu som <strong>kyrkan</strong>s officiella<br />
mässordning att firas på svenska men efter behov även<br />
med inslag på latin.<br />
Kungen hade starka ekonomiska intressen gentemot<br />
<strong>kyrkan</strong>. Kungamakten, staten, hade stora skulder men<br />
små tillgångar. I stort sett all egendom som hörde till<br />
biskopssätena, domkapitlen, domkyrkorna <strong>och</strong> klostren<br />
drogs in till kronan genom Västerås recess beslutad<br />
vid Västerås riksdag 1527. Dessutom återfick adeln de<br />
gods som kommit i <strong>kyrkan</strong>s ägo efter 1454. Besluten<br />
var ett led i Gustav Vasas önskan att också bryta den<br />
evangeliska <strong>kyrkan</strong>s ekonomiska, <strong>och</strong> därmed politiska,<br />
makt. Besluten betydde en oerhörd ekonomisk försvagning<br />
av <strong>kyrkan</strong> trots att det som skulle dras in var<br />
”<strong>kyrkan</strong>s överflödiga inkomster”.<br />
Västerås recess bekräftade reformationen. Orosstiftare<br />
(varmed man kunde avse dem som försvarade<br />
den tidigare katolska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> kritiserade reformationen)<br />
<strong>och</strong> de som påstod att kungen infört en ny tro<br />
skulle straffas. Riksdagen ”bådo alla därom, att Guds<br />
ord måtte allestädes i riket renliga predikat varda”. I<br />
Västerås ordinantia, beslutad av kungen själv, deklarerade<br />
han att om biskoparna tillsatte präster som inte<br />
predikade Guds ord så hade kungen rätt att avsätta<br />
dem som utsetts. I skolorna skulle evangelium läsas.<br />
Fortfarande fanns katolska präster liksom ordensbröder<br />
i domkapitlen. Man kunde också enligt den<br />
svenska reformationens principer behålla större delen<br />
8 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
FÖRDJUPNING<br />
klosterväsendet i sverige<br />
det kan ha funnits några kloster i nuvarande sverige<br />
under sent 1000-tal, men en stor klosteretablering<br />
inleddes under 1100-talets första hälft genom cistercienserorden.<br />
1143 grundade denna orden munkkloster i<br />
alvastra i östergötland <strong>och</strong> nydala i småland. varnhems<br />
kloster i västergötland <strong>och</strong> viby i Uppland grundades 1150<br />
respektive 1160 av munkar från alvastra kloster.<br />
möjligen fanns ett tidigare vreta kloster med benediktinnunnor.<br />
det nunnekloster vars ruiner man fortfarande<br />
kan se där anlades i vart fall kring 1162 <strong>och</strong> snart<br />
därefter följde ett dotterkloster i askeby nära Linköping.<br />
Ett tredje nunnekloster anlades på Fogdön vid mälaren.<br />
Även dessa kloster var anknutna till cistercienserorden,<br />
liksom nunneklostret i gudhem i västergötland. På 1220-<br />
<strong>och</strong> 1230-talen kom dominikaner <strong>och</strong> franciskaner, båda<br />
tiggarordnar. det första dominikankonventet etablerades<br />
1223 <strong>och</strong> det första franciskankonventet 1238, i båda<br />
fallen i Lund. det av den heliga Birgitta (1303–73) så<br />
hett eftertraktade birgittinerklostret i vadstena invigdes<br />
först 1384, alltså efter hennes död. Birgitta kom från<br />
Folkungaätten, en av landets ledande ätter. Birgitta blev<br />
genom sina nedtecknade drömmar <strong>och</strong> syner – <strong>och</strong> sin<br />
rättframhet – ett känt namn i stora delar av Europa.<br />
hon bodde länge i rom, reste till Jerusalem <strong>och</strong> bidrog<br />
genom sin ställning till att vadstena kloster blev både<br />
stort <strong>och</strong> inflytelserikt. till Birgittinerorden hörde två<br />
kloster, ett i vadstena <strong>och</strong> ett i finska nådendal. Båda var<br />
”dubbelkloster» med både munkar <strong>och</strong> nunnor. Birgitta<br />
kanoniserades 1391.<br />
vadstena klosterkyrka, ofta kallad Blå<strong>kyrkan</strong>, blev en<br />
mäktig byggnad, en stor <strong>och</strong> öppen hallkyrka. klostret<br />
hade länge landets största samling av böcker <strong>och</strong> stora<br />
jordegendomar. Birgittinerorden, den helige Frälsarens<br />
av den katolska liturgins former, bara de gavs en evange<br />
lisk tolkning. Katolska präster <strong>och</strong> munkar hade<br />
1526 deltagit i översättningen. Kring denna översättning<br />
uppstod emellertid konflikter. Också i Örebro<br />
koncilium 1529, som bland annat behandlade reformationens<br />
genomförande på det liturgiska området i<br />
alla stift, deltog gammaltroende katoliker, reformkatoliker<br />
<strong>och</strong> ”reformatorer”.<br />
Hos Gustav Vasa fanns en önskan att försvaga biskoparnas<br />
position, vilket också skedde genom att<br />
kungen 1529 utnämnde sin kyrklige rådgivare Georg<br />
Norman (död 1552 eller 1553) till superintendent över<br />
hela <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> dessutom vid utnämningen förbigick<br />
ärkebiskopen Laurentius Petri. Kungen utsåg dessutom<br />
under en period inga nya biskopar. I stället utnämndes<br />
superintendenter även i stiften, där de ofta fick en<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
orden, blev den mest betydelsefulla för fromhetslivet i<br />
landet under senmedeltiden. östergötland hade för övrigt<br />
vid 1500-talets början nio kloster, fler än något annat<br />
landskap. vid 1500-talets början fanns det enligt magnus<br />
nyman i Förlorarnas <strong>historia</strong> drygt 50 kloster <strong>och</strong> konvent<br />
i riket <strong>och</strong> ett 20-tal i den del av södra sverige som<br />
tillhörde danmark. de representerade flera ordenstraditioner:<br />
kartusianer, som var en eremitorden, den traditionella<br />
klosterorden cistercienserna samt tiggar ordnarna<br />
franciskaner, dominikaner <strong>och</strong> karmeliter. tiggarordnarna<br />
fanns framför allt i städerna. till sjukvårdsordnarna hörde<br />
Johannitorden, antonitorden <strong>och</strong> helgeandsorden.<br />
magnus nyman pekar på den mångfald av verksamheter<br />
som pågick i klostren där fanns givetvis ett rikt gudstjänst-<br />
<strong>och</strong> böneliv. munkar <strong>och</strong> nunnor drev ett 20-tal<br />
skolor i landet. i klostren fanns också sjukvård. man tog<br />
emot pilgrimer som ville övernatta på sin vandring.<br />
klostren var också kulturellt betydelsefulla. väl tilltagna<br />
bibliotek fanns inte bara i vadstena. i en del kloster<br />
bedrevs lärda studier av ordensmedlemmar som utbildats<br />
vid europeiska universitet. därigenom skapades internationella<br />
kontakter. den kanske mest berömde författaren<br />
från den tidiga klostertiden var Petrus de dacia (1230-talet-1289),<br />
ibland kallad ”sveriges förste författare” trots<br />
att han faktiskt kom från det då danska skåne. han<br />
tillbringade flera år utomlands <strong>och</strong> bland hans akademiska<br />
lärare fanns thomas av aquino (cirka 1225–74). det var<br />
dock inte bara kyrklig kunskap <strong>och</strong> kyrkligt arbete, utan<br />
också praktiska kunskaper om jordbruk <strong>och</strong> hantverk,<br />
som fanns i klostren. stora kloster på landbygden kunde<br />
ha verkstäder, kvarnar, apotek, fiskodlingar, bryggerier,<br />
trädgårdar <strong>och</strong> boskapshjordar.<br />
oklarare <strong>och</strong> svagare position än de tidigare biskoparna.<br />
En tid var Laurentius Petri ensam vigd biskop.<br />
Förtroendet mellan kungen <strong>och</strong> de kyrkliga reformatorerna<br />
sviktade betänkligt. Kungen utsåg en reformkatolik<br />
till kunglig sekreterare i stället för någon<br />
av reformatorerna. Trots den kärvare tonen hade Laurentius<br />
Petri 1531 alltså blivit vald, utnämnd <strong>och</strong> vigd<br />
till ärkebiskop. Någon av de reformkatolska kandidaterna<br />
kunde ha blivit vald men de sade nej med hänvisning<br />
till att den i kanonisk 2 ordning valde Gustav Trolle<br />
(1488–1535) fortfarande levde, om än i exil i Danmark<br />
2 Oftast när man i kyrkliga sammanhang talar om kanon syftar<br />
man på katolska <strong>kyrkan</strong>s rättsordning som är en sådan regelsamling.<br />
Man talar då också om kanonisk rätt.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 9
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
sedan 1521. Kungen var därför närmast tvingad att acceptera<br />
en evangelisk ärkebiskop. 3<br />
I slutet av 1530-talet växte kungens maktfullkomlighet.<br />
Han tog både ett fastare politiskt grepp om landet<br />
<strong>och</strong> ett hårdare grepp om <strong>kyrkan</strong>. Vid den herredag<br />
som hölls i Örebro 1540 tvingade han fram ett stöd för<br />
omvandlingen av valkungariket Sverige till ett arvrike<br />
med kungamakt av Guds nåde. Kungen slog med hjälp<br />
av juris doktor Conrad von Pyhy (födelseår okänt, död<br />
1553), en tysk med goda kontinentala förbindelser, <strong>och</strong><br />
Georg Norman om till en strängare reformatorisk linje.<br />
Reformatorerna hamnade i onåd, Olaus Petri <strong>och</strong><br />
Laurentius Andreae dömdes till döden, den senare<br />
trots att han spelat en framträdande roll vid Västerås<br />
recess, tillkomsten av Västerås ordinantia <strong>och</strong> Örebro<br />
koncilium. Båda reformatorerna benådades senare.<br />
Efter det småländska katolskt inspirerade uppror<br />
som 1542–43 leddes av Nils Dacke (1510–43), Dackefejden,<br />
kallade kungen till riksdag 1544, återigen i<br />
Västerås. Det ärftliga kungadömet bekräftades genom<br />
1544 års arvförening <strong>och</strong> riksdagen bekräftade samtidigt<br />
en strängare reformatorisk hållning. Allt som uppfattades<br />
som gamla missbruk, bland annat helgonkult,<br />
själamässor <strong>och</strong> andra mässor som kunde förknippas<br />
med tron på skärselden, vigvatten <strong>och</strong> rökelse, men<br />
också pilgrimsresor, förbjöds.<br />
NOTERAT<br />
kalvinister <strong>och</strong><br />
presbyterianer<br />
den största gruppen kalvinister som kom till sverige<br />
med början under 1500-talet var valloner (från vallonien<br />
i nuvarande Belgien) i form av bruksägare <strong>och</strong><br />
yrkeskunnig arbetskraft som inte fanns i tillräcklig<br />
utsträckning i sverige. Likaså kom holländska köpmän,<br />
många av dem reformerta, till de stora handelsorterna.<br />
skottar – vilka ofta var presbyterianer<br />
<strong>och</strong> tillhörde church of scotland – bosatte sig också<br />
i sverige.<br />
I slutet av 1550-talet fanns enbart evangeliska biskopar<br />
<strong>och</strong> präster i tjänst Sverige. Redan dessförinnan<br />
hade munkarna i Vadstena kloster drivits bort. Nun-<br />
3 Under elva år hade Sverige, i vart fall i teorin, två ärkebiskopar<br />
eftersom katoliken Johannes Magnus (1488–1544) i Rom 1533<br />
vigdes till svensk ärkebiskop. Han kom dock aldrig åter till Sverige<br />
som han lämnat tidigt under reformationen. Hans bror Olaus Magnus<br />
(1490–1557) efterträdde honom som katolsk ärkebiskop över<br />
Sverige, även han bosatt i Rom.<br />
norna stannade däremot kvar, men Vadstena klosterkyrka<br />
blev församlingskyrka <strong>och</strong> nunnorna fick hålla<br />
sig inom klostret. 1595 avvisades också alla katolska<br />
präster <strong>och</strong> lärare som inte tidigare tvingats lämna landet.<br />
I samband med detta stängdes även nunneklostret<br />
i Vadstena. 4<br />
Erik XIV <strong>och</strong> Johan III<br />
Laurentius Petri arbetade målmedvetet med reformationens<br />
fortsatta utveckling <strong>och</strong> genomförande. Det<br />
arbetet kom att vara över Erik XIV (1533–77, regent<br />
1560–68) <strong>och</strong> pågå några år in på Johan III:s (1537–<br />
92, regent 1568–92) tid som kung. Laurentius Petri utförde<br />
skickligt det balansnummer som det innebar att<br />
hävda <strong>kyrkan</strong>s självständighet utan att helt bryta med<br />
kungamakten. Laurentius Petri förhöll sig hela tiden<br />
lojal gentemot de tidigare reformationsbesluten. Det<br />
fanns uddar riktade mot såväl kalvinisternas uppfattning<br />
som den katolska hållningen.<br />
Laurentius Petris slutliga förslag till kyrkoordning<br />
lades fram 1561. Den innehöll också gudstjänstordningar,<br />
bestämmelser som senare skulle hamna i kyrkohandboken.<br />
Han mötte motstånd. Erik XIV ville arbeta<br />
fram ett eget kyrkoordningsförslag. Kungen hade<br />
nära kontakter med en krets av kalvinister, liksom med<br />
anhängare till Filip Melanchton, Luthers medreformator,<br />
som i en del frågor stod Jean Calvin (1509–64)<br />
nära. Erik hade varit generös med att ge reformerta<br />
kalvinister rätt att vistas i landet. Till detta fanns också<br />
ekonomiska skäl.<br />
Erik XIV godkände aldrig den av Laurentius Petri<br />
föreslagna kyrkoordningen. Trots det fördes den lutherska<br />
reformationsteologins tankar vidare. Kyrkoordningsförslaget<br />
började tillämpas genom att det<br />
spreds över riket.<br />
Johan III godkände däremot omedelbart efter sitt<br />
trontillträde det kyrkoordningsförslag som Laurentius<br />
Petri utarbetat, dock med vissa ändringar som gick i<br />
kungens riktning. Med något undantag kunde Laurentius<br />
Petri <strong>och</strong> övriga biskopar acceptera förändringarna,<br />
i synnerhet som kungens förslag utöver liturgin<br />
innebar en återgång till den gamla stifts<strong>organisation</strong>en<br />
med sju biskopsledda stift <strong>och</strong> domkapitel. Vad som<br />
skrevs redan 1561 blev 1571 års kyrkoordning.<br />
Johans trontillträde väckte både förhoppningar <strong>och</strong><br />
farhågor för en återgång till katolicismen. Den reformerade<br />
<strong>kyrkan</strong> höll dock fast vid sina principer <strong>och</strong> för<br />
Johan skulle ett försök till återgång kunna leda till förlust<br />
av tronen. Brodern Erik levde fortfarande, om än<br />
fängslad. Trots dessa risker lade Johan fram ytterligare<br />
förslag i katolsk riktning, men först efter att Lauren-<br />
4 Ordenssystrarna skulle inte återkomma förrän 1935.<br />
10 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
tius Petri dött 1573. Som komplettering till den antagna<br />
kyrkoordningen antogs 1575 Nova ordinantia, den<br />
nya kyrkoordningen, <strong>och</strong> till <strong>Svenska</strong> mässan (genom<br />
den 1577 antagna Röda boken) försökte Johan närma<br />
<strong>kyrkan</strong> till katolicismen. Prästerna i riksdagen tvingades<br />
godta de nya förslagen, men de mötte starkt motstånd<br />
i andra delar av <strong>kyrkan</strong>.<br />
Johan III, som under en lång tid försökt upprätthålla<br />
kontakterna med påven, tvingades till slut att både<br />
bryta dessa <strong>och</strong> ge upp alla tankar på en återgång till<br />
katolicismen <strong>och</strong> liturgiska förändringar i denna riktning.<br />
Också kungens försök att utverka påvens tillstånd<br />
att göra undantag från den kanoniska rätten vid<br />
en återgång till katolicismen misslyckades. Det hjälpte<br />
nu inte. De förändringar kungen hade fått igenom ledde<br />
till att en kraftfull opposition bildades mot kungens<br />
kyrkopolitik. Kungen avsatte visserligen flera av de ledande<br />
opponenterna, men emot sig hade han också sin<br />
bror hertig Karl (1550–1611, riksföreståndare 1599–<br />
1604, regent 1604–1611).<br />
Uppsala möte 1593<br />
Slutpunkten för reformationen i Sverige blev Uppsala<br />
möte 1593. Det skedde mot bakgrund dels av Johan<br />
III:s reformkatolska sympatier <strong>och</strong> dels av att Sverige<br />
hade fått den polske kungen Sigismund (1566–1632,<br />
regent 1592–99) som kung också i Sverige. Sigismund<br />
hade visserligen förbundit sig att garantera den evangeliska<br />
läran i landet, liksom att inte lägga sig i beslut som<br />
rörde <strong>kyrkan</strong>, men misstänksamheten var ändå stor eftersom<br />
Sigismund själv var katolik. Redan av beslutet<br />
om att kalla till mötet framgick att avsikten var att bekräfta<br />
reformationen. Dessutom skulle en ny ärkebiskop<br />
väljas. Posten hade varit vakant sedan 1591.<br />
Mötet hölls i Domkapitelshuset intill dom<strong>kyrkan</strong> i<br />
Uppsala. Det avslutades i den slottskyrka som då fanns<br />
i Uppsala slott. Hertig Karl deltog inte i själva mötet,<br />
men fanns på Uppsala slott <strong>och</strong> försökte påverka arbetet.<br />
Ordförande var Nicolaus Olai Bothniensis (1550–<br />
1600), blivande ärkebiskop.<br />
Mötet avvisade de liturgiska krav som Johan III hade<br />
framfört. Laurentius Petris ursprungliga kyrkoordning<br />
1571 ansågs trogen den evangeliska tron. Flera av de<br />
tillägg som Johan fått igenom 1572, med godkännande<br />
av biskoparna inklusive Laurentius Petri själv, betraktades<br />
som tveksamma. De borde avvecklas under lugna<br />
former.<br />
Enhälligt antog Uppsala möte de gammalkyrkliga<br />
trosbekännelserna (de apostoliska, nicenska <strong>och</strong><br />
athan asianska) samt den reformatoriska Augsburgska<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
bekännelsen 5 av år 1530. Såväl katolicism som kalvinism<br />
avvisades, det senare till hertig Karls förtret. Bothniensis<br />
slog klubban i bordet <strong>och</strong> sade: ”Nu är Sverige<br />
blivet en man <strong>och</strong> alla hava vi en Herre <strong>och</strong> Gud”.<br />
Kanske kunde historien ha sett annorlunda ut – om<br />
inte om hade varit? Magnus Nyman, katolsk präst <strong>och</strong><br />
forskare, ger i Förlorarnas <strong>historia</strong> sin bild av reformationsprocessen.<br />
Han betonar att katolicismen levde<br />
kvar i ord <strong>och</strong> handling under lång tid. I både kungafamilj<br />
<strong>och</strong> adel fanns utövande katoliker. Reformationen<br />
hade skett ”med tvångsinsatser <strong>och</strong> mot befolkningens<br />
vilja under 1540- <strong>och</strong> 1550-talen”. Kloster <strong>och</strong><br />
ordnar var aktade bland befolkningen. Även efter Uppsala<br />
möte rekryterade man i Sverige katolska prästkandidater<br />
<strong>och</strong> katolska seder levde kvar.<br />
”Om Johan III lyckats i sina förhandlingar med Rom<br />
eller om sonen Sigismund haft större framgång på det<br />
militära fältet så hade Sverige sannolikt åter blivit ett<br />
katolskt land”, skriver Magnus Nyman. Om detta vet<br />
vi dock intet.<br />
Sigismund <strong>och</strong> Karl<br />
Dagen innan sin kröning hade Sigismund avgivit en så<br />
kallad kungaförsäkran. Han lovade att han skulle följa<br />
Uppsala mötes beslut. Mot några av löftena bröt han<br />
omedelbart. Hertig Karl utsågs som en reaktion på detta<br />
till riksföreståndare. Konflikten, som också omfattade<br />
de liturgiska frågorna, var ett faktum. Man var, uppenbarligen<br />
med rätta, övertygad om att Sigismund vill<br />
återinföra den katolska tron i Sverige. Samtidigt var<br />
inte Sigismund utan stöd i Sverige. Både i Sverige <strong>och</strong> i<br />
Finland fanns ledande personer som inte ville bryta den<br />
ed om trohet mot kungen som de hade avgivit.<br />
Konflikten mellan hertig Karl <strong>och</strong> Sigismund övergick<br />
till att föras med vapenmakt. Den striden vann<br />
hertigen genom slaget vid Stångebro. ”Genom Uppsala<br />
mötes beslut 1593 <strong>och</strong> slaget vid Stångebro 1598 förvandlades<br />
<strong>kyrkan</strong> i Sverige till en evangelisk-luthersk<br />
bekännelsekyrka”, skriver Åke Andrén i Sveriges <strong>historia</strong>,<br />
del 3. Riksdagen sade upp sin lydnad gentemot<br />
Sigismund <strong>och</strong> hertig Karl blev först regerande riksföreståndare<br />
<strong>och</strong> därefter kung, Karl IX.<br />
Inom <strong>kyrkan</strong> misstänkte man Karl för att ha sympatier<br />
för kalvinismen, vilket han själv förnekade. Han<br />
ansåg, förklarade han, att det var Bibelns ord, inte<br />
Luthers eller Calvins, som gällde. Karl ville därför inte<br />
tillmäta den Augsburgska bekännelsen den vikt som<br />
Uppsala möte gjort. Han ville också revidera de kyrkliga<br />
böckerna. Den revision som gjordes var för obetydlig<br />
för honom. Han sökte stöd hos riksdagen för en<br />
5 Efter staden Augsburg i Bayern i södra Tyskland där bekännelsen<br />
antogs.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 11
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
längre gående revision, något som avvisades häftigt av<br />
prästeståndet. De ansåg ansvaret för de kyrkliga böckerna<br />
vara <strong>kyrkan</strong>s, något som de menade hade framgått<br />
av Uppsala mötes beslut. Hertigen, senare kungen,<br />
följde sin fars exempel <strong>och</strong> utsåg flera superintendenter.<br />
Enhetsstat <strong>och</strong> enhetskyrka<br />
Enhets<strong>kyrkan</strong> konsolideras<br />
Först med Gustav II Adolf fick Sverige en kung som<br />
strikt förband sig att följa reformationens tankar.<br />
Ingun Montgomery drar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s <strong>historia</strong>, del<br />
4 slutsatsen att ”genom Gustav Adolfs kungaförsäkran<br />
hade kyrkoordningen av 1571 åter delvis fått gällande<br />
kraft i fråga om biskopstillsättningar <strong>och</strong> ämbetsförvaltning”.<br />
En av kungens första åtgärder var att godkänna<br />
en ny kyrkohandbok.<br />
Den evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> konsoliderades<br />
under 1600-talet <strong>och</strong> blev en enhetskyrka som upprätthölls<br />
genom undervisning <strong>och</strong> husförhör men också<br />
kyrkotukt. Lagen såg allvarligt på ”avfällingar”. De<br />
kunde drabbas av fängelsestraff, förlust av arvsrätt<br />
<strong>och</strong> till <strong>och</strong> med av landsförvisning. Detta skedde i ett<br />
land som ändå knappast var enhetligt. Det fanns stora<br />
utländska inslag i den svenska befolkningen i form av<br />
både handelsmän <strong>och</strong> specialiserad arbetskraft. Det<br />
handlade snarare om att skapa <strong>och</strong> befästa en nationalkänsla<br />
än att bevara den.<br />
Enhetsstatens <strong>och</strong> enhets<strong>kyrkan</strong> ska också ses mot<br />
bakgrund av att Sverige deltog i det 30-åriga kriget i<br />
Europa. Den svenske kungen kämpade, som man möjligen<br />
såg <strong>och</strong> definitivt förklarade det, som en lutherdomens<br />
hjälte i kampen mot mörka katolska krafter i<br />
Europa. Nationalism kopplades samman med evangelisk-luthersk<br />
tro.<br />
Sverige får en regeringsform<br />
1617 utfärdades Örebro stadga med stränga straff<br />
för den som anslöt sig till ”falsk jesuitisk <strong>och</strong> papistisk<br />
lära”. Jesuiterna omgavs med en särskild fruktan.<br />
Jesuit orden hade kommit till Sverige första gången<br />
kring 1570 <strong>och</strong> det fanns därefter, trots förbud, tidvis<br />
jesuiter i Sverige, särskilt vid några av de utländska ambassaderna<br />
i Stockholm.<br />
Fortfarande klarade sig däremot kalvinisterna undan.<br />
De upplevdes inte som något hot, men viktigare<br />
för kungen var säkert de politiska <strong>och</strong> samhällsekonomiska<br />
relationerna till länder med en stark kalvinism.<br />
Kalvinisterna kom i själva verket att tas emot i Sverige<br />
med löfte om att deras tro skulle respekteras. Kungen<br />
etablerade goda relationer till de reformerta furstarna<br />
i Europa.<br />
Sverige utvecklades under 1600-talet till en evangelisk-luthersk<br />
stormakt. Utvecklingen till stormakt<br />
speglas också av att huvudstaden växte från knappt<br />
10 000 invånare i början av seklet till mer än 50 000<br />
vid dess slut.<br />
Att enighet beträffande religionen ansågs nödvändig<br />
bekräftades i Sveriges första regeringsform som beslutades<br />
1634. Där hette det:<br />
”Medan enighet i religionen <strong>och</strong> den rätta gudstjänsten<br />
är den kraftigaste grundvalen till ett lovligt, samdräktigt<br />
<strong>och</strong> varaktigt regemente, så ska härefter så<br />
väl konungar som andra ämbetsmän <strong>och</strong> undersåtar<br />
i riket först <strong>och</strong> främst bliva vid Guds rena <strong>och</strong> klara<br />
ord, såsom det i de profetiska <strong>och</strong> apostoliska skrifter<br />
författat, uti kristliga allmänneliga symbolis, Lutheri<br />
katekismo, den oförändrade Augsburgska konfession<br />
förklarat <strong>och</strong> i Uppsala konciliis samt förre riksens beslut<br />
<strong>och</strong> förklaringar därutöver stadgat är.”<br />
Enhets<strong>kyrkan</strong> med en ortodox luthersk grundsyn värnades<br />
av en sträng lagstiftning <strong>och</strong> präglade hela det<br />
karolinska enväldets tid, alltså via Karl XI (1655–97,<br />
regent 1660–97) <strong>och</strong> under Karl XII:s (1682–1718,<br />
regent 1697–1718) regeringstid.<br />
Den lutherska ortodoxin<br />
Vid tiden för drottning Kristinas (1626–89, regent<br />
1644–54) trontillträde stärktes ytterligare den lutherska<br />
ortodoxi som börjat växa under senare delen av<br />
1500-talet. I detta sammanhang står ordet ortodoxi för<br />
ett fasthållande vid reformationens ursprungliga grund<br />
<strong>och</strong> uttolkning.<br />
I Konkordieformeln 1577 hade några tyska teologer<br />
diskuterat tvistefrågor <strong>och</strong> argumenterat för teologiskt<br />
korrekta lösningar. I Konkordieboken 1580 finns denna<br />
skrift <strong>och</strong> några av de centrala lutherska bekännelsedokumenten.<br />
Utifrån denna så kallade konkordieortodoxi<br />
hårdnade motståndet mot vad man ansåg<br />
vara katolska <strong>och</strong> kalvinistiska tendenser.<br />
Den ortodoxa lutherdomen stämde knappast med<br />
den religiösa övertygelse som omfattades av drottning<br />
Kristina när hon efterträdde sin far Gustav II Adolf.<br />
Hennes religionssyn var mer humanistisk <strong>och</strong> påverkad<br />
av hennes lärare Johannes Matthiae (1592–1670).<br />
Han stod för en mer öppen hållning, var en tydlig<br />
motståndare till ortodoxin <strong>och</strong> pläderade för en mindre<br />
dogmatisk, i ur<strong>kyrkan</strong> förankrad, kristendom.<br />
Matthiae blev senare biskop i Strängnäs stift men avsattes<br />
på grund av sin hållning.<br />
12 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Drottning Kristina påverkades också genom resor<br />
<strong>och</strong> andra kontakter av katolicismen, om av en stark<br />
ursprunglig övertygelse eller intellektuell nyfikenhet är<br />
svårt att veta. Det blev allt tydligare att hon förberedde<br />
sin abdikation. Hon avsade sig tronen 1654 <strong>och</strong> efterträddes<br />
som regent av sin kusin Karl Gustav (1622–60,<br />
regent 1654–60). Han förändrade på ett genomgripande<br />
sätt <strong>kyrkan</strong> i Sverige, inte teologiskt eller organisatoriskt<br />
men genom sin erövring av stora nya territorier.<br />
Med freden i Roskilde 1658 blev Skåne, Halland,<br />
Bohuslän <strong>och</strong> Blekinge varaktigt svenska <strong>och</strong> tillfördes<br />
den kyrka som skulle bli <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
NOTERAT<br />
En unik familj<br />
Eric Benzelius den äldre (1632–1709) blev biskop<br />
i strängnäs stift 1687 <strong>och</strong> ärkebiskop 1700. han<br />
tillhörde den lutherska ortodoxin <strong>och</strong> var en ytterst<br />
inflytelserik <strong>och</strong> märklig gestalt i sig själv; bondson,<br />
professor i Uppsala, rektor för Uppsala universitet,<br />
biskop i strängnäs <strong>och</strong> ärkebiskop, en av dem som<br />
arbetade fram 1686 års kyrkolag.<br />
· Eric Benzelius den äldre var en av de mest framträdande<br />
kyrkoledarna i slutet av 1600-talet <strong>och</strong><br />
början av 1700-talet. som om detta inte var nog<br />
ser historien om tre av hans söner ut på följande<br />
sätt:<br />
· Eric Benzelius den yngre (1675–1743) var biskop i<br />
Linköping från 1731 <strong>och</strong> ärkebiskop från 1742. han<br />
vigdes men tillträdde aldrig.<br />
· Jacob Benzelius (1683–1747) var biskop i göteborg<br />
från 1731 <strong>och</strong> ärkebiskop från 1744.<br />
· henric Benzelius (1689–1758) var biskop i Lund från<br />
1740 <strong>och</strong> ärkebiskop från 1747.<br />
alla tre var söner till Eric Benzelius den äldre <strong>och</strong><br />
dessutom lärda, bildade <strong>och</strong> välmeriterade. Fyra ärkebiskopar<br />
i en <strong>och</strong> samma familj.<br />
En tid med starka kyrkoledare<br />
Under enhets<strong>kyrkan</strong>s tid fanns en uppseendeväckande<br />
rad stora kyrkoledare. Några av dem ska nämnas.<br />
Johannes Rudbeckius (1581–1646), professor i<br />
Uppsala, biskop i Västerås <strong>och</strong> en stor predikant, men<br />
aldrig ärkebiskop eftersom han i motsats till kungen<br />
inte ville ha ett consistorium generale. Däremot hade<br />
han det största ansvaret för den bibelrevision som ledde<br />
till ”Gustav II Adolfs bibel” .<br />
Jesper Svedberg (1653–1735), professor i Uppsala<br />
<strong>och</strong> biskop i Skara, bar ett huvudansvar för den psalmbok<br />
som 1694 både trycktes <strong>och</strong> drogs in, anklagad<br />
för bristande renlärighet, men som året därpå godkän-<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
des i censurerat skick. 1695 års psalmbok, ”den Svedbergska”,<br />
med 1697 års koralbok var i bruk ända till<br />
1819–20, på sina håll längre än så. Vidare fanns psalmförfattaren<br />
Haqvin Spegel (1645–1714), blivande ärkebiskop.<br />
Också Olov Svebilius (1624–1700), biskop i Linköping<br />
<strong>och</strong> ärkebiskop, spelade en viktig roll genom sin<br />
förklaring till Luthers lilla katekes, Svebilius’ katekes,<br />
som användes många år efter hans död. 1773 påbjöds<br />
den av Gustav III (1746–1792, regent 1771–92) som<br />
den katekesförklaring som skulle användas. Den användes<br />
oförändrad ända till 1810 (<strong>och</strong> också på sina<br />
håll långt därefter).<br />
Avgörande under denna tid var den maktkamp mellan<br />
stat <strong>och</strong> kyrkoledning som vanns av Karl XI <strong>och</strong><br />
som bland annat kom till uttryck i 1686 års kyrkolag.<br />
Under Karl XI tillkom också nya kyrkliga böcker<br />
i form av en kyrkohandbok 1693 <strong>och</strong> en psalmbok<br />
1695. 1703 kom Karl XII:s bibel, men initiativet även<br />
till den hade tagits av Karl XI.<br />
nya tankar når sverige<br />
Pietismen <strong>och</strong> upplysningstiden<br />
I början av 1700-talet kom de pietistiska strömningar<br />
som börjat märkas redan under 1600-talet till Sverige.<br />
Pietisterna betonade det personliga kristna ställningstagandet<br />
<strong>och</strong> individens egen fromhet, men kritiserade<br />
de yttre kyrkliga formerna <strong>och</strong> höll en distans till det<br />
världsliga livet med dess syndfullhet.<br />
Pietismen kom från Tyskland, där pietismen uppstod,<br />
men också från Ryssland med hemvändande<br />
krigsfångar som hade fått mycket stöd från tyska pietister.<br />
Pietismen har länge varit en maktfaktor genom<br />
att den tidvis funnits i både folkliga sammanhang <strong>och</strong><br />
samhällets etablissemang, inte minst i Stockholm.<br />
Exempelvis fanns bland de hemkomna krigsfångarna<br />
ledande ämbetsmän <strong>och</strong> militärer. Pietismen omfattades<br />
också av många präster. En pietistisk hållning<br />
kunde rymmas även i en av ortodox lutherdom präglad<br />
kyrka, men det fanns också en kyrkokritisk radikalpietism.<br />
En annan rörelse nådde Sverige på 1720-talet. Det<br />
var herrnhutismen. Också den var en pietistisk rörelse,<br />
men annorlunda än den tidigare pietismen genom en<br />
mindre lagisk hållning. I stället lyfte herrnhutarna, ofta<br />
med en stark känslomässig framtoning, fram kärleken<br />
till Jesus – en innerlig väckelserörelse med ett ljust<br />
budskap. I <strong>kyrkan</strong> såg man ofta mer positivt på herrnhutarna,<br />
med tiden på sina håll till <strong>och</strong> med mycket positivt.<br />
Herrnhutismen skulle få inverkan på kyrkolivet<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 13
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
långt in på 1800-talet. Den ursprunglige grundaren av<br />
herrnhutismen, greve Nikolaus Ludwig von Zinzendorf<br />
(1700–60), engagerade sig aktivt i verksamheten<br />
i Sverige.<br />
Upplysningstidens genombrott i Sverige i mitten<br />
<strong>och</strong> slutet av 1700-talet fick också betydelse för synen<br />
på <strong>kyrkan</strong>. Kunskapen om naturvetenskaperna ökade<br />
genom nya upptäckter, av vilka en del förändrade<br />
människors världsbild, i vart fall i de kretsar som hade<br />
möjlighet att tillgodogöra sig upptäckterna. Kunskap,<br />
förnuft, humanism <strong>och</strong> tolerans lyftes fram.<br />
I Europa framträdde filosofer <strong>och</strong> författare som<br />
Francois de Voltaire (1694–1778) <strong>och</strong> Jean Jacques<br />
Rousseau (1712–78). I Sverige fanns Carl von Linné<br />
(1707–78).<br />
Även om det inte skedde några snabba förändringar<br />
influerade upplysningen ledande kretsar i samhället<br />
<strong>och</strong> också en del framträdande kyrkliga personer. Delar<br />
av den traditionella kristna tron <strong>och</strong> bokstavstroheten<br />
gentemot Bibeln sattes i fråga.<br />
Under 1700-talet formulerade också Emanuel Swedenborg<br />
(1688–1772), ämbetsman, naturvetare <strong>och</strong><br />
författare, sin bibeltolkning <strong>och</strong> tro <strong>och</strong> lade därmed<br />
grunden för swedenborgianismen, till dels besläktad<br />
med pietismen. Han betonade vikten av ett starkt personligt<br />
gudsförhållande, en radikal omvändelse <strong>och</strong> en<br />
strävan att följa Kristus i kärleken till nästan för att<br />
tro <strong>och</strong> gärningar skulle följas åt. Änglar <strong>och</strong> demoner,<br />
onda <strong>och</strong> goda andar, var viktiga inslag i människans<br />
liv enligt honom. Swedenborgianismen spred sig till<br />
Tyskland, England <strong>och</strong> USA.<br />
STATISTIK<br />
Befolkningsutveckling i Sverige 1500–2000<br />
källa: sverige – en social <strong>och</strong> ekonomisk <strong>historia</strong><br />
År Antal invånare Omfattning<br />
1500 0,6 miljoner inklusive Finland <strong>och</strong><br />
erövrade provinser.<br />
1600 1 miljon dito.<br />
1700 1,5 miljon dito.<br />
1800 2.4 miljoner sverige, Finland <strong>och</strong><br />
Pommern.<br />
1900 5 miljoner sverige inom nuvarande<br />
gränser.<br />
2000 9 miljoner dito.<br />
Enhets<strong>kyrkan</strong> börjar ge vika<br />
Trots den här utvecklingen var kung <strong>och</strong> riksdag ännu<br />
inte beredda att acceptera att nya kyrkliga riktningar<br />
växte fram bland svenska medborgare. Även frihetstidens<br />
grundlagar uttryckte ett behov av en enhetlig religiös<br />
uppfattning. Genom 1726 års konventikelplakat<br />
förbjöds alla enskilda sammankomster <strong>och</strong> lekmannaledda<br />
andakter förutom husandakten. På samma<br />
grund byggde 1735 års religionsstadga som främst riktade<br />
sig mot den gentemot <strong>kyrkan</strong> kritiska pietismen.<br />
En ökad frihet öppnades däremot för utländska<br />
med borgare. Sverige behövde kunnig arbetskraft,<br />
bland annat invandrade reformerta <strong>och</strong> anglikanska<br />
tros bekän nare. De fick en viss frihet att utöva sin religion<br />
1741.<br />
Uppbrottet från den lutherska ortodoxin gick långsamt.<br />
1600-talets lagstiftning <strong>och</strong> kyrkliga böcker fortsatte<br />
att gälla. När frihetstidens grundlagar nu ändå utarbetades,<br />
kunde prästeståndet i riksdagen arbeta för<br />
en större kyrklig makt vid präst- <strong>och</strong> biskopstillsättningar.<br />
Ändå var det uppenbart att frihetstiden även i<br />
de kyrkliga frågorna innebar en frihet från kungligt envälde,<br />
men inte en frihet från riksdagsbeslut som gällde<br />
<strong>kyrkan</strong>. Ständerna blev friare, men inte nödvändigtvis<br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
1772 genomförde Gustav III sin statskupp. Utan att<br />
själv vara särskilt engagerad i den kristna tron såg han<br />
positivt på <strong>kyrkan</strong>, möjligen därför att han såg <strong>kyrkan</strong><br />
som ett sätt att sprida statens – alltså kungens – uppfattningar<br />
bland folket. Av allt att döma såg <strong>kyrkan</strong> i<br />
form av prästerskapet tämligen positivt på kungen som<br />
tog initiativ till flera stora beslut i kyrkliga frågor:<br />
• Samtliga stift blev biskopsstift. De sista superintendenturerna<br />
försvann.<br />
• I ett försök att komma åt den som man ansåg alltför<br />
rika floran av katekesförklaringar påbjöds den<br />
redan nämnda förklaringen av Olov Svebilius’ från<br />
1689 som den enda tillåtna.<br />
• En bibelkommission tillsattes 1773 för att göra en<br />
ny bibelöversättning. De första ledamöterna var en<br />
lysande skara, men arbetet kom att vara längre än<br />
någon kunde ana.<br />
• Antalet helgdagar minskades. De stora helgerna<br />
blev kvar, men de helgdagar som ansågs vara mänskliga<br />
påfund togs bort <strong>och</strong> söndagarnas ställning betonades<br />
starkare. Både teologiska skäl <strong>och</strong> den ekonomiska<br />
nyttan framfördes som motiv.<br />
Genom 1781 års toleransedikt gavs utländska medborgare<br />
»en fri <strong>och</strong> otvungen religionsutövning <strong>och</strong><br />
en fullkomlig samvetsfrihet» <strong>och</strong> rätt att bilda församlingar.<br />
Den frihet de reformerta <strong>och</strong> anglikanerna fått<br />
14 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
1741 bekräftades. Genom 1782 års judereglemente angavs<br />
vad som gällde för judar i Sverige. 1781 års toleransedikt<br />
gav också katolikerna i Sverige möjlighet att<br />
mer öppet utöva sin religion. 1784 kunde den katolska<br />
församlingen i Stockholm inviga sin kyrksal.<br />
Upplysningstidens genomslag i det svenska statsskicket<br />
kom i 1809 års regeringsform som kom till vid<br />
Gustav IV:s (1778–1837, regent 1792–1809) fall <strong>och</strong><br />
Karl XIII:s (1748–1818, regent 1809–1818) trontillträde.<br />
Konungen skulle enligt § 16<br />
”ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda<br />
var <strong>och</strong> en vid en fri utövning av sin religion, så vitt<br />
han därigenom icke störer samhällets lugn eller allmän<br />
förargelse åstadkommer.”<br />
Det arbete som inletts med 1781 års toleransedikt fullföljdes<br />
alltså. Ändå fanns fortfarande åtskilliga bestämmelser<br />
kvar för att skydda ett religiöst enhetligt<br />
Sverige. <strong>Svenska</strong> medborgare förutsattes tillhöra den<br />
evangelisk-lutherska tron <strong>och</strong> uppfostra sina barn i<br />
denna tro. Däremot skulle inte svenska medborgare<br />
kunna tvingas att utöva den evangelisk-lutherska tron.<br />
Ingen skulle alltså tvingas att gå i <strong>kyrkan</strong> eller fira nattvard.<br />
Om man var frånvarande från gudstjänsterna skadades<br />
dock det fulla medborgerliga anseende som<br />
krävdes till exempel för att ta ut lysning <strong>och</strong> ingå äktenskap<br />
eller för att vinna tillträde till lärarseminarier.<br />
Kungen, regeringens ledamöter, ämbetsmanna- <strong>och</strong><br />
domarkårerna skulle vara av den evangelisk-lutherska<br />
läran. ”Det världsliga” <strong>och</strong> ”det andliga” var fortfarande<br />
sammanflätat i socknarnas liv. Sambandet mellan<br />
kyrka <strong>och</strong> skola kvarstod. I alla offentliga sammanhang<br />
förutsattes en gemensam evangelisk-luthersk<br />
kristen tro.<br />
Enhetsstaten bestod till stora delar, men fasaden<br />
hade börjat spricka. Få insåg det fullt ut, men en ledande<br />
kyrklig gestalt gjorde det: Johan Henrik Thomander<br />
(1798–1865). Han var i många avseenden före sin tid,<br />
vilket inte alltid gjorde honom uppskattad i övriga delar<br />
av det kyrkliga etablissemanget. J.H. Thomander<br />
var professor i Lund, domprost i Göteborg, biskop i<br />
Lund, kyrkomötesledamot, riksdagsman <strong>och</strong> ledamot<br />
i <strong>Svenska</strong> Akademien. Teologiskt konservativ blev han<br />
ändå kyrkopolitiskt liberal.<br />
Redan 1837 publicerade han ett förslag till ny<br />
kyrko lag. Förslaget innebar att banden mellan stat <strong>och</strong><br />
kyrka skulle lossas. Han ansåg att en regering inte kunde<br />
förstå kyrkliga frågor. Thomander ville ha kyrkoråd<br />
i församlingen, en stiftssynod <strong>och</strong> ett kyrkomöte. Han<br />
betonade vikten av en representation med både präster<br />
<strong>och</strong> lekmän. Den enda lag han ville ha var en ramlag<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
där det var nödvändigt med riksdagsbeslut. Till <strong>kyrkan</strong><br />
skulle bara de höra som bekände sig till en evangelisk<br />
tro.<br />
J.H. Thomanders syn på religionsfrihet var påfallande<br />
radikal för den tid han verkade. Mycket av det<br />
Thomander föreslog kom att inte bara diskuteras utan<br />
också genomföras, dock i en del fall först efter ett sekel.<br />
väckelserörelser <strong>och</strong> vidgade<br />
perspektiv – exit enhets<strong>kyrkan</strong><br />
Reaktioner inom <strong>och</strong> utom <strong>kyrkan</strong><br />
En organiserad reaktion inom <strong>och</strong> mot delar av den<br />
etablerade <strong>kyrkan</strong> kom i form av väckelserörelserna,<br />
i de flesta fall pietistiska. Många olika sådana rörelser<br />
växte fram, ofta lokalt förankrade <strong>och</strong> personligt färgade<br />
av en karismatisk personlighet. Fler av dessa rörelser<br />
fick ett stort genomslag.<br />
Till de mer omfattande rörelserna hörde schartauanismen<br />
som blev särskilt stark i Västsverige, laestadianismen<br />
i de nordligaste delarna av Norrland <strong>och</strong> rosenianismen<br />
genom Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen<br />
(EFS) längs kustområdena i delar av Norrland <strong>och</strong> i<br />
Sydsverige. Laestadianismen var inte pietistisk, men<br />
det var rosenianismen.<br />
Anders Jarlert manar i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 6<br />
starkt fram bilden av 1800-talet som ett Lutherläsandets<br />
århundrade. Hans skrifter lästes av både präster<br />
<strong>och</strong> lekmän. Luthers postilla trycktes om 1860 <strong>och</strong><br />
redan vid tryckningen var 36 000 exemplar beställda.<br />
Huspostillan kom för första gången ut på svenska<br />
1840 <strong>och</strong> kom ut i 17 upplagor för att sedan nyöversättas<br />
<strong>och</strong> ges ut på nytt. Både de gamla <strong>och</strong> de nya väckelserörelserna<br />
samlades kring Lutherläsandet.<br />
Jarlert lyfter också fram herrnhutismens fortsatta<br />
stora inflytande. Som en förklaring till detta inflytande<br />
nämner han den stora frihet som låg i herrnhutarnas<br />
tro. De kunde själva välja om de ville ha sin hemvist<br />
i den etablerade <strong>kyrkan</strong> eller i väckelserörelserna.<br />
Herrnhutismen kunde också kombineras med olika<br />
kyrkouppfattningar. Man nådde på det sättet ut till<br />
många som inte själva var medlemmar i rörelsen.<br />
En del lättnader inträffade under 1800-talets andra<br />
hälft trots motstånd från stora delar av den etablerade<br />
<strong>kyrkan</strong>. 1858 års konventikelplakat uppmjukades<br />
väsentligt. 1860 års dissenterlag ersatte 1781 års tolerans<br />
edikt med nya bestämmelser. Det blev tillåtet att<br />
utträda ur <strong>kyrkan</strong>, men bara vid inträde i ett annat av<br />
Kungl. Maj:t erkänt trossamfund. Ett sådant var Metodist<strong>kyrkan</strong><br />
som i regeringsbeslut erkändes som sam-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 15
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
fund 1876. Flera av väckelserörelserna, särskilt tydligt<br />
<strong>Svenska</strong> Baptistsamfundet (SB), ansåg det strida<br />
mot deras principer att anhålla om erkännande av en<br />
världslig myndighet. Möjligheten att straffa den som<br />
avföll från den evangelisk-lutherska läran försvann i<br />
<strong>och</strong> med den nya strafflagen 1864.<br />
En ytterligare uppmjukning skedde genom 1873 års<br />
dissenterlag. Det var för övrigt i denna lag som namnet<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> användes officiellt för första gången.<br />
Med de här förändringarna får man nog sätta punkt<br />
för enhets<strong>kyrkan</strong>. Inte så att religionsfrihet nu gällde i<br />
landet, det dröjde ännu 78 år innan man kunde hävda<br />
det, men de grundvalar på vilka enhets<strong>kyrkan</strong> byggt<br />
var ändå borta. Det var en ny syn på kyrka <strong>och</strong> stat som<br />
hade lagts fast.<br />
I denna förändringens tid diskuterades också andra<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> centrala frågor, bland annat fördes<br />
det fram krav på avskaffandet av biskopsämbetet.<br />
Kraven hängde samman både med deras politiska roll<br />
som ledamöter i ståndsriksdagen <strong>och</strong> deras löner <strong>och</strong><br />
förmåner.<br />
Ett vidgat perspektiv – i <strong>och</strong> utanför landet<br />
I församlingarna såg man tidigt de stora sociala behoven<br />
<strong>och</strong> från Tyskland fick man impulser till ett diakonalt<br />
arbete. I många församlingar konfronterades man<br />
strax efter seklets mitt med kolera, katastrofal missväxt<br />
<strong>och</strong> emigration.<br />
Den tyska protestantiska diakonin inspirerades av<br />
den katolska <strong>kyrkan</strong>s sociala arbete, inte minst genom<br />
klostren. De tidiga diakoniinstitutionerna liknade<br />
klostren så tillvida att ”systrarna” ofta hade en uniform<br />
klädsel <strong>och</strong> bodde tillsammans. Innehållet i verksamheten<br />
styrdes av att de såg hur både samhälle <strong>och</strong><br />
kyrka förmådde göra verksamma insatser för de sämst<br />
ställda.<br />
Flera diakoniinstitutioner grundades i Sverige. De<br />
första var Ersta i Stockholm 1851 <strong>och</strong> Samariterhemmet<br />
i Uppsala 1882. I båda fallen fanns det starka<br />
kvinnor i ledningen som föreståndare, på Ersta Marie<br />
Cederschiöld (1815–92) <strong>och</strong> på Samariterhemmet<br />
Ebba Boström (1844–1902). Marie Cederschiöld hämtade<br />
inspiration främst från den mest berömda av alla<br />
diakonianstalter, nämligen Kaiserswerth i Düsseldorf<br />
som grundats redan 1836, medan Ebba Boström utbildats<br />
i England. Från både Ersta <strong>och</strong> Samariterhemmet<br />
skickade man ut diakonissor i ett tungt <strong>och</strong> uppskattat<br />
arbete bland de socialt mest utsatta.<br />
Världen utanför Sveriges gränser kom också närmare.<br />
Mitten <strong>och</strong> slutet av 1800-talet innebar ett genombrott<br />
för missionen. Missionssällskap bildades för att<br />
bedriva egen missionsverksamhet eller stödja andra or-<br />
ganisationers arbete. Viktiga i detta arbete var George<br />
Scott (1804–74), Peter Fjellstedt (1802–81) <strong>och</strong> C.O.<br />
Rosenius.<br />
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS) inledde sin<br />
organiserade utlandsmission 1861. En officiell kyrkomission<br />
etablerades då styrelsen för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
mission (SKM) bildades 1874.<br />
Att stödja missionen blev snabbt något av en kvinnorörelse.<br />
Till missionärer kunde dock under lång tid<br />
bara prästvigda män utses. ”Missionärsfruar” fick inte<br />
självständiga uppgifter <strong>och</strong> ogifta kvinnor fick uppgifter<br />
som innebar att biträda missionärerna, men gjorde<br />
inte sällan betydligt mer.<br />
Missionärerna kom att utföra ett brett <strong>och</strong> uppoffrande<br />
arbete som inte enbart handlade om att sprida<br />
det kristna budskapet. Missionsarbetet omfattade<br />
också skolor <strong>och</strong> sjukvård, liksom sociala <strong>och</strong> kulturella<br />
insatser. Missionsstationernas miljö <strong>och</strong> resorna<br />
ute i missionsområdena tog hårt på krafterna. Sjukdomar<br />
grasserade. Dödligheten var hög. Missionärerna<br />
tvingades ofta lämna sina barn kvar i Sverige för att<br />
inte återse dem på flera år – om ens någonsin.<br />
De områden där <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission (SKM) tidigast<br />
började arbeta var Sydafrika <strong>och</strong> södra Indien<br />
1876, Zimbabwe (då Rhodesia) 1903, Malaysia 1907<br />
<strong>och</strong> Kina 1918. Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen<br />
(EFS) hade redan 1866 börjat sin verksamhet. Parallellt<br />
med detta inledde andra samfund <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er<br />
sin verksamhet i delvis samma, delvis andra områden.<br />
Under 1800-talet inleddes också sjömans<strong>kyrkan</strong>s<br />
arbete under namnet Sjömansmissionen, då knuten till<br />
SKM. Till det ökade internationella intresset bidrog<br />
också bildandet av de första nordiska, europeiska <strong>och</strong><br />
världsvida ekumeniska <strong>organisation</strong>erna.<br />
Olika ”kyrkligheter” möter en ny tid<br />
Under 1800-talet såg många inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
med oro på det som hände efter enhets<strong>kyrkan</strong>s successiva<br />
avveckling. Kyrkan tappade mark, medan nya<br />
väckelserörelser, även utanför <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i form<br />
av frikyrkorna, växte fram.<br />
Med i denna diskussion fanns den lundensiska högkyrkligheten<br />
som vuxit fram vid mitten av 1800-talet.<br />
Inom denna gruppering hade man ideal som bland annat<br />
inrymde ett ”återkristnande” av Sverige. Det menade<br />
man bara kunde ske genom en luthersk ortodox<br />
hållning, ibland används uttrycket nyortodoxi.<br />
Anders Jarlert har i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 6<br />
sammanfattat saken så att ”lundensarna vände sig<br />
emot individualismen i liberalism, väckelser <strong>och</strong> associationer”.<br />
De såg till exempel nyevangelismen i<br />
16 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS) som ett hot<br />
mot <strong>kyrkan</strong>. I stället lyfte de fram <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ämbete,<br />
främst biskopar <strong>och</strong> präster, som de enda rätta<br />
förvaltarna av nådemedlen. En gräns mellan hög- <strong>och</strong><br />
lågkyrkligt vid denna tid kom också att gå vid om man<br />
accepterade lekmannapredikan eller inte.<br />
Till sekelskiftets starka kyrkliga profiler med förankring<br />
i den lundensiska högkyrkligheten hörde ärkebiskopen<br />
Anton Niklas Sundberg (1818–1900) <strong>och</strong><br />
biskopen i Lunds stift, Gottfrid Billing (1841–1925),<br />
liksom några andra ledande teologiprofessorer (båda<br />
med tiden biskopar) som Ebbe Bring (1814–84) <strong>och</strong><br />
Wilhelm Flensburg (1819–97).<br />
Anton Niklas Sundberg <strong>och</strong> Gottfrid Billing var väl<br />
kända personligheter i såväl kyrka som politik <strong>och</strong><br />
akademi. Båda var teologiprofessorer <strong>och</strong> så väletablerade<br />
riksdagspolitiker att de båda av kungen erbjöds<br />
statsministerämbetet. Båda tackade nej. Anton Niklas<br />
Sundberg, som i sin politiska verksamhet hann bli talman<br />
i såväl första som andra kammaren, motiverade<br />
sitt nej med ansvaret för det kommande kyrkomötet.<br />
Han hade för övrigt också tackat nej två gånger till att<br />
bli ecklesiastikminister.<br />
Anton Niklas Sundberg var en ytterst färgstark personlighet<br />
med ett ovanligt varierat språk för att vara<br />
en ärkebiskop. Vid den stora stadsbranden i Karlstad<br />
1865 kom ett berömt telegram till Stockholm: ”Landshövdingen<br />
grät <strong>och</strong> bad, biskopen svor <strong>och</strong> släckte.”<br />
Dessutom fick hemlösa karlstadsbor bo i biskopsgården.<br />
Det finns otaliga historier om honom <strong>och</strong> hans<br />
folklighet.<br />
I det kyrkliga arbetet blev kontroverserna många<br />
<strong>och</strong> stora mellan Anton Niklas Sundberg <strong>och</strong> P.P. Waldenström.<br />
En senare ledare i Missionsförbundet beskrev<br />
Sundbergs <strong>och</strong> Waldenströms relation så här:<br />
”Det var en resning över ärkebiskop A.N. Sundberg i<br />
Uppsala <strong>och</strong> resning över lektor Waldenström i Gävle,<br />
men de voro så i grunden skilda i sin resning, att en<br />
samverkan var utesluten.”<br />
Gottfrid Billing, en nästan lika färgrik person med<br />
en ovanlig snabbhet i repliken såväl politiskt som i <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> privat, tackade nej till att bli ärkebiskop. Hade<br />
han velat hade han kunnat efterträda Sundberg.<br />
Såväl Anton Niklas Sundberg som Gottfrid Billing<br />
var ledamöter i <strong>Svenska</strong> Akademien, Sundberg därtill i<br />
Vetenskapsakademien.<br />
Trots de långtgående idealen <strong>och</strong> starka företrädarna<br />
hos den lundensiska högkyrkligheten blev dessa<br />
ideal aldrig verklighet. Vid inträdet i 1900-talet minskade<br />
gudstjänstbesöken, nattvardsseden förföll å det<br />
grövsta, det var svårt att rekrytera präster <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
låg i konflikt med både arbetarrörelse <strong>och</strong> väckelserörelse.<br />
Uppsaliensisk lågkyrklighet<br />
Andra stämningar rådde i Uppsala. Där växte under<br />
senare delen av 1800-talet den uppsaliensiska lågkyrkligheten<br />
fram. Den var i förhållande till den lundensiska<br />
högkyrkligheten mer inriktad på det subjektiva <strong>och</strong><br />
individuella, liksom på en mer framträdande lekmannaroll.<br />
Medan den lundensiska högkyrkligheten avvisade<br />
många av pietismens <strong>och</strong> väckelserörelsernas tankar<br />
fanns det vid den teologiska fakulteten i Uppsala<br />
sympatier för lågkyrklighetens betoning av de enskilda<br />
männi skornas, inte minst församlingsmedlemmarnas,<br />
ansvar <strong>och</strong> möjligheter. Där fanns flera teologer som<br />
kom att bli professorer, sedan biskopar: Lars Landgren<br />
(1810–89), A.F. Beckman (1812–94) <strong>och</strong> Martin<br />
Johans son (1837–1908).<br />
För den uppsaliensiska lågkyrkligheten var Evangeliska<br />
Fosterlands-Stiftelsen (EFS) en viktig samtalspartner.<br />
Den relationen förstärktes av att Waldemar<br />
Rudin (1833–1921) med början 1858 var anställd i<br />
EFS. Han valdes i hård konkurrens med P.P. Waldenström<br />
till andlig ledare i EFS, men tillträdde aldrig. I<br />
stället blev han 1877 professor vid Uppsala universitet<br />
<strong>och</strong> ledamot i <strong>Svenska</strong> Akademien.<br />
En historisk-kritisk bibelsyn<br />
Från slutet av 1800-talet fördes också en intensiv <strong>och</strong><br />
sårig diskussion på en helt annan teologisk front. Den<br />
handlade om den historisk-kritiska bibelsynen, alltså<br />
uppfattningen att man ska studera Bibelns texter med<br />
samma metoder som man använder i annan forskning<br />
vid studiet av historiska texter. Arkeologin, liksom den<br />
historiska vetenskapen i stort, skulle tas i bruk för att<br />
öka kunskapen om bibeltexternas bakgrund <strong>och</strong> tillkomst.<br />
En teologisk riktning som i hög grad byggde på den<br />
historisk-kritiska bibelsynen, men som också stod för<br />
en ny syn på sambandet mellan tro <strong>och</strong> samhällsliv, inte<br />
minst kulturlivet, var liberalteologin som kring sekelskiftet<br />
på allvar tog steget från Tyskland till Sverige.<br />
Till liberalteologerna hörde präster som pastor primarius<br />
Fredrik Fehr (1849–95) <strong>och</strong> kyrkoherden S.A.<br />
Fries (1867–1914) i Stockholm. I Lund fanns professorerna<br />
Magnus Pfannenstill (1858–1940) <strong>och</strong> Sven<br />
Herner (1865–1949). De förenade alla den historiskkritiska<br />
bibelsynen med en öppen dialog i centrala trosfrågor,<br />
både inom <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> i förhållande till kultur<br />
<strong>och</strong> vetenskap, samtidigt som de ansåg att deras syn<br />
på Kristus var väl förankrad i Bibeln. Liksom Nathan<br />
Söderblom (1866–1931), som ingick i den liberalteolo-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 17
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
giska kretsen, ansåg de att denna hållning skulle gynna<br />
kristendom <strong>och</strong> kyrka.<br />
Liberalteologins organ var Kristendomen <strong>och</strong> vår<br />
tid. Där medverkade också den mångsidige pedagogen,<br />
förkunnaren <strong>och</strong> socialt djupt engagerade Natanael<br />
Beskow (1865–1953). Det stora inslaget av kvinnor<br />
var ovanligt för tiden. Där fanns litteraturvetaren Hilma<br />
Borelius (1869–1932), den socialt <strong>och</strong> religiöst engagerade<br />
författaren Anna-Maria Roos (1862–1938,<br />
författare till läseböckerna Sörgården <strong>och</strong> Önnemo<br />
som lästs av miljontals svenskar) samt rösträttskämpen<br />
<strong>och</strong> historikern Lydia Wahlström (1869–1954).<br />
Borelius <strong>och</strong> Wahlström var också akademiska pionjärer,<br />
de var bland de första kvinnliga studenterna <strong>och</strong><br />
de första disputerade doktorerna. Båda blev professorer.<br />
På ett visst avstånd, om än med samma grundsyn<br />
på kvinnors rättigheter, fanns Sveriges första kvinnliga<br />
teologie kandidat Emilia Fogelklou (1878–1972). Hon<br />
kunde studera på dispens från regeringen. 1941 blev<br />
FÖRDJUPNING<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> arbetarrörelsen<br />
En symbol för konflikten<br />
henrik Fredrik spak, född 1876 <strong>och</strong> död 1926, komminister<br />
men alltid kallad pastor spak, var en komplicerad person.<br />
stor <strong>och</strong> godhjärtad, men också utrustad med ett ansenligt<br />
<strong>och</strong> hett humör. solidaritet <strong>och</strong> gemenskap var visserligen<br />
nyckelord för honom, men ändå var han i mycket<br />
hög grad en individualist <strong>och</strong> en ensamvarg.<br />
spak, ”socialistprästen”, greps av lantarbetarnas usla<br />
förhållanden på den uppländska landbygden på ett sätt<br />
som gjorde att han, med hela sin bakgrund i den svenska<br />
överklassen, ”mot sin vilja tvingades bli demokrat”, för<br />
att använda sina egna ord. 1908 blev han medlem i arbetarekommunen<br />
i Enköping. Året efter greps han av hur<br />
<strong>kyrkan</strong> ställde sig på arbetsgivarnas sida i storstrejken<br />
1909. han höjde sitt tonläge <strong>och</strong> skärpte orden så mycket<br />
att han två år senare tvingades begära avsked från sin<br />
prästtjänst. Efter att ha lämnat sin tjänst levde spak som<br />
agitator – genom både det talade <strong>och</strong> det skrivna ordet<br />
– <strong>och</strong> försörjde sig på att ha eget jordbruk.<br />
spak står också som en symbol för konflikten, tidvis<br />
också striden, mellan svenska <strong>kyrkan</strong>, där de samhällsbevarande<br />
<strong>och</strong> reaktionära dragen var både många<br />
<strong>och</strong> starka, <strong>och</strong> arbetarrörelsen. För honom var det en<br />
samvetssak att han, präst eller inte, utan omsvep var<br />
tvungen att kritisera sin egen kyrka när den inte stod<br />
upp för den kristna kärleksläran <strong>och</strong> Jesu bergspredikan.<br />
gudsriket skulle upprättas <strong>och</strong> det fordrade rättvisa <strong>och</strong><br />
jämlikhet.<br />
hon också i Uppsala Sveriges första kvinnliga teologie<br />
hedersdoktor.<br />
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS) sprack vid<br />
denna tid, inte för att EFS bekände sig till liberalteologin,<br />
men för att de som bröt sig ut <strong>och</strong> bildade dåvarande<br />
Bibeltrogna Vänner (BV) inte tyckte att EFS<br />
bekämpade denna teologi tillräckligt bestämt.<br />
Om den historisk-kritiska bibelsynen kan sägas att<br />
den fortfarande lever i höggradig välmåga inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> har egentligen i allt högre grad gjort så<br />
alltsedan den legitimerades genom Nathan Söderbloms<br />
utnämning till ärkebiskop. I många kretsar skrämdes<br />
man emellertid av denna diskussion då den inleddes.<br />
Skulle man inte längre se Bibeln i dess helhet, ord för<br />
ord, som Guds ord? Konflikten är inte obekant heller i<br />
dagens diskussion trots att den historisk-kritiska bibelsynen<br />
i dag är accepterad av en stor majoritet av teologer<br />
<strong>och</strong> samfundsledare.<br />
det fanns hos h.F. spak inte bara ett hett humör<br />
utan också en omedgörlighet, ett inre tvång att vara<br />
konsekvent till det yttersta. han blev ateist <strong>och</strong> kommunist<br />
<strong>och</strong> ett halvt år innan han dog lämnade han också<br />
kommunistpartiet. han brann länge för både gudstro<br />
<strong>och</strong> rättvisa, men blev allt hårdare i sitt förhållningssätt<br />
gentemot kyrka <strong>och</strong> socialdemokrati.<br />
En mildare stämning, men inte utan spänningar<br />
Efter sekelskiftet blev socialdemokratin mindre aggressiv<br />
i förhållande till religionen <strong>och</strong> dess grundvärden, men<br />
fortsatt kritisk mot stats<strong>kyrkan</strong>, dess prästerskap <strong>och</strong><br />
dess bristande sociala intresse. den personliga hätskheten<br />
tonade tydligt av.<br />
samtidigt fanns det kyrkliga röster som anslog en helt<br />
ny ton. till dem hörde nathan söderblom. redan kring<br />
sekelskiftet talade han för att <strong>kyrkan</strong> måste höja sin röst<br />
för människors rätt till arbete, ordentlig lön, tillfälle till<br />
vila <strong>och</strong> familjelivets helgd. då han kom åter till sverige,<br />
efter att under några år i både tyskland <strong>och</strong> Frankrike ha<br />
konfronterats med arbetarprästernas verksamhet, var<br />
hans engagemang ännu djupare <strong>och</strong> intensivare. när han<br />
blev ärkebiskop 1914 skrev han i sitt herdabrev att det för<br />
<strong>kyrkan</strong> var ”omöjligt att med jämnmod se, hur obarmhärtigt<br />
hårt den sociala ordningen trycker på vissa grupper<br />
<strong>och</strong> klasser. Bördorna tynger ojämnt. många kroppsarbetare<br />
lever i bästa fall under en ekonomisk otrygghet, som<br />
andra samhällsklasser inte äger en aning om”.<br />
18 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Ungkyrkorörelsen<br />
En rörelse som fick stor betydelse för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
liv under det tidiga 1900-talet var ungkyrkorörelsen,<br />
som stod för en folkkyrklig linje. Under mottot »Sveriges<br />
folk – ett Guds folk» for man 1909–11 på korståg<br />
ut över landet. Ungkyrkorörelsen inspirerade under<br />
flera decennier även efter korstågstiden till både frivillig-<br />
<strong>och</strong> lekmannainsatser <strong>och</strong> ett nydanande församlingsarbete.<br />
Ledande företrädare för ungkyrkorörelsen var<br />
de blivande biskoparna Manfred Björkquist (1884–<br />
1985), J.A. Eklund (1863–1945) <strong>och</strong> Einar Billing<br />
(1871–1939). De tre skilde sig dock delvis i sin syn på<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Hos Björkquist <strong>och</strong> Eklund fanns ett<br />
kollektivt <strong>och</strong> nationellt drag<br />
Einar Billing är en av de teologer som starkast påverkat<br />
1900-talets kyrkodebatt med sin folkkyrkosyn, uttryckt<br />
som »den religiöst motiverade folk<strong>kyrkan</strong>». Udden<br />
var på ett sätt riktad mot frikyrkligheten <strong>och</strong> dess<br />
men söderblom var inte ensam, där fanns personer<br />
som axel Lutteman (1880–1920) <strong>och</strong> natanael Beskow,<br />
men också John Personne (1849–1926), den långt ifrån<br />
radikale biskopen i Linköping, som talade klarspråk om att<br />
en präst mycket väl kunde vara socialist. samtidigt tog<br />
sig en rad unga teologer an det som då kallades ”arbetarfrågan”.<br />
Fabian Månsson<br />
Fabian månsson var född fyra år före spak <strong>och</strong> dog tolv<br />
år efter honom. han var minst av allt en slätstruken figur.<br />
Färgstarkare personlighet får man leta efter: fiskarson<br />
från Blekinge, med en termins skolgång, boddräng, grovarbetare,<br />
rallare, sjöman, stamanställd artillerist, under<br />
ett kvartssekel riksdagsledamot (där han inträdde 1912<br />
<strong>och</strong> några år senare myntade orden ”vet hut, vet sjufalt<br />
hut!”), välrenommerad historisk författare <strong>och</strong> hedersdoktor<br />
vid Uppsala universitets 450-årsjubileum.<br />
Fabian, man använde oftast enbart förnamnet, kom<br />
att bli en av 1900-talets mest spännande gestalter i<br />
gränslandet mellan svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> arbetarrörelsen,<br />
kristendomen <strong>och</strong> socialismen. han var en skicklig <strong>och</strong><br />
humoristisk folktalare, man tror att han höll 8 000 tal.<br />
han kunde hålla åhörarna engagerade i tre-fyra timmar<br />
<strong>och</strong> ibland mer.<br />
Fabian månsson uttryckte samma misstro mot <strong>kyrkan</strong><br />
som spak. han kritiserade oförståelsen för arbetarnas<br />
förhållanden, liksom den tyskvänliga aktivism <strong>och</strong><br />
nationalism som han såg i <strong>kyrkan</strong>. att han lämnade<br />
frikyrkligheten berodde nog på den avoghet gentemot<br />
arbetarrörelsen som han såg där. På ett annat plan hyste<br />
dock Fabian en beundran för väckelserörelsen. den kom<br />
till uttryck i den första av hans stora böcker, den märkliga<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
krav på personlig omvändelse <strong>och</strong> kyrkomedlemskap<br />
av övertygelse, men samtidigt är det tydligt att ungkyrkorörelsen<br />
också hämtade inspiration från pietismen.<br />
Billing menade att <strong>kyrkan</strong> genom sin indelning i territoriella<br />
församlingar återspeglade Guds förekommande<br />
nåd som omslöt alla över hela landet. Därigenom<br />
kunde hela folket nås av syndernas förlåtelse <strong>och</strong> budskapet<br />
om frälsning. Alla nåddes, som individer, av erbjudandet<br />
om Guds nåd. Einar Billing hade klara sympatier<br />
för kopplingen till staten, som han menade gav<br />
<strong>kyrkan</strong> stora möjligheter, men han konstaterade samtidigt<br />
att folk<strong>kyrkan</strong> mycket väl kunde fungera utan<br />
denna koppling. Kyrkan borde offra sina fördelar om<br />
staten skulle kränka <strong>kyrkan</strong>s självständighet.<br />
Ur ungkyrkorörelsen <strong>och</strong> kretsen kring den växte,<br />
inte minst genom Manfred Björkquist, en rad för<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> viktiga verksamheter fram, bland annat<br />
tidskriften Vår Lösen (1909) <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
lekmannaskola Sigtunastiftelsen (1917). Manfred<br />
rättfärdiggörelsen genom tron – skildringar från den<br />
frikyrkliga rörelsens genombrott. han beskrev där hur<br />
väckelserörelsen spelade en viktig roll för framväxten av<br />
det folkliga inflytandet.<br />
Nathan, Fabian <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
det uppstod en märklig <strong>och</strong> fascinerande vänskap mellan<br />
nathan söderblom <strong>och</strong> Fabian månsson. söderblom såg<br />
till att Fabian blev ledamot i 1919 års psalmbokskommitté.<br />
Flera partivänner kritiserade Fabian månsson för detta<br />
engagemang. hans svar blev att han var ”mycket stolt”<br />
över det eftersom kommittén gett honom en möjlighet<br />
att ”att bekämpa den materialism, som likt en förhärjande<br />
ökenvind drar fram över den svenska arbetareklassen”<br />
<strong>och</strong> att det genom detta ledamotskap ”för arbetareklassen<br />
vunnits mera än genom 100 socialistiska broschyrer”.<br />
han såg dessutom psalmerna som en svensk kulturskatt<br />
<strong>och</strong> han var en i grunden religiös människa.<br />
Fabian månsson kunde mer än spak se med kärlek<br />
på <strong>kyrkan</strong>, mitt i kritiken. han ogillade dessutom kravet<br />
på att skilja stat <strong>och</strong> kyrka ”trots”, som han skrev, ”att<br />
<strong>kyrkan</strong> är en härd för mycken, det kanske är ett hårt ord<br />
att säga, folkfientlighet, <strong>och</strong> trots att den rest mycket<br />
motstånd mot folkliga strävanden. Jag tror å andra sidan,<br />
att den är mäktig en tillräcklig föryngring för att kunna<br />
spela i viss mån, ja i hög grad en ledande roll inom vårt<br />
folk. hon har varit möjlig att uppfostra, hon är till oigenkännlighet<br />
förvandlad, <strong>och</strong> jag är alldeles säker på att hon<br />
så småningom kommer att ännu mer bliva folkets på en<br />
gång tjänarinna <strong>och</strong> ledarinna.”<br />
1920 talade Fabian månsson vid allmänna kyrkliga mötet<br />
i stockholm. den här gången var ordvalet försonligt.<br />
Fabian månsson talade om hur ”de gamle” hämtade sin<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 19
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
näring i Bibeln <strong>och</strong> hur ställen som Bergspredikan fungerade<br />
som andliga ”kraftbatterier”. nu, när samhället höll<br />
på att ordnas upp, så måste ”den andliga maten” fram.<br />
han kritiserade materialismen, inte minst i arbetarrörelsen.<br />
nathan söderblom uppskattade Fabian månsson – <strong>och</strong><br />
han uppskattade de romaner som Fabian skrivit. när han<br />
läst dem ville han att Fabian månsson skulle skriva nästa<br />
års böndagsplakat, ”mest för allvarets skull, men också<br />
för svenska språkets skull, som har must <strong>och</strong> rytm på<br />
dessa sidor.”<br />
Två socialdemokratiska riksdagspräster<br />
En annan generationskamrat till h.F. spak var Ernst klefbeck,<br />
född tio år före spak <strong>och</strong> död 24 år efter honom.<br />
han kom från göteborg <strong>och</strong> blev i stockholm en av de<br />
första arbetarprästerna. han rörde sig över ett brett fält<br />
<strong>och</strong> grundade bland annat en av sveriges mest kända<br />
idrottsföreningar, nämligen sim- <strong>och</strong> idrottsklubben hellas.<br />
Föreningen hette först Pastorns gossar (Pg) till dess<br />
klefbeck föreslog det nya namnet. så småningom blev<br />
han kyrkoherde i sofia församling. redan 1907 valdes han<br />
in för socialdemokraterna i stadsfullmäktige <strong>och</strong> samma<br />
år som Fabian månsson blev han riksdagsledamot.<br />
1914 gav bondetåget sitt stöd till gustaf v i försvarsfrågan.<br />
demonstrationen, som samlat 30 000 deltagare<br />
från hela sverige, var ett direkt politiskt angrepp på den<br />
liberale statsministern karl staaff <strong>och</strong> hans regering.<br />
Bondetåget fick ett starkt kyrkligt stöd. det noterade<br />
arbetarrörelsen, som inte glömt bort det stöd som de<br />
menade att <strong>kyrkan</strong> gett arbetsgivarsidan under 1909<br />
års storstrejk. de såg också att en av ungkyrkorörelsens<br />
ledare manfred Björkquist, senare stockholms stifts förste<br />
biskop, spelade en aktiv roll i den så kallade pansarbåtsinsamlingen.<br />
arbetarna svarade med ett arbetartåg<br />
med 50 000 deltagare. den socialdemokratiska ledaren<br />
hjalmar Branting (1860–1925) <strong>och</strong> Ernst klefbeck gick i<br />
täten.<br />
En ytterligare profil vid denna tid var folktalaren,<br />
kyrkoherden <strong>och</strong> prosten harald hallén, född åtta år<br />
efter h.F. spak <strong>och</strong> död ett halvsekel efter honom, även<br />
han riksdagsman sedan 1912. där verkade han till 1960.<br />
i många år som ordförande i konstitutionsutskottet där<br />
han under sitt sista år som sådan fick ta sig an den motion<br />
som så småningom (men först vid millennieskiftet)<br />
skulle leda till en reformering av förhållandet mellan stat<br />
<strong>och</strong> kyrka.<br />
det skulle kanske inte ha glatt harald hallén att få<br />
uppleva svenska <strong>kyrkan</strong>s frigörelse, eftersom han på<br />
1910-talet i debatterna med arthur Engberg (s, 1888–<br />
1944) talade varmt för statskyrkosystemet. den blivande<br />
ecklesiastikministern Engberg ville då avskaffa statskyrkosystemet,<br />
medan hallén ville behålla det för demokratins<br />
skull, för att inte <strong>kyrkan</strong> skulle kunna utnyttjas av<br />
reaktionära krafter <strong>och</strong> för att de vetenskapliga framstegen<br />
skulle kunna fortsätta att påverka <strong>kyrkan</strong>s budskap,<br />
liberalteolog som han var. halléns folkkyrkosyn hade<br />
stor bredd, den folkkyrka han stod för överensstämde<br />
till stora delar med det svenska folket <strong>och</strong> betonade<br />
demokratin i <strong>kyrkan</strong>. han pläderade emellertid också för<br />
att svenska <strong>kyrkan</strong>s egenart <strong>och</strong> karaktär som trossamfund<br />
skulle betonas även inom ett statskyrkosystem. Ett<br />
släktskap fanns mellan folkhem <strong>och</strong> folkkyrka även om<br />
hallén betonade den enskilde medborgarens frihet.<br />
Tre sätt att se på <strong>kyrkan</strong><br />
man kan säga att det för arbetarrörelsen funnits tre sätt<br />
att se på <strong>kyrkan</strong>:<br />
En negativ inställning till kristendomen <strong>och</strong> därmed<br />
också <strong>kyrkan</strong>.<br />
En neutral hållning till <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> betoningen av varje<br />
människas rätt att fritt välja religiös hållning <strong>och</strong> tillhörighet<br />
till trossamfund.<br />
En förening av kristendom <strong>och</strong> socialism, en kristen<br />
socialism.<br />
den negativa hållningen till kristen tro <strong>och</strong> kyrka var<br />
stark under arbetarrörelsens pionjärår. då var den hållningen<br />
inte märklig. svenska <strong>kyrkan</strong> var en stark företrädare<br />
för det konservativa överhetssamhället, i hög grad<br />
en överklassens kyrka.<br />
annorlunda kunde det förhålla sig med frikyrkorörelsen.<br />
den kände man igen som en folkrörelse <strong>och</strong> som en<br />
rörelse öppen också för småfolket. katolska <strong>kyrkan</strong> visste<br />
man ganska litet om. den som verkligen hade en uppfattning<br />
om denna kyrka var Fabian månsson som fasade<br />
inför risken att katolikerna skulle återkomma till sverige<br />
– men möjligen var han litet väl färgad av katolicismen<br />
under medeltiden, som han ju skrivit om i sina böcker.<br />
den neutrala hållningen, ”religionen som en privatsak”<br />
eller ”en positiv religionsfrihet” för dem som bekände<br />
sig till en religion, kom tidigt att prägla arbetarrörelsen<br />
redan i början av 1900-talet <strong>och</strong> har sedan varit – <strong>och</strong> är<br />
fortfarande – den dominerande. det var till detta uttryck<br />
man tydde sig för att under åren efter andra världskriget<br />
slippa driva frågan om avskaffande av statskyrkosystemet.<br />
den kristna socialismen i en tidig, närmast utopistisk<br />
form, hade tidigt företrädare i sverige. med större kraft<br />
bröt den kristna socialismen fram under 1920- <strong>och</strong><br />
1930-talen. det var också under denna tid som Broderskapsrörelsen<br />
bildades. En del av inspirationen kom från<br />
den betydligt bredare engelska kristna socialismen. vi kan<br />
väl också påstå att den starkt ideologiskt drivna svenska<br />
kristna socialismen, inte minst bland unga människor,<br />
stärktes rejält under slutet av 1960-talet <strong>och</strong> början av<br />
1970-talet. den traditionen har funnits inom sveriges<br />
kristna socialdemokraters Förbund (sksF), i dag socialdemokrater<br />
för tro <strong>och</strong> solidaritet, (sts).<br />
20 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Björkquist överlevde Billing <strong>och</strong> Eklund med fyra decennier,<br />
han blev Stockholms stifts förste biskop <strong>och</strong><br />
började känna av ett mer pluralistiskt samhälle. Så blev<br />
för honom ”Sveriges folk – ett Guds folk” i stället för<br />
en beskrivning ett visionärt löfte. Han betonade också<br />
nödvändigheten av en kämpande kyrka med församlingarna<br />
som aktörer <strong>och</strong> lekmännen som en viktig<br />
kraft. Möjligen närmade sig Björkquist på detta sätt<br />
Billings mer individualistiska kyrkosyn.<br />
Församlingsrörelsen<br />
Med utgångspunkt i den församlingsförnyelse som blev<br />
allt mer nödvändig växte församlingsrörelsen fram. I<br />
Stockholm var situationen katastrofal med en snabb<br />
befolkningstillväxt <strong>och</strong> en gammal församlings- <strong>och</strong><br />
pastorats<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> resursfördelning. I slutet av<br />
1800-talet fanns det i Stockholm en präst på 10 000<br />
invånare, att jämföra med en präst på 2 000 i landet<br />
som helhet. Antalet pastorat var åtta. Kraven på en församlingsdelning<br />
avvisades, bland annat därför att det<br />
skulle fordras fler kyrkor <strong>och</strong> präster. Under 1800-talet<br />
hade bara en ny kyrka byggts i Stockholm. Vare sig lokalt<br />
eller av regeringen togs dock några initiativ.<br />
Vid sidan om den lagreglerade <strong>organisation</strong>en<br />
byggde Sällskapet för främjande av kyrklig själavård<br />
i Stockholm, 6 bildat 1893 <strong>och</strong> i dagligt tal Själavårdssällskapet,<br />
upp ett församlingsarbete som var betydligt<br />
bredare än det traditionella. Initiativtagare var notarien,<br />
senare rotemannen, Carl Alm (1862–1928). Alm<br />
är en av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mindre kända, men ändå betydande,<br />
praktiska förnyare. Många är de institutioner<br />
<strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er som kan hitta rötter som går till<br />
Själa vårds sällskapet om de gräver litet i historien.<br />
Själavårdssällskapet anställde präster, ibland ”diakoni<br />
präster” med de franska ”arbetarprästerna”<br />
som ett av flera föredömen. Nya kyrkolokaler hyrdes<br />
<strong>och</strong> mindre kyrkor byggdes i stadsdelarna som en tidig<br />
form av distriktskyrkor. En del av dem gick under<br />
namnet ”missionshyddor”. Församlingarna tillfördes<br />
genom Själavårdssällskapet ett mycket omfattande frivilligt<br />
församlingsarbete som så småningom successivt<br />
kom att växa samman med det lagreglerade.<br />
En annan ledande personlighet inom församlings-<br />
<strong>och</strong> diakonirörelserna var läraren <strong>och</strong> kyrkoherden<br />
<strong>och</strong> senare Västeråsbiskopen Nils Lövgren (1852–<br />
1920). Lövgren spelade också en viktig roll vid tillkomsten<br />
av bland annat <strong>Svenska</strong> diakonisällskapet, vars<br />
verksamhet sedan ledde till bildandet av Stiftelsen Stora<br />
Sköndal.<br />
6 Från början Föreningen för väckande af kristligt församlingslif på<br />
kyrklig grund.<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
Ytterligare en viktig lekman i detta skede var K.J.<br />
Ekman (1863–1950), riksdagsledamot för Allmänna<br />
valmansförbundet (en tidig föregångare till Moderata<br />
samlingspartiet), aktiv i diskussionen om rätt att utträda<br />
ur <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, motionsvägen initiativtagare<br />
till kyrkofullmäktiges <strong>och</strong> kyrkofullmäktigevalens tillkomst,<br />
länge kyrkomötesledamot <strong>och</strong> en av de första<br />
ledamöterna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s diakonistyrelse. 7<br />
Nathan Söderblom – tidens gigant<br />
Den kyrkohistoriske giganten från denna tid <strong>och</strong> fram<br />
tills han avled var Nathan Söderblom, den internationellt<br />
kände <strong>och</strong> respekterade religionshistorikern<br />
<strong>och</strong> ekumenen, en av historiens stora portalfigurer i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Han var ärkebiskop 1914–31. Valet<br />
var överraskande, inte minst på grund av Söderbloms<br />
liberala teologiska hållning. Dock gjorde hans vidsyn<br />
att han inte lät sig inordnas i en särskild skola som så<br />
många andra av tidens teologer. Hans mycket breda<br />
engagemang hade stor betydelse som förberedelse för<br />
Kyrkornas världsråd (KV), relationerna mellan <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Church of England <strong>och</strong> närmandet mellan<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> arbetarrörelsen.<br />
Också i ett annat avseende var Nathan Söderblom<br />
en nydanare. ”Söderblom var tveklöst en av de första<br />
kristna ledarna i modern tid som valde att arbeta publikt”,<br />
skriver Sven-Erik Brodd i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>,<br />
del 3. Söderblom gav ut cirka 700 skrifter <strong>och</strong> förekom<br />
som ingen annan svensk kyrkoledare i både svensk <strong>och</strong><br />
internationell press.<br />
Söderblom fick många utmärkelser – hedersdoktor<br />
vid 14 universitet, ledamot i <strong>Svenska</strong> Akademien,<br />
Vetenskapsakademien, Musikaliska Akademien <strong>och</strong><br />
en rad vetenskapliga sällskap utomlands. Bredden är<br />
ansenlig även om det förr var vanligare med biskopar<br />
i akademierna, inte minst <strong>Svenska</strong> Akademien. 1930<br />
fick han Nobels fredspris bland annat som en effekt av<br />
det ekumeniska mötet 1925 i Uppsala <strong>och</strong> Stockholm.<br />
Slutsatsen av detta är inte att han var okontroversiell<br />
<strong>och</strong> allmänt accepterad. Under många år var han<br />
omstridd <strong>och</strong> på ärkebiskopsförslag kom han bara<br />
tack vare att det i ett av domkapitlen blev lottning om<br />
tredje platsen <strong>och</strong> lotten utföll till hans fördel. Under senare<br />
decennier har det framhållits att Söderbloms historiska<br />
betydelse i hög grad från början beskrevs av<br />
hans närstående <strong>och</strong> lojala medarbetare, vilket kan ha<br />
lett till en mindre kritisk granskning än vad som annars<br />
skulle ha varit fallet.<br />
7 När Lövgren, Alm, Ekman <strong>och</strong> deras meningsfränder talade om<br />
diakoni så hade de en vidare syftning än vi har i dag. De talade om<br />
hela den frivilliga verksamheten i församlingarna.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 21
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
Den nya kyrkosynen<br />
Från 1930-talet <strong>och</strong> några decennier framåt präglades<br />
den teologiska debatten av Den nya kyrkosynen. Den<br />
är inte alldeles lättfångad. Den nya kyrkosynen var en<br />
konferens i Växjö <strong>och</strong> en bok 1945, som föregåtts av<br />
En bok om <strong>kyrkan</strong> 1942 <strong>och</strong> som själv föregick En bok<br />
om <strong>kyrkan</strong>s ämbete 1951. Bakom dessa böcker stod<br />
en krets av teologer, delvis med en samsyn på <strong>kyrkan</strong>s<br />
utveckling, men delvis också med skilda uppfattningar<br />
i vissa frågor.<br />
Den nya kyrkosynen byggde på uppfattningen att<br />
<strong>kyrkan</strong> inte skapats av enskilda anhängare till Kristus<br />
i de första församlingarna, som sedan blev en kyrka.<br />
Den nya kyrkosynen innebar att <strong>kyrkan</strong> var grundad<br />
<strong>och</strong> instiftad av Kristus, <strong>kyrkan</strong> var Kristi kropp. I detta<br />
sammanhang såg man också sakramenten <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ämbete. Eftersom dessa var skapade av Gud så<br />
var de, som den blivande ärkebiskopen Ruben Josefson<br />
(1907–72) uttryckte saken i Den nya kyrkosynen,<br />
att betrakta som ”<strong>kyrkan</strong>s konstitutiva faktorer”. Det<br />
var alltså inte <strong>kyrkan</strong>s medlemmar som konstituerade<br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
NOTERAT<br />
möten via etern<br />
nya tider gav nya media. 1923 sändes den första<br />
radiosända gudstjänsten. det var julottan från s:t<br />
Jacobs kyrka i stockholm. nyårsdagen 1925 kom utöver<br />
högmässan från s:t Jacobs kyrka en afton andakt<br />
från immanuels<strong>kyrkan</strong> i svenska missionsförbundet<br />
(smF).<br />
1925 sände också radiotjänst aB från det stora<br />
ekumeniska mötet i stockholm <strong>och</strong> Uppsala. då<br />
fick lyssnarna höra nathan söderbloms röst. i de<br />
regelbundna sändningar som sedan följde fick<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> frikyrkorna dela systerligt på<br />
sändningstiden, hälften var. radiosända morgon- <strong>och</strong><br />
aftonandakter, liksom sångprogram, infördes. ”vid<br />
kvällens slut” <strong>och</strong> ”andliga sånger” blev klassiska<br />
radioprogram.<br />
En klassisk programredaktör i både radio <strong>och</strong> så<br />
småningom tv var den tidigare sjömans- <strong>och</strong> krigsfångeprästen<br />
i London gunnar dahmén (1909–2000).<br />
Den nya kyrkosynen stod mycket stark vid de teologiska<br />
fakulteterna i Lund <strong>och</strong> Uppsala. Bland anhängarna<br />
fanns nationellt <strong>och</strong> internationellt betydande namn<br />
som exempelvis Lundaprofessorerna Ragnar Bring<br />
(1895–1988), Gustaf Aulén (1879–1977) <strong>och</strong> Anders<br />
Nygren (1890–1978), de båda senare så småningom<br />
biskopar i Lund respektive Strängnäs, Nygren dessutom<br />
den förste ordföranden i Lutherska världsförbundet<br />
(LVF). När man talar om 1900-talets Lundateologi<br />
lyfts ofta dessa tre namn fram. I Uppsala fanns bland<br />
andra Anton Fridrichsen (1888–1953), professor <strong>och</strong><br />
ett ledande namn i den exegetiska skola som växt fram<br />
där. Att Den nya kyrkosynen hade teologisk betydelse<br />
kan man se av att en rad verksamma <strong>och</strong> blivande biskopar<br />
<strong>och</strong> i vart fall ett par ärkebiskopar deltog aktivt i<br />
den diskussion som fördes.<br />
Det var också vid denna tid som komministern i Torpa,<br />
sedermera Göteborgsbiskopen, Bo Giertz (1905–<br />
98), formulerade delar av sitt teologiska program,<br />
delvis inom högkyrkligheten men också med band till<br />
gammalkyrklighet <strong>och</strong> mycket tydligt inom Den nya<br />
kyrkosynen.<br />
Giertz fick snabbt en central position även i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> som helhet. Han var en skarp kritiker av<br />
det han kallade ”<strong>kyrkan</strong>s politisering” <strong>och</strong> betonade<br />
en stark <strong>och</strong> profilerad ämbetssyn. Giertz själavårdsroman<br />
Stengrunden som utkom 1941 (<strong>och</strong> som filmatiserats<br />
två gånger kring millennieskiftet) låg högt på<br />
försäljningslistorna.<br />
Den tydligaste <strong>och</strong> mest uppmärksammade högkyrklige<br />
företrädaren för Den nya kyrkosynen var annars<br />
fader Gunnar i Osby, Gunnar Rosendal (1897–<br />
1988). Rosendal ingick kanske inte bland de ledande i<br />
denna rörelse, men stod nära deras syn på <strong>kyrkan</strong>. Han<br />
uppmärksammades i breda kretsar genom sin karismatiska<br />
personlighet <strong>och</strong> genom begreppet Kyrklig förnyelse<br />
som han såg som en betoning av ”en klarare bekännelsetrohet”,<br />
sakramentens vikt, ämbetets centrala<br />
roll <strong>och</strong> gudstjänsten med nattvarden i centrum <strong>och</strong> en<br />
långt utvecklad liturgi.<br />
I diskussionen om Den nya kyrkosynen, men med<br />
en delvis egen kyrklig hållning, spelade också professorn,<br />
Växjöbiskopen, ärkebiskopen <strong>och</strong> ekumenen<br />
Yngve Brilioth (1891–1959) en framträdande roll. Det<br />
var han som kallade till konferensen i Växjö. Han förespråkade<br />
ett ljusare gudstjänstfirande, en förskjutning<br />
i riktning mot ett gudstjänstdeltagarnas aktiva engagemang,<br />
bland annat igenom ett flitigt nattvardsfirande.<br />
Han instämde i de flesta avseenden med den nya rörelsens<br />
hållning <strong>och</strong> hade förvisso också en hel del gemensamt<br />
med högkyrkligheten, men kunde inte solidarisera<br />
sig med dess ämbetssyn. Han såg inte något hinder<br />
i Bibeln för att öppna prästämbetet för kvinnor. Hans<br />
nejröst i kyrkomötet 1957 berodde på att han motsatte<br />
sig att staten genom riksdagen försökte pressa fram ett<br />
beslut.<br />
Den nya kyrkosynen stod inte oemotsagd. Kritiken<br />
kom från flera håll. Manfred Björkquist, som en av de<br />
22 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ledande i ungkyrkorörelsen, hävdade denna rörelses,<br />
främst av Einar Billing formulerade, folkkyrkosyn. En<br />
annan folkkyrkligt förankrad kritik kom från Härnösandsbiskopen<br />
Torsten Bohlin (1889–1950). Han delade<br />
inte ungkyrkorörelsens geografiska, territoriella<br />
syn på församlingen. För honom bestod en församling<br />
av de troende på en ort, men han betonade ändå den<br />
nåd som uppsöker alla. Det kunde för hans del ske också<br />
genom en frikyrka, men för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> var enligt<br />
Bohlin folk<strong>kyrkan</strong> den lämpliga formen.<br />
Den kritik som fördes fram handlade också om en<br />
bristande ekumenisk hållning <strong>och</strong> kom från både frikyrkorna<br />
<strong>och</strong> ekumeniskt sinnade kretsar inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
1900-talets andra hälft<br />
En efterkrigsdebatt<br />
Omedelbart efter kriget drabbades <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> av<br />
en problematisk debatt om <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> nazismen. I uttalanden<br />
av både Biskopsmötet <strong>och</strong> i <strong>Svenska</strong> Ekumeniska<br />
Nämnden (SEN) fördömdes ända från 1930-talet<br />
<strong>och</strong> under kriget judeförföljelserna i Tyskland. Det<br />
fanns ett uttalat stöd för den icke-nazistiska Bekännelse<strong>kyrkan</strong><br />
i konflikten med den av nazisterna influerade<br />
<strong>och</strong> kontrollerade Deutsche Christen.<br />
Inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> hade man i tysthet alltsedan<br />
1930-talet haft kontakt med såväl Church of England<br />
som den tyska motståndsrörelsen. I <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
fanns många engagerade antinazister. Framträdande<br />
sådana som tog del i den offentliga debatten var bland<br />
andra Gustaf Aulén, Anders Nygren <strong>och</strong> Olle Nystedt<br />
(1888–1974), den senare under kriget domprost i Göteborg<br />
<strong>och</strong> pastor primarius i Stockholm. <strong>Svenska</strong><br />
församlingen i Berlin bistod under hela kriget tyskar,<br />
inte minst judar, som förföljdes av regimen. Det sköttes<br />
skickligt <strong>och</strong> med stort risktagande av pastor Birger<br />
Forell (1893–1958) <strong>och</strong> hans efterträdare.<br />
Ändå fanns det givetvis nazister <strong>och</strong> nazismen närstående<br />
personer i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, liksom i svenska<br />
folket i stort. Ingmar Brohed skriver i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>,<br />
del 8 att nazismen aldrig hade en stark ställning<br />
i vare sig det ena eller andra av dessa sammanhang.<br />
Det kanske fanns något hundratal präster som<br />
var organiserade nazister, menar han.<br />
Ärkebiskop Erling Eidem (1880–1972) förhöll sig under<br />
kriget i stort sett lojal med den svenska utrikespolitiken.<br />
Björn Ryman, som gått igenom Eidems arkiv, konstaterar<br />
i Brobyggarna. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s engagemang i<br />
utrikesfrågor dels att Eidem var övertygad antinazist,<br />
dels att bilden av hans arbete under kriget snarare styrs<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
av enstaka händelser än av en helhetsbild. Eidem fortsatte<br />
också även under kriget den brevväxling han inlett<br />
med Dietrich Bonhoeffer (1906-45), en av den tyska<br />
motståndsrörelsens mest kända gestalter. Han försökte,<br />
kanske något naivt, lösa de konflikter som uppstod<br />
kring Lutherakademie, ett institut som syftade till att<br />
stärka relationerna mellan de lutherska kyrkorna, när<br />
den tyska regimen skaffade sig ett betydande inflytande<br />
över akademin. För detta kritiserades han efter kriget.<br />
Eidem fick före träde hos Hitler för att markera sitt stöd<br />
för tyska kyrkoledare men i stället blev han bara utskälld<br />
av Führern. 1943 bröt Eidem kontakterna med<br />
Lutherakademie.<br />
Stämningen mellan den socialdemokratiska regeringen<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> var åren efter kriget dålig.<br />
Ett av skälen till detta var att man nog över huvud taget<br />
i politiska kretsar hade bristande kunskaper om <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s verkliga agerande under kriget. Ett annat<br />
var att ledande företrädare för <strong>kyrkan</strong> hade engagerat<br />
sig i den så kallade baltfrågan, alltså behandlingen<br />
av en grupp balter som tjänstgjort i den tyska armén<br />
<strong>och</strong> som efter Sovjetunionens ockupation av Baltikum<br />
flydde till Sverige. Regeringen avvisade genom ett kontroversiellt<br />
beslut dessa flyktingar. Mycket hårda ord<br />
fälldes av bland andra Tage Erlander (1901–85) om<br />
ledande kyrkliga företrädare för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Till<br />
detta kom en stark kritik, inte minst från den mer radikala<br />
vänstern, mot <strong>Svenska</strong> landskommittén inom<br />
Lutherska Världskonventet <strong>och</strong> tidskriften Kyrkor under<br />
Korset, som anklagades för en hjälpverksamhet <strong>och</strong><br />
uttalanden som gynnade nazisterna. Det blev inte bättre<br />
av att delar av verksamheten uppenbarligen missköttes.<br />
Tro <strong>och</strong> vetande <strong>och</strong> kristendomen i skolan<br />
Den debatt som professor Ingemar Hedenius (1908–<br />
82) initierade 1946 genom flera artiklar i Dagens Nyheter<br />
– samlade 1949 i boken Tro <strong>och</strong> vetande, Hedeniusdebatten<br />
kallad – blev både en väckarklocka <strong>och</strong><br />
en utmaning för kyrkoledare <strong>och</strong> teologer. Hedenius<br />
var starkt kritisk gentemot den kristna tron som han<br />
beskrev som osann <strong>och</strong> stridande mot förnuftet. Han<br />
gjorde det dessutom i högst ironiska ordalag <strong>och</strong> genom<br />
att dissekera några av de mer framträdande teologiprofessorernas<br />
böcker. Senare följde han upp den<br />
med ytterligare böcker. Debatten blev en av de mest<br />
omfattande någonsin i en fråga av denna karaktär.<br />
Biskoparna <strong>och</strong> andra kristna teologer hade uppenbara<br />
svårigheter att hantera debatten. De hade raljant<br />
<strong>och</strong> effektivt ifrågasatts i hela sin vetenskapliga gärning.<br />
Det skulle komma att ta flera decennier innan<br />
framför allt Uppsalateologerna (de hade ju Hedenius<br />
på hemmaplan) hämtade sig efter denna holmgång,<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 23
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
men Hedenius kritik riktades lika mycket mot teologin<br />
i Lund. I kulturdebatten fanns inte sällan förståelse för<br />
Hedenius argumentering.<br />
Debatten påverkade inte minst de teologiska fakulteterna<br />
som från sin begynnelse levt först i symbios med<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> sedan under lång tid i ett mycket nära samspel<br />
med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Teologerna kände sig ifrågasatta<br />
som forskare, vilket också var en av Ingemar<br />
Hedenius avsikter med den diskussion han drog i gång.<br />
Gradvis började fakulteternas självständighet <strong>och</strong> frihet<br />
från konfessionella band att utvecklas. Som Ola Sigurdson<br />
skriver i Svensk kyrko<strong>historia</strong>, del 8 så kom<br />
Ingemar Hedenius att spela ”en avgörande roll för den<br />
svenska teologins utveckling under 1900-talet”. På sin<br />
ålders höst blev Hedenius litet mer fördragsam gentemot<br />
teologin. Det var en ganska godmodig opponent<br />
som framträdde även vid teologiska disputationer.<br />
I detta sammanhang kom också en kritisk debatt om<br />
kristendomsämnet i skolan. 1960 års gymnasieutredning<br />
föreslog 1963 både att de obligatoriska morgonsamlingarna<br />
definitivt skulle avvecklas <strong>och</strong> att kristendomskunskapen<br />
som skolämne skulle ersättas av<br />
ett bredare ämne, religionskunskap. De kristna samfunden<br />
protesterade skarpt, en namninsamling drogs<br />
igång <strong>och</strong> samlade 2 134 513 underskrifter på några<br />
månader. Beslutet blev att ämnet skulle heta religionskunskap,<br />
men att det skulle få fler veckotimmar än utredningen<br />
föreslagit. Inom detta skulle också kunskap<br />
om kristendomen förmedlas<br />
Prästvigning av kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Till 1900-talets stora debattämnen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
hör också frågan om kvinnors lika möjlighet att vigas<br />
till prästämbetet. Den hanterades av både staten <strong>och</strong><br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, vilket inte var utan komplikationer.<br />
Man kan nog påstå att regeringens <strong>och</strong> riksdagens bristande<br />
tilltro till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s oförmåga att genomföra<br />
möjligheten för kvinnor att bli präster påverkade<br />
statens syn på det kloka i att ”släppa <strong>kyrkan</strong> fri”.<br />
Diskussionen kom att engagera <strong>kyrkan</strong> under nästan<br />
hela 1900-talet. En av riksdagen 1919 begärd utredning<br />
föreslog 1923 att prästämbetet skulle öppnas<br />
för kvinnor. Bland biskoparna var motståndet starkt.<br />
Ingenting hände i frågan.<br />
1946 började ett nytt utredningsarbete, även denna<br />
gång på initiativ av riksdagen. Majoriteten föreslog<br />
1950 att prästämbetet skulle öppnas för kvinnor. Inte<br />
förrän 1957 kom ett förslag från regeringen till kyrkomötet.<br />
Majoriteten sade nej. För en del handlade det<br />
om ett blankt nej, medan andra ville att <strong>kyrkan</strong> skulle<br />
få mera tid på sig.<br />
1958 vann ett nytt förslag, men med i grunden samma<br />
innehåll, ett stort stöd i såväl riksdagen som i det<br />
då nyvalda kyrkomötet. I 1958 års beslut fanns den så<br />
kallade samvetsklausul som garanterade att motståndare<br />
till ordningen med kvinnliga präster inte skulle<br />
behöva tjänstgöra tillsammans med en kvinna i gudstjänsten.<br />
Man skulle kunna prästvigas även om man<br />
inte accepterade den nya ordningen <strong>och</strong> biskopar skulle<br />
inte mot sin vilja behöva viga kvinnor till präster.<br />
Den nya lagen trädde i funktion 1959 <strong>och</strong> 1960<br />
prästvigdes de tre första kvinnorna i Sverige. Den mest<br />
uppmärksammade av dessa var teologie doktorn Margit<br />
Sahlin (1914–2003), som spelat en framträdande<br />
roll i diskussionen om kvinnors möjlighet att bli präst i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Ester Lutteman (1888–1976) speglar på ett märkvärdigt<br />
sätt den <strong>historia</strong> som nu beskrivits. 1920, året<br />
efter den första riksdagsmotionen, upplevde hon prästkallelsen<br />
<strong>och</strong> började teologistudier för att bli präst.<br />
Hon spelade också en framträdande roll i ungkyrkorörelsen.<br />
1929 predikade hon som första kvinna från<br />
en av stiftets predikstolar. Gudstjänsten hölls i Gustav<br />
Vasa kyrka i Stockholm. För detta avskedades hon från<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s diakonistyrelse. 1938 var hon den ena<br />
av de två första kvinnorna i kyrkomötet. 1946–50 var<br />
hon ledamot i den utredning som föreslog att prästämbetet<br />
skulle öppnas för kvinnor. Efter kyrkomötets nej<br />
1957 lämnade hon <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Den efter kyrkomötets beslut nybildade <strong>organisation</strong>en<br />
Kyrklig samling kring Bibeln <strong>och</strong> bekännelsen<br />
– med företrädare för högkyrklighet, lågkyrklighet <strong>och</strong><br />
gammalkyrklighet – skrev en vägledning för motståndarna<br />
till beslutet, sammanfattad i 17 punkter. Där<br />
hette det att<br />
”eftersom en kvinna icke förvaltar prästämbetet på<br />
Kristi uppdrag, kan en präst icke utföra prästerlig<br />
tjänst tillsammans med henne, icke tjänstgöra vid samma<br />
gudstjänst, icke gemensamt deltaga i altartjänst,<br />
nattvardsfirande, kyrkliga förrättningar, vignings- <strong>och</strong><br />
installationsakter etc.”<br />
1979 uttalade sig kyrkomötet till förmån för nya regler<br />
för samarbetet. Samvetsklausulen utformades så att<br />
kvinnor inte i något sammanhang skulle behöva avstå<br />
från att fullgöra sin uppgift. En ”väjningsrätt” infördes<br />
som gjorde att motståndare till nyordningen kunde avstå<br />
från att tjänstgöra i en gudstjänst, men inte i andra<br />
arbetsuppgifter. 1982 avskaffades samvetsklausulen<br />
helt.<br />
Sedan 1997 har <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kvinnor som biskopar.<br />
Den första var Christina Odenberg (1940–), biskopsvigd<br />
för Lunds stift 1997. Utöver henne har det<br />
24 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
hittills det funnits fyra kvinnliga biskopar i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
Sedan 1998 kan bara den vigas <strong>och</strong> anställas som<br />
präst i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som är beredd att ”i alla uppgifter<br />
tjänstgöra tillsammans med andra som vigts till<br />
ett uppdrag inom <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst oavsett deras<br />
kön”.<br />
Kyrkotillhörighet <strong>och</strong> medlemskap<br />
Den religionsfrihetsreform som gav alla svenska medborgare<br />
rätt till fritt val om de ville tillhöra <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> skedde inte förrän vid 1900-talets mitt. Tidigare<br />
i det här kapitlet har den flera sekler långa vägen till<br />
religionsfrihet beskrivits. Genom 1951 års religionsfrihetslag<br />
lades rätten för var <strong>och</strong> en att fritt utöva sin<br />
religion fast. Ingen skulle vara skyldig att tillhöra ett<br />
trossamfund.<br />
Sambandet mellan att vara medborgare i Sverige <strong>och</strong><br />
att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> upplöstes för gott. Barn tillhörde<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> om en av föräldrarna gjorde det.<br />
Rätten att fritt utträda ur <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> infördes, åtminstone<br />
ett halvt sekel för sent <strong>och</strong> förhållandevis sent<br />
också i ett internationellt perspektiv.<br />
Självfallet var 1951 års religionsfrihetslag viktig<br />
med tanke på de bestämmelser som infördes, men lagen<br />
var också viktig genom det synsätt på <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
som lanserades. Justitieminister Herman Zetterberg<br />
(1904–63) var det föredragande statsrådet. Om<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> hette det att<br />
”<strong>kyrkan</strong> icke är en statsinstitution i samma mening<br />
som andra sådana, den har en annan uppgift <strong>och</strong> en annan<br />
karaktär än statsinstitutioner i allmänhet. Den har<br />
icke upprättats som ett led i den statliga verksamheten<br />
<strong>och</strong> dess huvuduppgift är icke att handhava statliga angelägenheter,<br />
även om också sådana kunna vara uppdragna<br />
åt kyrkliga myndigheter, t.ex. folkbok föring.<br />
Kyrkan är en andlig gemenskap, ett trossamfund, som<br />
leder sitt ursprung från de äldsta kristna församlingarna<br />
<strong>och</strong> vars karaktär <strong>och</strong> verksamhet bestämmes av<br />
dess bekännelse. I sin centrala religiösa uppgift ha de<br />
kyrkliga myndigheterna även efter reformationen intagit<br />
en självständig ställning.”<br />
De riksdagsbeslut som fattades 1974 om en ny regeringsform<br />
<strong>och</strong> 1992 års kyrkolag gjorde det tydligt att<br />
religionsfrihetslagen <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s medlemskapsregler<br />
inte gick att förena. Ett inomkyrkligt utredningsarbete<br />
genomfördes <strong>och</strong> 1996 infördes efter beslut<br />
i kyrkomöte <strong>och</strong> riksdag nya medlemskapsregler,<br />
eller tillhörighetsregler, som används i besluten. Dopet<br />
blev huvudvägen in i <strong>kyrkan</strong>, men det skulle också vara<br />
möjligt att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i avvaktan på dop<br />
genom anmälan.<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
Vigsel av par av samma kön<br />
Under 1900-talets senare decennier hade den politiska<br />
frågan om vigsel av par med samma kön diskuterats.<br />
Den diskussionen kom att få också kyrkliga konsekvenser,<br />
dels genom kopplingen till vigselrätten, dels<br />
genom inomkyrkliga krav på välsignelse <strong>och</strong> kyrklig<br />
vigsel för par av samma kön.<br />
Stat-kyrkafrågan kom här att speglas på ett nytt sätt.<br />
Skulle <strong>kyrkan</strong> gå före staten? Skulle <strong>kyrkan</strong> genomföra<br />
eventuella förändringar samtidigt med staten? Eller<br />
skulle man stå kvar i en oförändrad syn på vilka äktenskap<br />
som kan ingås i kyrklig ordning – med risk för att<br />
förlora vigselrätten? Eller skulle <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> avsäga<br />
sig vigselrätten för att inte tvingas till något man inte<br />
önskade? Alla uppfattningarna var representerade.<br />
Det blev ett i stort sett samtidigt beslut, men med<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> något efter. Riksdagen beslutade 2009<br />
att införa en laglig rätt till vigsel. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ställningstagande kom efter en diskussion som präglades<br />
av djupgående teologiska motsättningar. Beslutet<br />
grundades på uppfattningen att samlevnaden mellan<br />
par av samma kön kan innehålla äktenskapets kännetecken<br />
<strong>och</strong> att det inte finns några läromässiga hinder<br />
att viga par av samma kön. Det finns nu i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s kyrkohandbok en ordning för vigsel som nära<br />
ansluter till den som gäller för vigselgudstjänst mellan<br />
man <strong>och</strong> kvinna.<br />
Det fanns många som befarade att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
efter detta beslut skulle drabbas av samma långvariga<br />
motsättningar som efter beslutet om kvinnans rätt att<br />
utöva prästämbetet. I dag förefaller det som om så inte<br />
skulle bli fallet. Däremot har <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s beslut<br />
upplevts negativt i en del ekumeniska sammanhang.<br />
I några fall har ett fåtal präster avsagt sig vigselrätten<br />
för att slippa viga personer av samma kön. Genom att<br />
göra detta har de, enligt den tolkning som redovisades<br />
vid 2012 års kyrkomöte, brutit mot <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ordning. Därmed är saken ett tillsynsärende i de berörda<br />
stiften.<br />
Det teologiska mötet med en ny tid<br />
Flera av de teologer som nämnts tidigare har banat väg<br />
för nya infallsvinklar i den teologiska diskussionen.<br />
Det kan bland annat gälla ungkyrkorörelsens folkkyrko<br />
teolog Einar Billing, liksom lundateologerna<br />
Gustaf Aulén, Ragnar Bring <strong>och</strong> Anders Nygren.<br />
En socialetiskt inriktad diskussion började växa<br />
fram på 1950-talet. Den breddades av Anne-Marie<br />
Thunberg (1905–2005), redaktör för de uppmärksammade<br />
tidskrifterna Vår Lösen <strong>och</strong> Social Debatt <strong>och</strong><br />
därtill författare av lika uppmärksammade böcker.<br />
Hon var starkt engagerad i frågor över hela det socialetiska<br />
fältet, bland annat de som berörde kärnkraft,<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 25
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
abortfrågan <strong>och</strong> genteknik, liksom om vetenskap <strong>och</strong><br />
etik i stort.<br />
Med tiden kom ytterligare frågor att både väckas<br />
<strong>och</strong> knyta an till denna diskussion. Det handlade då om<br />
bland annat följande frågeställningar:<br />
• Skapelseteologin fångar upp diskussionen om ekologi<br />
<strong>och</strong> hållbar utveckling (ekoteologi).<br />
• Begrepp som ”Kvinnligt, manligt, mänskligt” <strong>och</strong><br />
”Halva himmelen är vår” har utvecklats till en bredare<br />
<strong>och</strong> mer genomarbetad feministisk teologi.<br />
• Den allt starkare uppmärksamheten på hbtq-frågorna<br />
har fått ett genomslag i form av en teologisk bearbetning.<br />
• Förhållandet till Tredje världen har ställt nya krav<br />
både vad gäller global rättvisa, missionssyn <strong>och</strong> rasism.<br />
• Befrielseteologin, med sin speciella tyngdpunkt i Latinamerika<br />
men också aktuell i andra världsdelar,<br />
har fått en framträdande plats i den internationella<br />
rättvisediskussionen. I dag växer en liknande teologi<br />
fram bland kristna i Mellanöstern. En tidig svensk<br />
tolkare av denna teologi var Lundaprofessorn Per<br />
Frostin (1943–92) som särskilt arbetade med afrikansk<br />
befrielseteologi.<br />
• Ekumeniken <strong>och</strong> med den ett ekumeniskt teologiskt<br />
arbete, liksom en ekumeniskt inriktad forskning, har<br />
tillfört nya perspektiv.<br />
• Fredsteologi har blivit ett begrepp för teologisk<br />
forskning <strong>och</strong> teologiskt arbete kring våldsanvändning<br />
<strong>och</strong> försoning, bland annat om religionernas<br />
roll i kulturella, politiska <strong>och</strong> militära konflikter.<br />
• Religionsteologin har dragit till sig intresse som en<br />
möjlighet att öka kunskapen om olika religioner<br />
<strong>och</strong> om relationerna dem emellan, inte minst för att<br />
åstadkomma den ömsesidiga förståelse som fordras<br />
för en meningsfull religionsdialog.<br />
• De i grunden förändrade relationerna mellan staten<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har lett till forskningsinsatser,<br />
bland annat inom projektet Från statskyrka till fri<br />
folkkyrka, en religionssociologisk, tjänsteteoretisk<br />
<strong>och</strong> teologisk analys inför förändrade relationer<br />
mellan <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> staten år 2000, men också<br />
en rad andra böcker om de nya utmaningarna.<br />
Två profilerade <strong>och</strong> omdebatterade personligheter<br />
med stort inflytande på den teologiska diskussionen<br />
var professorerna Gustaf Wingren (1910–2000) <strong>och</strong><br />
Krister Stendahl (1921–2008).<br />
Wingren var verksam vid Lunds universitet, först i<br />
Lundateologins anda, sedan som kritiker av den. Teologin<br />
fick förvisso inte glömma budskapet i Bibeln,<br />
men heller inte människan i den situation hon lever. Bo<br />
Håkansson skriver i Vardagens kyrka. Gustaf Wingrens<br />
kyrkosyn <strong>och</strong> folk<strong>kyrkan</strong>s framtid att Wingrens<br />
kyrka är en ”vardagskyrka” präglad av öppenhet,<br />
egenart <strong>och</strong> integration, där öppenhet <strong>och</strong> egenart inte<br />
är motstridiga begrepp. Folkkyrkoteologen Wingren<br />
konfronterade, som Bengt Kristensson Uggla uttryckt<br />
det i Gustaf Wingren – människan <strong>och</strong> teologin, såväl<br />
pietism <strong>och</strong> frikyrkor som högkyrklighet <strong>och</strong> kvinnoprästmotstånd.<br />
Stendahl, ursprungligen vid Uppsala universitet, var<br />
främst verksam i USA där han spelade en framträdande<br />
roll vid Harvard University. Under en tid återvände<br />
Stendahl till Sverige som biskop i Stockholms stift.<br />
Krister Stendahls arbete har haft stor betydelse för religionsteologins<br />
utveckling <strong>och</strong> han har fått ge sitt namn<br />
åt den professur som finns vid <strong>Svenska</strong> teologiska institutet<br />
(STI) i Jerusalem.<br />
Allt detta påverkade <strong>och</strong> skyndade på det sena<br />
1900-talets diskussion om kristen tro <strong>och</strong> kristet liv<br />
<strong>och</strong> är fortfarande i hög grad aktuella diskussionsämnen.<br />
Också det arbete med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s bekännelse<br />
som pågick i tio år fram till 400-årsminnet av Uppsala<br />
möte 1593, syftade till en fördjupad kunskap om<br />
<strong>kyrkan</strong>s identitet <strong>och</strong> om kristen tro tolkad i samtiden.<br />
Som ett led i Jubelåret 1993 kom boken Befrielsen.<br />
Stora boken om kristen tro. Den är fortfarande en god<br />
grund för fördjupning i den kristna tron: Gud, skapelsen,<br />
ondskan, språket för gudomliga samtal, Kristus,<br />
Anden, Bibeln, tro <strong>och</strong> handling, mötet mellan olika<br />
religioner, hoppet inför döden.<br />
staten <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Den tidiga debatten<br />
Konkreta riksdagskrav på förändrade relationer mellan<br />
stat <strong>och</strong> kyrka fördes fram under 1800-talet <strong>och</strong> kom<br />
igen under tidigt 1900-tal. En utförlig beskrivning av<br />
stat-kyrkafrågans <strong>historia</strong> finns i en fördjupningstext i<br />
slutet av det här kapitlet. I kapitel 3 finns en redovisning<br />
av en rad rättsliga frågor som berör relationerna mellan<br />
stat <strong>och</strong> trossamfund, bland annat <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Den diskussionen som fördes i både stat <strong>och</strong> trossamfund<br />
under tiden mellan första <strong>och</strong> andra världskriget<br />
var livlig även om inga genomgripande reformer<br />
genomfördes. Delvis berodde styrkan i diskussionen<br />
på profilerade politiker som socialdemokraten Arthur<br />
Engberg <strong>och</strong> den tämligen konservative liberalen<br />
Sam Stadener (Liberala samlingspartiet <strong>och</strong> Frisinnade<br />
folkpartiet, kyrkoherde, riksdagsledamot, biskop <strong>och</strong><br />
26 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ecklesiastikminister, 1872–1937). 8 Dessutom utarbetade<br />
Biskopsmötet, pressat av den diskussion som fördes,<br />
ett förslag till reformprogram som 1929 antogs av<br />
kyrkomötet. Längre ledde det dock inte.<br />
Några viktiga reformer genomfördes dock. En religions<br />
frihets reform genomfördes inom ett avgränsat<br />
område då ”det kyrkliga jordfästningstvånget” avvecklades<br />
1926 <strong>och</strong> även frikyrkornas pastorer fick rätt<br />
att genomföra begravningsgudstjänster. De andra förändringarna<br />
gick snarast i en riktning som stärkte församlingarnas<br />
kommunala karaktär. Kyrkofullmäktige<br />
<strong>och</strong> kyrkofullmäktigeval infördes genom beslut 1930<br />
<strong>och</strong> den kyrkliga egendomen fördes 1932 över från staten<br />
till församlingarna. Båda reformerna stärkte den<br />
lokala kyrkliga <strong>organisation</strong>ens kommunala karaktär.<br />
Efter en relativ stillhet togs debatten upp igen under<br />
åren efter andra världskriget, såväl i riksdagen som i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Ett centralt begrepp i hela den diskussion<br />
som följde, ända fram till i dag, blev ”folk<strong>kyrkan</strong>”,<br />
ett begrepp som kommit till Sverige från Tyskland via<br />
Danmark. Begreppet användes av olika kyrkliga grupperingar<br />
på mycket skilda sätt.<br />
En ny folkkyrklig generation motsatte sig starkt en<br />
”skilsmässa” mellan stat <strong>och</strong> kyrka. Denna grupp, väl<br />
representerad i kyrkomötet <strong>och</strong> verksam långt in på<br />
1980-talet, betonade närheten mellan <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> samhället<br />
i övrigt. Den formella samhörigheten mellan stat<br />
<strong>och</strong> kyrka, liksom församlingarnas kommunala status,<br />
såg man snarast som fördelar för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Det moderna utredningsarbetets start<br />
Det moderna utredningsarbetet inleddes på begäran av<br />
1956 års riksdag. Den första utredningen, som inledde<br />
sitt arbete 1958, skulle följas av många andra – ända<br />
till dess att en partiell reform av relationerna mellan<br />
staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kunde genomföras 1982<br />
<strong>och</strong> en genomgripande förändring av relationerna mellan<br />
stat <strong>och</strong> trossamfund sedan kunde ske vid millennieskiftet.<br />
De stora <strong>och</strong> kontroversiella frågorna i alla utredningarna<br />
om stat-kyrkafrågan var <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s beskattningsrätt<br />
<strong>och</strong> formerna för uppbörden av en even-<br />
8 Begreppen liberal <strong>och</strong> frisinnad används några gånger i denna<br />
bok. De tillhör de något komplicerade partibeteckningarna. Frisinnade<br />
landsföreningen, i riksdagen representerad av Liberala samlingspartiet,<br />
bildades 1902 som det första liberala partiet på riksnivå.<br />
Striden om införandet av alkoholförbud, ”rusdrycksförbudet”,<br />
delade partiet 1923. De som motsatte sig ett förbud bildade Sveriges<br />
liberala parti, medan de frisinnade i riksdagen bildade gruppen<br />
Frisinnade folkpartiet. Med en viss generalisering kan man säga att<br />
liberalerna hade en kulturradikal framtoning, medan de frisinnade<br />
representerade väckelse- <strong>och</strong> nykterhetsrörelserna. 1934 förenades<br />
de båda partierna igen under namnet Folkpartiet, i dag Folkpartiet<br />
liberalerna.<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
tuell kyrkoavgift, ansvaret för folkbokföringen, det<br />
kyrkliga huvudmannaskapet för begravningsverksamheten,<br />
ägande- <strong>och</strong> dispositionsrätten till den kyrkliga<br />
egendomen, statens ersättning till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> för<br />
vård <strong>och</strong> underhåll av kulturskyddade byggnader, möjligheten<br />
för organ inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> att besluta i utpräglat<br />
inomkyrkliga frågor <strong>och</strong> de undantag från gängse<br />
lagstiftningsprinciper som fanns i kyrkliga frågor.<br />
I en fråga fattades ett separat beslut. 1991 fördes<br />
folkbokföringen från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> till staten mot<br />
kyrkomötets vilja.<br />
Partiella förändringar som rörde relationerna mellan<br />
staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> genomfördes i <strong>och</strong> med<br />
1982 års kyrkomötesreform. Då avvecklades kyrkomötets<br />
deltagande i lagstiftningen nästan helt, riksdagen<br />
delegerade till kyrkomötet att fatta beslut i viktiga<br />
inomkyrkliga frågor, den prästerliga representationen<br />
<strong>och</strong> biskoparnas självskrivna ledamotskap avskaffades,<br />
en läronämnd med alla biskopar som ledamöter<br />
(<strong>och</strong> därmed i majoritet) samt <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s centralstyrelse<br />
inrättades samtidigt som en åtskillnad gjordes<br />
tydlig i beslutsprocesserna mellan lagreglerad <strong>och</strong><br />
icke lagreglerad verksamhet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Millennieskiftets reform<br />
1982 års ordning varade fram till 2000 års förändring<br />
av relationerna mellan staten <strong>och</strong> trossamfunden. Den<br />
reform som då genomfördes inleddes med 1995 års<br />
principbeslut. Stat <strong>och</strong> trossamfund i samverkan sökte<br />
sig fram till nya konstitutionella former för trossamfunden<br />
<strong>och</strong> en större jämlikhet trossamfunden emellan.<br />
Beslutet innehöll också ett löfte om att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
skulle kunna arbeta vidare med oförändrade verksamhetsförutsättningar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> fick en lösning<br />
som innebar en bevarad identitet som evangelisk-luthersk,<br />
episkopal, demokratisk <strong>och</strong> rikstäckande folkkyrka.<br />
Den starkt ökade friheten i förhållande till staten<br />
ledde till att <strong>kyrkan</strong>s egenskap av trossamfund blev<br />
tydligare. Konkret innebar reformen följande:<br />
• En särskild lagstiftning för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som i vissa<br />
avseenden skilde sig från övriga samfund.<br />
• Full beslutsrätt i alla egna angelägenheter utan delegation<br />
från riksdagen.<br />
• En lagstadgad rätt till kyrkoantikvarisk ersättning<br />
från staten.<br />
• Rätt att disponera all kyrklig egendom, bland annat<br />
prästlönetillgångarna.<br />
• Ansvar för huvuddelen av begravningsverksamheten.<br />
• En lagstadgad skyldighet för alla som tillhör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> att betala kyrkoavgift.<br />
• Statlig uppbördshjälp.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 27
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
Sedan den 1 januari 2000 är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> rättsligt<br />
sett ett registrerat trossamfund, en helt ny associationsform<br />
som kom till i samband med reformen. Förändringen<br />
innebar sammantaget att man gick<br />
från lokala kyrkokommuner <strong>och</strong> samfälligheter till<br />
registrerade <strong>och</strong> självständiga delar inom trossamfundet<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
från statliga <strong>och</strong> kommunala organ i stiften till registrerade<br />
<strong>och</strong> självständiga delar av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
på stiftsnivå,<br />
från statliga organ <strong>och</strong> stiftelser till en <strong>organisation</strong><br />
på nationell nivå för trossamfundet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
FÖRDJUPNING<br />
mer än ett sekel av diskussion om stat-kyrkafrågan<br />
De första riksdags- <strong>och</strong> kyrkomötesmotionerna<br />
de första kraven på skiljande av stat <strong>och</strong> kyrka <strong>och</strong> fri<br />
rätt att utträda ur den etablerade <strong>kyrkan</strong>, fördes fram<br />
under 1800-talet i främst liberala <strong>och</strong> socialdemokratiska<br />
politiska kretsar, liksom inom frikyrkorörelsen. i den<br />
första riksdagsmotionen, som kom redan 1850 under<br />
ståndsriksdagens tid, begärde P.E. Winge (1784–1867)<br />
avskaffande av ”alla de paragrafer i kyrkolagen vilka binda<br />
oss vid en statskyrka”.<br />
redan vid 1909 års riksdag biföll andra kammaren en<br />
motion av adolf Jansson i Bråten (Liberala samlingspartiet,<br />
1860–1924) 9 om utredning av frågan om skiljande av<br />
stat <strong>och</strong> kyrka, men första kammaren avslog det. alltså<br />
föll det, men det var ändå en framgång att få med en<br />
kammare. vid denna tid gick också svenska missionsförbundets<br />
(smF) grundare P.P. Waldenström till attack<br />
mot statskyrkosystemet, bland annat vid 1908 års kyrkomöte.<br />
han förlorade stort, men 15 ledamöter (varav fem<br />
biskopar <strong>och</strong> fem teologiprofessorer) reserverade sig till<br />
förmån för skiljande av stat <strong>och</strong> kyrka om det inte blev<br />
rättelse av de förhållanden mellan stat <strong>och</strong> kyrka som<br />
man var missnöjd med.<br />
Engbergs <strong>och</strong> Stadeners tid<br />
i början av 1900-talet fanns föga stöd för förändringar<br />
hos de ledande i svenska <strong>kyrkan</strong>. Biskop gottfrid Billing<br />
hävdade att om man löste förbindelsen mellan staten <strong>och</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> så löste man också förbindelsen mellan <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> folket. sam stadener uttryckte sig så här: ”staten<br />
arbetar med … kollektiva enheter. På det religiösa området<br />
heter dessa enheter kyrkor.” gemensamt uttalade<br />
Biskopsmötet 1919 ”att en upplösning av den närvarande<br />
förbindelsen mellan <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> staten skulle vara till<br />
förfång för dem båda”.<br />
arthur Engberg var en av socialdemokratins ledande<br />
politiker, stridbar men också under sin karriär riksdagsledamot,<br />
chefredaktör för partiets två ledande tidningar<br />
arbetet <strong>och</strong> social-demokraten, ecklesiastikminister <strong>och</strong><br />
så småningom landshövding. Engbergs kyrkopolitiska<br />
linje, som tidvis hade partiets stöd, var radikal men också<br />
skiftande över tiden. Först ville han skilja stat <strong>och</strong> kyrka.<br />
sedan slog han in på en annan linje. han krävde, i stället<br />
9 se not 8.<br />
för statskyrkosystemets avskaffande, dess ”restlösa förverkligande”,<br />
som han uttryckte saken. han ville avlöva<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> så mycket av dess makt som möjligt,<br />
även över kyrkliga angelägenheter. staten skulle vara för<br />
religionsvården. En friare kyrka riskerade att bli en fara<br />
för det svenska samhället. Engbergs nya synsätt ledde till<br />
att han, något provocerande kan man tycka, föreslog att<br />
biskoparna skulle avskaffas, att en kyrklig överstyrelse<br />
skulle inrättas med generaldirektör <strong>och</strong> allt (han talade<br />
då skämtsamt om ”kungliga salighetsverket”).men han<br />
bytte uppfattning ännu en gång. nu ville han åter skilja<br />
stat <strong>och</strong> kyrka, denna gång på följande villkor:<br />
Egendomen stannar i samhällelig ägo.<br />
de borgerliga <strong>och</strong> de kyrkliga kommunerna slås samman.<br />
Fri rätt till utträde ur svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
kyrkomötets vetorätt vid lagstiftning om kyrkliga<br />
frågor avskaffas.<br />
kungens skyldighet att bekänna ”den rena evangeliska<br />
läran” avskaffas.<br />
religionsundervisningen utformas på samma grund<br />
som andra ämnen i skolan.<br />
Först därefter skulle stat <strong>och</strong> kyrka skiljas åt, menade<br />
Engberg. reaktionerna blev skarpa inom <strong>kyrkan</strong>. nathan<br />
söderblom tog till starka ord. men egna förslag började<br />
ändå utformas.<br />
Biskopsmötet lade i en motion till 1929 års kyrkomöte<br />
fram ett reformprogram som bland annat innebar fri<br />
utträdesrätt <strong>och</strong> en mer självständig ställning för svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> i förhållande till statsmakten. också starka anhängare<br />
till statskyrkosystemet började tydligt uttrycka<br />
att detta system skulle avvecklas om det blev ett hinder<br />
för <strong>kyrkan</strong> att utföra sitt uppdrag. i 1929 års biskopsmotion<br />
förs, som sven thidevall påpekat i kampen om<br />
folk<strong>kyrkan</strong>. Ett folkkyrkligt programs öden 1929–1932, tre<br />
centrala områden fram:<br />
makten över besluten i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Barnens kristna fostran.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s struktur.<br />
thidevall skriver att motionen var ”ett försök att göra<br />
<strong>kyrkan</strong> delaktig i samhällsbygget, även när detta sam-<br />
28 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
hällsbygge lämnade det traditionella samhället bakom<br />
sig”. kyrkomötet begärde hos regeringen en utredning<br />
– <strong>och</strong> sedan hände inget mer.<br />
tonen mellan Engberg <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s representanter<br />
lugnade sig med tiden. då han blev ecklesiastikminister<br />
spelade han till <strong>och</strong> med en aktiv roll vid tillkomsten av<br />
1937 års psalmbok. han lät departementets vaktmästare<br />
bära in en orgel i statsrådsrummet <strong>och</strong> spelade själv<br />
igenom åtskilliga av psalmerna. mellan Engberg <strong>och</strong> en<br />
av svenska <strong>kyrkan</strong>s ledande teologer, nämligen gustaf<br />
aulén, rådde en personlig vänskap.<br />
Begravnings-, val- <strong>och</strong> egendomsreformer<br />
några viktiga förändringar diskuterades <strong>och</strong> genomfördes<br />
emellertid under 1920- <strong>och</strong> 1930-talen:<br />
1926 infördes en rätt också för frikyrkornas pastorer<br />
att förrätta jordfästning. det starkt kritiserade kyrkliga<br />
”jordfästningstvånget” avvecklades”. svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
kyrkobyggnader kunde användas även för dessa jordfästningar<br />
om det fanns särskilda skäl för det (vilket<br />
kunde vara till exempel dåligt väder).<br />
kyrkofullmäktige <strong>och</strong> allmänna val till dessa genomfördes<br />
1930. ansvaret för den kyrkliga jorden <strong>och</strong> skogen<br />
fördes över från staten till församlingarna på sam stadeners<br />
initiativ. hans syfte var att rädda denna egendom<br />
undan ett eventuellt skiljande av stat <strong>och</strong> kyrka.<br />
Båda förändringarna ledde till en förskjutning i riktning<br />
mot en mer kommunal karaktär för församlingarna.<br />
Nystart i stat-kyrkafrågan<br />
En ny start för arbetet med stat-kyrkafrågan började<br />
1956 med två likalydande motioner i riksdagen – de<br />
första namnen under motionerna var i första kammaren<br />
hugo osvald (FP, 1892–1970) <strong>och</strong> i andra kammaren<br />
rolf Edberg (s, 1912–97). de föreslog en utredning av<br />
”upplösandet av det organisatoriska sambandet mellan<br />
stat <strong>och</strong> kyrka”. till bakgrunden hör att en utredning som<br />
föreslagit en ökad kyrklig frihet inom detta samband, 1951<br />
års kyrkomöteskommitté med landshövding thorwald<br />
Bergquist (1899–1972) som ordförande, inte lett till några<br />
egentliga förändringar.<br />
riksdagen biföll motionerna <strong>och</strong> den socialdemokratiska<br />
regeringen, med ragnar Edenman (s, 1914–98) som<br />
ecklesiastikminister, tillsatte 1958 års expertutredning<br />
om stat <strong>och</strong> kyrka. Efter tio delbetänkanden lämnade<br />
utredningen 1968 sitt slutbetänkande. Utredningen gav<br />
fyra alternativa lösningar som kretsade kring antingen<br />
ökad självständighet för svenska <strong>kyrkan</strong> inom ett bevarat<br />
samband eller skiljande av stat <strong>och</strong> kyrka. remissutfallet<br />
var splittrat. Uppfattningarna var jämnare fördelade<br />
utan för svenska <strong>kyrkan</strong> än inom, där andelen remissinstanser<br />
som önskade ett skiljande var få. Utredningen<br />
leddes av framträdande jurister, först hovrättspresidenten<br />
iwar Wieslander (1891–1971) <strong>och</strong> sedan justitie rådet<br />
Erik tammelin (1896–1996).<br />
Parallellt förberedde sig svenska <strong>kyrkan</strong>. kyrko<strong>organisation</strong>skommittén<br />
med biskop Bo giertz som ordförande<br />
tillsattes 1956 på initiativ av Biskopsmötet. dess arbete<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
var klart 1964. kommittén kallade sina förslag för ”en<br />
grundritning för en fri svensk nationalkyrka”.<br />
1964–68 arbetade man inom svenska <strong>kyrkan</strong> vidare på<br />
den grund som kyrko<strong>organisation</strong>skommittén lagt fram.<br />
En studiegrupp tillsattes med biskop martin Lindström<br />
(1904–2000) som ordförande. också denna gång var<br />
Biskopsmötet en aktiv part. gruppen lade fram förslag<br />
som ledde till beslut vid 1968 års kyrkomöte. det fick<br />
namnet 1968 års kyrkomötes reformprogram. därefter<br />
följde en lång rad utredningar.<br />
Först ut var den parlamentariskt sammansatta statkyrkaberedningen,<br />
känd som den myrdalska efter sin<br />
ordförande statsrådet alva myrdal (1902–86). den var<br />
klar 1972 <strong>och</strong> föreslog en mycket begränsad ramlag beträffande<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> en tydlig boskillnad mellan<br />
stat <strong>och</strong> kyrka:<br />
Folkbokföringen förs över till staten.<br />
huvudmannaskapet för begravningsverksamheten förs<br />
till kommunerna (som dock skulle kunna uppdra till en<br />
församling att sköta denna verksamhet).<br />
den kyrkliga beskattningsrätten avskaffas, men staten<br />
svarar för uppbörden av medlemmarnas avgifter i tio år.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> får även i fortsättningen disponera den<br />
kyrkliga egendomen.<br />
debatten om det myrdalska förslaget blev ytterst<br />
het. stora opinionsmöten mot förslaget genomfördes.<br />
Både kyrkligt <strong>och</strong> politiskt fanns oenighet. Även i en<br />
av Biskopsmötet tillsatt <strong>och</strong> av biskop arne Palmqvist<br />
(1921–2003) ledd arbetsgrupp i stat-kyrkafrågan, vars<br />
rapport lades fram 1973, fanns stark kritik mot beredningens<br />
förslag. inför 1973 års val, redan innan remisstiden<br />
gått ut, meddelade regeringen genom statsminister<br />
olof Palme (s, 1927–86) i en kommuniké att förslaget<br />
inte skulle komma att genomföras. olof Palme hade på<br />
regeringens vägnar tagit emot det myrdalska betänkandet.<br />
remissbehandlingen blev förstås litet rumphuggen,<br />
men bekräftade det starka motståndet, särskilt inom<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Folk<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> staten<br />
den folkkyrkoteologi som växte i styrka på 1950-talet<br />
hade en stark ställning i svenska <strong>kyrkan</strong>s diakonistyrelse<br />
<strong>och</strong> dess sociala utskott, med dåvarande härnösandsbiskopen<br />
<strong>och</strong> blivande ärkebiskopen gunnar hultgren<br />
(1902–91) som ordförande. En pådrivande kraft var diakonistyrelsens<br />
socialetiske expert karl-manfred olsson<br />
(1919–96).<br />
i denna folkkyrkliga krets betonade man <strong>kyrkan</strong> som<br />
en del av samhället, samverkan med politiska <strong>och</strong> fackliga<br />
<strong>organisation</strong>er <strong>och</strong> de politiska partiernas kyrkopolitiska<br />
engagemang. Folket skulle inte vara ett objekt för<br />
<strong>kyrkan</strong>s handlande. Folket var ett subjekt, folket skulle<br />
vara <strong>kyrkan</strong>. <strong>kyrkan</strong> behövde, menade man, inte i första<br />
hand evangelisera bland människor utan i stället ta till sig<br />
kunskaper om människors liv utanför <strong>kyrkan</strong>.<br />
många lekmän, inte minst kyrkopolitiskt verksamma<br />
inom främst socialdemokraterna, centerpartiet <strong>och</strong><br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 29
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
moderata samlingspartiet, framträdde mot den här bakgrunden<br />
som motståndare, somliga mot det myrdalska<br />
förslaget, andra mot alla större förändringar. det gjorde<br />
också några biskopar. ”Folkkyrkogruppen”, en tid en löst<br />
organiserad grupp i kyrkomötet, beskrevs av motståndarna<br />
som teologiskt utslätad, kravlös <strong>och</strong> anpasslig till<br />
skiftande opinioner. ”Folkkyrkogruppen” beskrev i sin<br />
tur sina motståndare som anhängare av en elitkyrka, en<br />
kyrka med höga trösklar långt från folket. Båda bilderna<br />
hade kanske stundtals fog för sig i fråga om ytterflyglarnas<br />
ambitioner, men inte som generella beskrivningar<br />
av anhängare <strong>och</strong> motståndare till statskyrkosystemet.<br />
redan då fanns folkkyrkligt sinnade personer som pläderade<br />
för en teologiskt tydlig profil med dragning mot<br />
en del av högkyrklighetens paroller, liksom det fanns<br />
högkyrkliga med ett starkt intresse för svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
ställning som folkkyrka. merparten av de kyrkligt aktiva<br />
levde nog ganska tryggt med en kyrka som de uppfattade<br />
som både ett sant trossamfund <strong>och</strong> en folkkyrka.<br />
Ytterligare förslag faller<br />
Efter några år återupptogs arbetet. På initiativ av kommun-<br />
<strong>och</strong> kyrkoministern hans gustafsson (s, 1923–98)<br />
<strong>och</strong> ärkebiskop olof sundby (1917–96) inleddes samtal<br />
mellan stat <strong>och</strong> kyrka. inom svenska <strong>kyrkan</strong> hade ärkebiskopen<br />
tillsatt en arbetsgrupp 1973. samtal mellan<br />
staten <strong>och</strong> svenska <strong>kyrkan</strong> inleddes 1975. Ur samtalen<br />
utvecklades överläggningar som fick karaktären av<br />
ett nytt utredningsarbete. det ledde fram till en serie<br />
betänkanden som blev klara 1978. huvudbetänkandet<br />
var gemensamt för deltagarna från både stat <strong>och</strong> kyrka.<br />
Ett enbart kyrkligt betänkande behandlade den kyrkliga<br />
<strong>organisation</strong>en. Förslagen innebar följande:<br />
ramlagstiftningen görs fylligare än den ”myrdalska”.<br />
också garantierna för en fortsatt begravningsverksamhet<br />
i kyrklig regi görs tydligare, även om det formella<br />
huvudmannaskapet förs över till de borgerliga kommunerna.<br />
de som vid övergången tillhör svenska <strong>kyrkan</strong> ska<br />
automatiskt stå kvar som medlemmar.<br />
den statliga uppbörden av medlemsavgifterna permanentas.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> får även i fortsättningen disponera den<br />
kyrkliga egendomen.<br />
Folkbokföringen utreds.<br />
statsbidrag ska utgå med 275 miljoner kronor (motsvarar<br />
i dag cirka en miljard kronor, men det är ingalunda<br />
troligt att riksdagen skulle ha höjt bidraget till svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> i samma takt som inflationsutvecklingen).<br />
Återigen blev resultatet en omfattande <strong>och</strong> het debatt.<br />
remissutfallet blev mer positivt till förändringar än<br />
tidigare, både inom <strong>och</strong> utom svenska <strong>kyrkan</strong>, men<br />
opinionen inom svenska <strong>kyrkan</strong> var klart mer negativ än<br />
övriga remissinstanser.<br />
den borgerliga trepartiregeringen med centerpartiet,<br />
Folkpartiet <strong>och</strong> moderata samlingspartiet gjorde<br />
ingenting åt utredningens förslag. det gjorde däremot<br />
den folkpartiregering som tillträdde 1978. i en skrivelse<br />
till 1979 års kyrkomöte följde regeringen i stort sett<br />
utredningens förslag. kyrkomötet sade nej. Förslaget föll<br />
återigen.<br />
Kyrkomötesreformen<br />
den långa diskussionen <strong>och</strong> avsaknaden av beslut ledde<br />
till ett uppdämt behov av reformer i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> behövde en mer genomtänkt <strong>och</strong> sammanhållen<br />
demokratisk <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> borde dessutom<br />
i viktiga inomkyrkliga frågor göras oberoende av riksdagen.<br />
Politisk enighet uppnåddes på förslag av den<br />
folkpartistiska minoritetsregeringen om att tillsätta 1979<br />
års kyrkomöteskommitté med riksdagsmannen hilding<br />
Johansson (s, 1915–94) som ordförande. det fullföljdes<br />
av den borgerliga trepartiregering med centerpartiet,<br />
Folkpartiet <strong>och</strong> moderata samlingspartiet som avlöste<br />
FP-regeringen.<br />
kyrkomöteskommittén lade 1981 fram förslag om en<br />
nyordning på riksnivå. remissopinionen var splittrad, men<br />
1982 enades de tre borgerliga regeringspartierna <strong>och</strong><br />
socialdemokraterna om en kommuniké som drog upp<br />
riktlinjerna för en reform. den reform som genomfördes<br />
innebar att det tidigare kravet på samstämmiga beslut<br />
i kyrkolagsfrågor i riksdag <strong>och</strong> kyrkomöte försvann<br />
– utom i fråga om medlemskap i svenska <strong>kyrkan</strong> där<br />
fortfarande ett krav på samtycke från kyrkomötet skulle<br />
fordras. övrig kyrkolag skulle beslutas i vanlig ordning av<br />
riksdagen, men med en grundlagsfäst yttranderätt för<br />
kyrkomöte.<br />
En lag om svenska <strong>kyrkan</strong> antogs <strong>och</strong> en lag om<br />
kyrkomötet. denna lagstiftning gavs ett särskilt konstitutionellt<br />
skydd. i övrigt innebar 1982 års kyrkoreform<br />
följande:<br />
riksdagen delegerade till kyrkomötet att besluta om<br />
bland annat svenska <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse,<br />
böcker, sakrament, gudstjänster <strong>och</strong> övriga handlingar,<br />
kollekter, central verksamhet för evangelisation,<br />
mission <strong>och</strong> övrigt utlandsarbete samt diakoni. 1992<br />
delegerades också beslut om det kyrkliga ämbetet. att<br />
den frågan kom senare hade sin förklaring i att staten<br />
ville försäkra sig om att den reform som öppnade<br />
prästämbetet för kvinnor var tryggt i hamn innan man<br />
helt överlät beslut om ämbetet till kyrkomötet.<br />
kyrkomötet fick 251 ledamöter valda i ett sammanhang.<br />
den särskilda prästerliga representation som funnits<br />
sedan kyrkomötets tillkomst avskaffades. Biskoparna<br />
fick närvaroskyldighet <strong>och</strong> yttranderätt (1988 också<br />
förslagsrätt), men inte rösträtt.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s centralstyrelse, med ärkebiskopen<br />
som ordförande, infördes.<br />
Församlingar <strong>och</strong> kyrkliga samfälligheter behöll sin<br />
kommunalrättsliga ställning, vilket innebar en bibehållen<br />
beskattningsrätt.<br />
Under slutet av 1980-talet genomfördes också förändringar<br />
i församlingar <strong>och</strong> stift. den kommunalrättsliga<br />
ställningen behölls, men inom den rådande ordningen<br />
gjordes följande:<br />
30 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
obligatoriska stiftssamfälligheter med ansvar för<br />
stiftsangelägenheterna infördes.<br />
stiftsfullmäktige, stiftsstyrelse, domkapitel <strong>och</strong> egendomsnämnd<br />
reglerades i lag.<br />
En ny arbetsfördelning mellan pastorat <strong>och</strong> församling,<br />
med de tyngsta kostnaderna förlagda till pastoratsnivå,<br />
genomfördes.<br />
Under 1980- <strong>och</strong> 1990-talen genomfördes också andra<br />
förändringar:<br />
den kontroversiella frågan om svenska <strong>kyrkan</strong>s ansvar<br />
för folkbokföringen löstes efter en lång diskussion<br />
genom att detta ansvar fördes över till staten.<br />
En ny kyrkolag lades fram 1992 <strong>och</strong> trädde i kraft 1993.<br />
det kyrkliga utjämningssystemet utvecklades <strong>och</strong><br />
moderniserades.<br />
Arbetet inför millennieskiftets reform börjar<br />
tämligen snart efter att 1982 års kyrkomötesreform trätt<br />
i kraft påbörjades nästa etapp. 1988 års kyrkomöte begärde<br />
en utredning om svenska <strong>kyrkan</strong>s ekonomiska <strong>och</strong><br />
rättsliga förhållanden. den socialdemokratiska rege ringen<br />
vidgade utredningsuppdraget till stat-kyrkafrågan i stort.<br />
Utredningsarbetet gjordes i två utredningar, Ekonomi <strong>och</strong><br />
rätt i <strong>kyrkan</strong> (Erk) <strong>och</strong> kyrkoberedningen.<br />
Erk-utredningen redovisade 1992 ett alternativ med<br />
bevarat samband, ett med stor frihet <strong>och</strong> enbart en<br />
ramlagstiftning <strong>och</strong> ett med avveckling av all lagstiftning.<br />
Utanför svenska <strong>kyrkan</strong> fanns stöd för förändringar,<br />
medan däremot den inomkyrkliga majoriteten valde<br />
bevarat samband. En väl tilltagen minoritet ville ha mellanalternativet.<br />
också svenska <strong>kyrkan</strong>s centralstyrelse<br />
<strong>och</strong> Biskopsmötet förordade detta alternativ.<br />
den parlamentariska kyrkoberedningen tillsattes 1984<br />
av den första borgerliga fyrpartiregeringen med centerpartiet,<br />
Folkpartiet, nuvarande kristdemokraterna <strong>och</strong><br />
moderata samlingspartiet. Beredningen var färdig 1994.<br />
dess förslag innebar följande:<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> dess delar ska bli egna rättssubjekt,<br />
trossamfund. detsamma ska gälla också andra<br />
samfund än svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Lagfäst skyldighet för dem som tillhör svenska <strong>kyrkan</strong><br />
att betala kyrkoavgift.<br />
Lagfäst statlig hjälp med uppbörden av denna avgift för<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> men också för de övriga trossamfund<br />
som önskade det.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> ska få disponera den kyrkliga egendomen.<br />
huvudmannaskapet för begravningsverksamheten ska<br />
ligga kvar hos svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Fortfarande fanns hos remissorganen utanför svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> ett gott stöd för förändringar. det fanns också<br />
ett stöd hos de centrala kyrkliga organen, men en större<br />
tveksamhet på lokal nivå. stödet för förändringar var<br />
dock större än efter tidigare utredningar. regeringen, nu<br />
socialdemokratisk, kunde gå till kyrkomöte <strong>och</strong> riksdag<br />
med ett förslag som i sak överensstämde med kyrko-<br />
En kyrkohistorisk kontUrtEckning<br />
beredningens. med stora majoriteter ställde sig både<br />
kyrkomöte <strong>och</strong> riksdag 1995 bakom ett principbeslut.<br />
den största politiska förändringen var vid detta beslut<br />
att centerpartiet bytt fot <strong>och</strong> nu ställde sig positiv till<br />
förändringen.<br />
Millennieskiftets reform<br />
På 1995 års principbeslut följde en sällan skådad utredningsverksamhet<br />
med åtta statliga utredningar <strong>och</strong> sex<br />
kyrkliga. de kyrkliga <strong>och</strong> statliga utredningarna ledde till<br />
både kyrkomötesbeslut <strong>och</strong> riksdagsbeslut. de nödvändiga<br />
ändringarna i regeringsformen beslutades vår <strong>och</strong><br />
höst 1998. trossamfunden fick ett särskilt grundlagsskydd.<br />
de sista riksdags- <strong>och</strong> kyrkomötesbesluten fattades<br />
1998 <strong>och</strong> 1999. En ny kyrkoordning föddes.<br />
vid 1995 års riksdagsbehandling fick regeringen ett<br />
oförbehållsamt stöd av centerpartiet, stöd med mycket<br />
små förbehåll från moderata samlingspartiet <strong>och</strong> nuvarande<br />
kristdemokraterna, stöd under viss protest från<br />
miljöpartiet <strong>och</strong> direkta krav på längre gående åtgärder<br />
från Folkpartiet <strong>och</strong> vänsterpartiet. med 282–19 beslutade<br />
riksdagen att genomföra nya relationer mellan<br />
stat <strong>och</strong> kyrka från <strong>och</strong> med den 1 januari 2000. i den<br />
politiskt viktigaste voteringen ställdes regeringens <strong>och</strong><br />
utskottsmajoritetens förslag mot folkpartiets reservation<br />
beträffande reformens utformning. regeringsförslaget<br />
vann med 251–47.<br />
mindre blev majoriteten i en viktig delfråga. regeringen<br />
ville att statens ersättning till svenska <strong>kyrkan</strong> för<br />
kulturminnesvården skulle förknippas med villkoret att<br />
kyrkoavgiften sänktes motsvarande belopp, något som<br />
kyrkomötet motsatt sig av både praktiska <strong>och</strong> principiella<br />
skäl. det gjorde också moderata samlingspartiet, Folkpartiet<br />
<strong>och</strong> nuvarande kristdemokraterna i riksdagen. där<br />
vann regeringens förslag med 166–94.<br />
Liksom i riksdagen var den socialdemokratiska kyrkomötesgruppen<br />
enig i sitt positiva ställningstagande<br />
till utskottets betänkande, som i sin tur accepterade<br />
grundelementen i regeringens förslag. detsamma gällde<br />
moderata samlingspartiet, om än med två reservanter.<br />
de kristdemokratiska ledamöterna gav sitt enhälliga stöd<br />
till utskottet. de partipolitiskt obundna ledamöterna<br />
stödde likaså utskottet. också Folkpartiet stödde enhälligt<br />
utskottsförslaget. man var beredd att acceptera nya<br />
relationer med mer begränsade förändringar än de som<br />
partivännerna i riksdagen senare krävde.<br />
inom centerpartiets kyrkomötesgrupp, vars majoritet<br />
ställde sig bakom andra kyrkolagsutskottets betänkande,<br />
fanns en betydande minoritet bestående av 27 av de<br />
sammantaget 69 ledamöterna som reserverade sig mot<br />
beslutet. inom kyrkomötesgruppen fanns alltså en kritik<br />
som inte kommit till uttryck i riksdagsgruppens ställningstagande.<br />
sammantaget blev således majoriteten stor, med enhällighet<br />
eller en mycket tydlig majoritet för utskottsförslaget<br />
i samtliga nomineringsgrupper. någon rösträkning<br />
begärdes aldrig.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 31
32 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: anders grape
kapitEl 2<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s identitet<br />
Från abraham till det<br />
ekumeniska trädet<br />
Abrahams barn<br />
Det finns tre abrahamitiska religioner: judendom, kristendom<br />
<strong>och</strong> islam. Alla tre är monoteistiska, de hävdar<br />
alltså tron på en enda Gud. Dessa tre monoteistiska<br />
religioner har sin begynnelse i det vi i dag kallar<br />
Mellanöstern <strong>och</strong> i särskilt hög grad i Palestina. Inom<br />
alla ges Abraham en särställning. De tre religionernas<br />
anhängare kallas därför ibland gemensamt för ”Abrahams<br />
barn”.<br />
Om likheter <strong>och</strong> olikheter mellan de tre religionerna<br />
talar vi i dag mycket mer öppet <strong>och</strong> fruktbärande än<br />
tidigare. Religionsdialog har blivit ett begrepp för samtal<br />
som pågår över religionsgränserna. Inom teologin<br />
har en ny disciplin utvecklats, nämligen religionsteologi.<br />
I religionsteologin ryms alltså ett studium av det<br />
teologiska tänkandet inom olika religioner <strong>och</strong> hur de<br />
förhåller sig till varandra.<br />
Det ekumeniska trädet<br />
Utvecklingen i den kristna <strong>kyrkan</strong> brukar jäm föras<br />
med ett träd. Rötterna <strong>och</strong> den grövsta stammen på<br />
trädet hittar vi i ur<strong>kyrkan</strong>, århundradena närmast efter<br />
Jesu liv. Kristendomen fick en allt starkare ställning.<br />
Den stora förändringen inträffade under kejsar<br />
Konstantin (cirka 280–337), då kristendomen började<br />
predikas fritt i det stora välde som hade sitt centrum i<br />
Rom. Kristendomen blev statsreligion.<br />
Successivt ökade tidigt den östliga delen av det romerska<br />
imperiet i betydelse. 395 delades det romerska<br />
riket. Den politiska delningen fick sitt genomslag också<br />
i <strong>kyrkan</strong>. De första tecknen på att trädets stam var på<br />
väg att dela sig kom också på 300-talet. Den slutliga<br />
brytningen kom 1054 efter en konflikt mellan påven<br />
i Rom, väst<strong>kyrkan</strong>s överhuvud, <strong>och</strong> patriarken i Konstantinopel,<br />
som sågs som öst<strong>kyrkan</strong>s överhuvud. I<br />
öst<strong>kyrkan</strong> vägrade man att godta påven i Rom som sitt<br />
överhuvud, samtidigt som de östliga kyrkorna gick sin<br />
egen väg, teologiskt <strong>och</strong> liturgiskt. Liturgin blev en vik-<br />
tig del av de östliga, ortodoxa kyrkornas särprägel <strong>och</strong><br />
uttryckssätt.<br />
De båda trädstammarna utvecklade grenverk. Inom<br />
den ortodoxa <strong>kyrkan</strong> bildades flera självständiga patriarkat<br />
<strong>och</strong> ett stort antal språk- <strong>och</strong> kulturburna kyrkor,<br />
ofta nationella. I dag finns 14 självständiga kyrkor<br />
i dels nio patriarkat med underlydande nationalkyrkor<br />
<strong>och</strong> dels fem nationalkyrkor, var <strong>och</strong> en under en ärkebiskop.<br />
Dessutom finns sex självständiga ortodoxa<br />
kyrkor som är knutna till något av patriarkaten.<br />
Reformationsrörelserna<br />
I den västliga, romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> skedde den<br />
stora förgreningen under 1500-talet. Nya grenar växte<br />
ut. Det skedde genom den av Martin Luther ledda reformationen<br />
i Tyskland, liksom de av Jean Calvin <strong>och</strong><br />
Ulrich Zwingli (1484–1531) inspirerade reformationsrörelserna.<br />
Till att börja med var protestantismen ett<br />
samlande begrepp. Inte minst inom de evangelisk-lutherska<br />
kyrkorna har man sedan länge övergett begreppet<br />
på grund av dess negativa klang.<br />
Den reformerta riktningen var radikalare än de lutherska<br />
<strong>och</strong> anglikanska, framför allt i synen på nattvarden,<br />
men också i de yttre formerna i <strong>kyrkan</strong>, alltså<br />
kyrko rum, liturgi <strong>och</strong> ämbete.<br />
Många av de reformerta kyrkorna har en kongregationalistisk<br />
församlingssyn <strong>och</strong> struktur. Ordet kongregationalistisk<br />
härrör från engelskans congregation,<br />
församling. Även i ett kongregationalistiskt trossamfund<br />
samverkar visserligen församlingarna på olika<br />
sätt, men de har en mycket stor självständighet. Makten<br />
utövas från församlingar i en demokratisk struktur<br />
som innebär ett likställt inflytande för församlingens<br />
alla medlemmar. En inspirationskälla är Martin Luthers<br />
syn på det allmänna prästadömet. Centrala beslut<br />
bör med en konsekvent kongregationalism enbart vara<br />
rådgivande. De kongregationalistiska kyrkorna saknar<br />
normalt ett särskilt ämbete i den mening som en episkopal<br />
kyrka har.<br />
Vid ungefär samma tid som de lutherska <strong>och</strong> reformerta<br />
reformationerna växte ytterligare en kraftig gren<br />
ut genom den engelska, anglikanska <strong>kyrkan</strong>s brytning<br />
med Rom. Den anglikanska kyrkogemenskapen smäl-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 33
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
ter i sig samman katolskt <strong>och</strong> evangeliskt <strong>och</strong> inom<br />
denna gemenskap finns en stor teologisk bredd. Å ena<br />
sidan finns sympatier för kalvinismen <strong>och</strong> å andra sidan<br />
en anglokatolsk riktning. Skillnaderna mellan anglikanska<br />
församlingar inom en <strong>och</strong> samma kyrka kan<br />
därför vara stora i fråga om teologi, gudstjänstutformning<br />
<strong>och</strong> uttryckssätt.<br />
På 1500-talet fanns också en anabaptistisk strömning<br />
som bröt sig ur den Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Under 1700- <strong>och</strong> 1800-talen skedde ytterligare förgreningar<br />
då enhetliga stater <strong>och</strong> kyrkor ersattes av religiös<br />
<strong>och</strong> kulturell mångfald. I Sverige tog den sig formen<br />
av att ett stort antal frikyrkor bildades med början under<br />
1800-talet. Trädets grenverk blev både mer omfattande<br />
<strong>och</strong> mångskiftande.<br />
Fortfarande är de kristna kyrkorna om man ser till<br />
antalet medlemmar i hög grad episkopala. Romerskkatolska<br />
<strong>kyrkan</strong> liksom de ortodoxa <strong>och</strong> österländska<br />
kyrkorna har en tydlig sådan struktur, liksom den anglikanska<br />
kyrkofamiljen <strong>och</strong> många evangelisk-lutherska<br />
kyrkor.<br />
noterat<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s vapen<br />
<strong>och</strong> flagga<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s flagga har blivit allt vanligare <strong>och</strong><br />
finns i de flesta församlingar. den bygger på utformningen<br />
av svenska <strong>kyrkan</strong>s vapen.<br />
vapnet är ”en sköld av guld belagd med ett rött<br />
kors med i korsmitten en krona av guld”.<br />
vapnets <strong>historia</strong> går tillbaka till Uppsala domkyrkas<br />
vapen från 1300-talet, vilket visar s:t Eriks krona,<br />
men som också tolkats som ett tecken för kristus<br />
som konung.<br />
då vapnet antogs 1977 var det litet mer ”vapensköldlikt”<br />
med en spetsigare form nedåt. 2005 anpassades<br />
det till den modernare typografi som det har i<br />
dag.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong><br />
bekännelse<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> bekänner sig till den kristna tron <strong>och</strong><br />
är som sådan en del av Kristi världsvida kyrka. Kyrkan<br />
är Guds folk, människor som samlas kring Ordet <strong>och</strong><br />
sakramenten. Kyrkan är Kristi kropp, som alla kristna<br />
tillhör <strong>och</strong> utgör olika lemmar av, var <strong>och</strong> en med sin<br />
uppgift. Alla uttryckssätten handlar i första hand om<br />
den kristna närvaron i världen, den kristna uppgiften<br />
<strong>och</strong> den kristna gemenskapen. Kärnord i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
kommunikationsplattform är ”närvaro, öppenhet<br />
<strong>och</strong> hopp”.<br />
Den mer precisa frågan vad just <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> står<br />
för kan besvaras på många andra sätt, till exempel följande:<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är både ett evangelisk-lutherskt<br />
trossamfund <strong>och</strong> en del av den allmänneliga (katolska)<br />
<strong>och</strong> apostoliska <strong>kyrkan</strong> med rötter i ur<strong>kyrkan</strong>.<br />
”Evangelisk” klargör den bibliska grunden med<br />
centrum i evangeliernas Kristus, ”Bibelns kärna <strong>och</strong><br />
stjärna” (Luther). ”Luthersk” visar på det reformatoriska<br />
arvet. ”Trossamfund” anger att människor<br />
med en gemensam tro slutit sig samman i ett samfund,<br />
en kyrka, där gudstjänstfirandet är grundläggande.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> står för både kontinuitet <strong>och</strong> förnyelse.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har sina rötter i ur<strong>kyrkan</strong>.<br />
1500-talets reformationsrörelser <strong>och</strong> den fortsatta<br />
kyrkliga historien har inte brutit med detta arv. Reformationen<br />
var, utöver de politiska skäl som också<br />
fanns, i första hand en rörelse som vände sig mot<br />
missförhållandena i det sätt på vilket detta ur<strong>kyrkan</strong>s<br />
arv förvaltades.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är både en bekännelsekyrka, alltså<br />
en kyrka med en tydligt uttalad bekännelse, <strong>och</strong> en<br />
öppen folkkyrka med stor frihet för dem som tillhör<br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har utrymme för både en starkt personligt<br />
upplevd upplevelse i form av frälsning eller<br />
omvändelse <strong>och</strong> en öppenhet för att också osäkra<br />
<strong>och</strong> sökande människor ska kunna uppleva <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> som sitt andliga hem.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är både en episkopal kyrka <strong>och</strong> en<br />
kyrka som har ett starkt folkligt <strong>och</strong> demokratiskt<br />
förankrat självstyre.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är både en lokalt förankrad kyrka<br />
<strong>och</strong> en stiftskyrka, med en övergripande nationell<br />
nivå där helheten blir något mer än delarna.<br />
Kyrkoordningens första kapitels första paragraf handlar<br />
om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, bekännelse <strong>och</strong> lära. Den<br />
”gestaltas i gudstjänst <strong>och</strong> liv”,<br />
”är grundad i Guds heliga ord, såsom det är givet<br />
i Gamla <strong>och</strong> Nya testamentets profetiska <strong>och</strong> apostoliska<br />
skrifter”,<br />
ӊr sammanfattad i den apostoliska, nicenska <strong>och</strong><br />
athanasianska trosbekännelsen samt i den oförändrade<br />
Augsburgska bekännelsen av år 1530”,<br />
”är bejakad <strong>och</strong> erkänd i Uppsala mötes beslut<br />
1593”,<br />
34 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
”är förklarad <strong>och</strong> kommenterad i Konkordieboken<br />
samt i andra av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> bejakade dokument”.<br />
Tron gestaltas i gudstjänst <strong>och</strong> liv. Tro, lära <strong>och</strong> bekännelse<br />
är något som lever där människor firar gudstjänst<br />
tillsammans <strong>och</strong> tar ansvar för att gudstjänsten får<br />
konsekvenser för hela livet. Där har bekännelsen sitt<br />
naturliga sammanhang <strong>och</strong> sin utgångspunkt. Det är<br />
lovsången till Gud som är den primära bekännelsen.<br />
Tro, lära <strong>och</strong> bekännelse sammanfattas i ”den oförändrade<br />
Augsburgska bekännelsen av år 1530”. Den<br />
Augsburgska bekännelsen, som på latin heter Confessio<br />
Augustana (ibland kallad Augustana eller CA).<br />
Denna bekännelse är den mest betydelsefulla av de<br />
lutherska kyrkornas äldre bekännelseskrifter.<br />
Den evangelisk-lutherska traditionen har denna bekännelse<br />
som förenande bekännelsedokument. Till reformationstidens<br />
skrifter hör också Konkordieboken<br />
som utöver de gammalkyrkliga trosbekännelserna <strong>och</strong><br />
den Augsburgska bekännelsen bland annat innehåller<br />
Martin Luthers båda katekeser, av vilka den lilla katekesen<br />
haft en stor folklig spridning som ett led i undervisningen;<br />
den återfinns också nästan längst bak i<br />
psalmboken. Bekännelseskrifterna från reformationstiden<br />
är, som det formuleras i kyrkoordningen, »väg-<br />
FÖRDJUPNING<br />
trosbekännelser <strong>och</strong> andra dokument<br />
De tre äldsta trosbekännelserna<br />
de tre äldsta trosbekännelserna – det vill säga de apostoliska,<br />
nicenska <strong>och</strong> athanasianska trosbekännelserna<br />
– brukar kallas de gammalkyrkliga trosbekännelserna.<br />
de har som allmänkyrkliga uttryck för trons <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
kontinuitet genom tiderna en speciell ställning i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s bekännelseskrifter.<br />
den apostoliska trosbekännelsen utgick från den<br />
gammalromerska trosbekännelse som utformades redan<br />
på 200-talet. denna bekännelse används främst i den<br />
västerländska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> mycket ofta i svenska <strong>kyrkan</strong>,<br />
där den är den i särklass mest använda.<br />
i trosbekännelsen möter vi gud, skaparen av den skapelse<br />
som fortfarande pågår <strong>och</strong> i vilken allt kommer från<br />
gud. vi möter kristus, Befriaren som genom sin uppståndelse<br />
besegrat döden <strong>och</strong> gett oss ett hopp som sträcker<br />
sig bortom vår egen död. vi möter anden, Livgivaren som<br />
leder vår fantasi, våra tankar <strong>och</strong> våra handlingar i den<br />
ständiga skapelsen. detta sätt att uttrycka trosbekännelsens<br />
innehåll är hämtat från Befrielsen. stora boken<br />
om kristen tro.<br />
samma grundinnehåll har de båda andra äldsta, gammalkyrkliga<br />
trosbekännelserna.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
ledande vittnesbörd om hur tron utlades som svar på<br />
den tidens frågeställningar».<br />
Det här kan emellertid uttryckas också på andra sätt.<br />
Cristina Grenholm skriver i Levande teologi att <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s evangelisk-lutherska tradition innebär att<br />
varje kristen i denna tradition bjuds in att göra teologi.<br />
Varje kristen kan själv läsa Bibeln <strong>och</strong> själv möta Gud.<br />
Det var ingen tillfällighet att reformationen ledde till<br />
att Bibeln gavs ut på svenska, tron sammanfattades på<br />
svenska genom översättningen av Martin Luthers katekes<br />
<strong>och</strong> gudstjänsten firades <strong>och</strong> sjöngs på svenska. ”I<br />
vår tradition är teologin alltså allas tillgång”, skriver<br />
Cristina Grenholm.<br />
Det finns också en tydlig kärna i denna tro, nämligen<br />
att den radikala öppenheten kombineras med det<br />
tydliga centrum som evangeliet om Jesus Kristus intar.<br />
Det finns visserligen olika kristna traditioner, olika<br />
tolkningar av evangeliet, men konsekvensen av denna<br />
insikt bör vara att vi strävar efter samtal <strong>och</strong> försoning,<br />
inte fördömanden. Cristina Grenholm understryker<br />
också att <strong>kyrkan</strong> finns för världens skull <strong>och</strong> att det<br />
kristna livet därför måste levas i vardagen. Där verkar<br />
Gud på många vis <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong> är ett av de sätt på vilka<br />
Gud <strong>och</strong> Gudstron kommer till uttryck.<br />
den nicenska trosbekännelsen är mer östligt <strong>och</strong><br />
orientaliskt påverkad än den romerska eller apostoliska.<br />
vid konciliet 325 i nicea i nuvarande turkiet antogs en<br />
text som byggde på en orientalisk dopbekännelse. i<br />
konstantinopel 381 togs denna text upp på nytt <strong>och</strong><br />
en ny antogs. Även den gick tillbaka på en orientalisk<br />
dopbekännelse. akterna från konstantinopel finns inte<br />
bevarade. vid konciliet i kalcedon vid Bosporen 451 godkändes<br />
båda texterna. den som sedan kom att användas<br />
var texten från konstantinopel. den kallas ibland för den<br />
niceno-konstantinopoiitanska trosbekännelsen. i den<br />
betonas enheten mellan Fadern <strong>och</strong> sonen. i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> används den ofta i högtidligare sammanhang.<br />
den athanasianska trosbekännelsen har fått sitt namn<br />
efter patriarken athanasius av alexandria (död 373). den<br />
har sitt ursprung hos denne patriark men formulerades<br />
slutligt tidigast under 500-talet. den används inte i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s gudstjänster.<br />
de tre äldsta trosbekännelsernas namn är en knepig<br />
fråga. Lundabiskopen Per-olov ahrén konstaterar i<br />
kyrko kunskap att ”liksom den apostoliska trosbekännelsen<br />
icke stammar från apostlarna <strong>och</strong> den nicenska icke<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 35
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
från nicea, har den athanasianska trosbekännelse inget<br />
med kyrkofadern athanasius att göra”.<br />
Andra av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> bejakade dokument<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse kan alltså också<br />
framgå av andra ”av svenska <strong>kyrkan</strong> bejakade dokument”.<br />
som exempel på sådana dokument har 1878 års katekes<br />
utveckling nämnts. den spelade en stor roll för den<br />
kristna undervisningen i vårt land. man kan se den som<br />
en presentation av <strong>kyrkan</strong>s bekännelse för lekfolk.<br />
Ett annat exempel är den text som låg till grund för<br />
1909 års överenskommelse med anglikanska <strong>kyrkan</strong> om<br />
nattvardsgemenskap.<br />
Uttalanden av grundläggande lärokaraktär som gjorts<br />
av svenska <strong>kyrkan</strong> som medlem i Lutherska världsförbundet<br />
<strong>och</strong> kyrkornas världsråd kan också nämnas, bland<br />
annat kyrkornas världsråds beslut om dop, nattvard,<br />
Ämbete (Baptism, Eucharist and ministry, BEm) inklusive<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s eget remissvar inför detta beslut.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s böcker, alltså kyrkohandboken,<br />
evangelieboken, psalmbok <strong>och</strong> bönboken hör också till<br />
det slag av dokument som hör hemma här. kyrkoordningens<br />
inledande texter är också en typ av dokument<br />
som speglar svenska <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse.<br />
det gäller både den samlade inledningen <strong>och</strong> de inledningar<br />
som finns till kyrkoordningens avdelningar <strong>och</strong><br />
kapitel.<br />
dokument som antagits av kyrkomötet i samband med<br />
beslut om kyrkogemenskap har samma karaktär. det<br />
handlar om Borgåöverenskommelsen 1993 samt överenskommelserna<br />
med den oberoende filippinska <strong>kyrkan</strong> 1995,<br />
de evangeliska kyrkorna i tyskland 2003, metodist<strong>kyrkan</strong><br />
i sverige 1993 <strong>och</strong> svenska missions<strong>kyrkan</strong> 2006.<br />
andra grundläggande dokument av lärokaraktär är<br />
till exempel det av kyrkomötet antagna dokumentet<br />
guds vägar – judendom <strong>och</strong> kristendom från 2001 <strong>och</strong><br />
gudstjänst <strong>och</strong> sakrament<br />
Utan gudstjänst, ingen församling<br />
Den i generationer vanligaste gudstjänsten, högmässan,<br />
har sina rötter i ur<strong>kyrkan</strong>. Bibeln säger inte mycket<br />
om hur en gudstjänst ska vara utformad, men man kan<br />
spåra två viktiga källor till inspiration, dels synagogans<br />
gudstjänst med böner, sånger, läsning <strong>och</strong> utläggning<br />
av texten, dels Jesu instiftande av nattvarden. Från<br />
100-talet kan man sedan följa gudstjänstlivets utveckling.<br />
Vid reformationen behölls till stora delar den utformning<br />
av högmässan som vuxit fram inom den Romersk-katolska<br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
Gudstjänstlivet är en grundläggande del av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s identitet. Utan gudstjänster finns ingen församling.<br />
Gudstjänstlivet är grunden <strong>och</strong> centrum för<br />
biskopsbrevet Biskop, präst <strong>och</strong> diakon i svenska <strong>kyrkan</strong><br />
från 1990. det behöver alltså inte finnas ett beslut i<br />
kyrkomötet. det måste däremot, som det heter i den<br />
kommenterade utgåvan av kyrkoordningen, ”vara fråga<br />
om dokument som accepterats på ett brett plan inom<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> där ett beslut snarast får karaktären<br />
av att formellt bekräfta detta förhållande”.<br />
Utöver mycket tidigt formulerade trosbekännelser<br />
finns många andra bekännelser som använts genom historien<br />
eller som används nu. nya bekännelser formuleras<br />
<strong>och</strong> vinner acceptans. i kyrkorna på andra kontinenter än<br />
Europa har man inte alltid varit så intresserad av att anta<br />
bekännelser som fördes dit av europeiska missionärer,<br />
ofta under koloniala förtecken. grunden för kyrkornas<br />
världsråd (kv) fastställdes senast 1961 då man ställde sig<br />
bakom att kv ”är ett samfund av kyrkor som bekänner<br />
vår herre Jesus kristus som gud <strong>och</strong> Frälsare i överensstämmelse<br />
med den heliga skrift, <strong>och</strong> därför söker att<br />
tillsammans fullfölja sin gemensamma kallelse till guds,<br />
Faderns, sonens <strong>och</strong> den heliga andes ära”.<br />
Frågan om de gamla formuleringarna fungerar språkligt<br />
i vår tid ställs ofta. Formuleringen av tro, lära <strong>och</strong> bekännelse<br />
är inte slutförd. i inledningen till kyrkoordningens<br />
första kapitel heter det att ”<strong>kyrkan</strong>s lära formuleras<br />
genom den teologiska reflektionen över vad tron <strong>och</strong><br />
bekännelsen innebär”. ”det är en uppgift för enskilda<br />
kristna <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong> ”att i varje tid på nytt leva sig in i<br />
trons djup <strong>och</strong> klargöra dess innebörd. Läran uttrycks i<br />
trosbekännelser, i skrifter från <strong>kyrkan</strong>s <strong>historia</strong>, i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s böcker <strong>och</strong> andra nutida dokument som <strong>kyrkan</strong><br />
har bejakat. varken trosbekännelserna eller läran är föremål<br />
för tro. de redovisar vad <strong>kyrkan</strong>s övertygelse består<br />
i <strong>och</strong> utlägger tron. i fortlöpande samtal med andra<br />
traditioner, i förkunnelsen <strong>och</strong> gudstjänsten fortsätter<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> att utlägga sin tro.”<br />
kyrkolivet. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gudstjänster är öppna för<br />
alla. I församlingen ska enligt kyrkoordningen gudstjänst<br />
firas i form av huvudgudstjänster, kyrkliga handlingar<br />
<strong>och</strong> andra gemensamma gudstjänster.<br />
Kyrkans sakrament<br />
Sakrament är, för att citera kyrkofadern Augustinus<br />
(354-439), ”synliga tecken som förmedlar en osynlig<br />
nåd”. Sakramentens antal fastställdes på medeltiden<br />
till sju: dop, konfirmation, bot, nattvard, äktenskap,<br />
prästvigning <strong>och</strong> smörjelse.<br />
1500-talets reformation bröt med uppfattningen att<br />
det finns sju sakrament. Synen på sakramenten skiftar<br />
mellan kyrkofamiljerna av både historiska <strong>och</strong> teologiska<br />
skäl. Reformatorerna ville skilja ut de sakrament<br />
36 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
som man betraktade som frälsningsgrundande <strong>och</strong> instiftade<br />
av Kristus.<br />
Betoningen av församlingens nattvardsfirande var<br />
ett betydelsefullt inslag i 1500-talets reformation. Reformatorerna<br />
ville bryta vanan att bara gå till nattvarden<br />
en gång om året, nämligen till påsk. Egentligen har<br />
väl inte deras önskan gått i uppfyllelse förrän genom<br />
den nattvardsväckelse som utvecklats alltsedan mitten<br />
på 1900-talet <strong>och</strong> in i våra dagar.<br />
Noterat<br />
kyrkornas syn på<br />
sakramenten<br />
synen på sakramenten i olika kyrkor kan sammanfattas<br />
på följande sätt:<br />
romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> har fortfarande sju<br />
sakrament.<br />
i de ortodoxa <strong>och</strong> anglikanska kyrkorna är det inte<br />
lika tydligt. så skiljer man till exempel i de anglikanska<br />
kyrkorna mellan de två större sakrament som omnämns<br />
i evangelierna <strong>och</strong> de fem övriga som ”vanligen<br />
kallas för sakrament”. alla sju finns i till exempel<br />
Book of Common Prayer (den allmänna bönboken).<br />
i de evangelisk-lutherska kyrkorna, som svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>, heter det ofta att man räknar med två sakrament,<br />
dop <strong>och</strong> nattvard, därför att de har instiftats<br />
av kristus. det hindrar inte att också bikten ibland<br />
omnämns som ett sakrament, men då som en del av<br />
dopets sakrament.<br />
de reformerta kyrkorna tillämpar två sakrament.<br />
Det nuvarande nattvardsfirandet, den ”nattvardsväckelse”<br />
som växt fram inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, framför allt<br />
under 1900-talets andra hälft, är ett tydligt brott med<br />
1800-talets <strong>och</strong> det tidiga 1900-talets nattvardssed.<br />
Den var ofta starkt förknippad med Jesu död på korset,<br />
vid nattvardsgången var stämningen sorgsen, inte sällan<br />
grät en del av kvinnorna, somliga präster använde<br />
svart kappa <strong>och</strong> inte mässhake. Länge fanns föreställningen<br />
att man inte skulle gå till nattvarden för ofta,<br />
det ledde till en risk för ett ”ovärdigt nattvardsdeltagande”.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s böcker<br />
Den bibelöversättning <strong>och</strong> de av kyrkomötet antagna<br />
gudstjänstböckerna som nu används i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
är följande:<br />
• Bibeln i form av Bibel 2000 eller 2001 års utgåvor,<br />
med översättningar gjorda av 1973 års Bibelkom-<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
mission. Bibeln intar en särställning bland <strong>kyrkan</strong>s<br />
böcker.<br />
• Kyrkohandboken har två delar. Del I gäller gudstjänster<br />
<strong>och</strong> kyrkliga handlingar. Del II omfattar<br />
vignings-, mottagnings- <strong>och</strong> invigningsgudstjänster.<br />
Den nu aktuella kyrkohandboken beslutades 1986<br />
<strong>och</strong> 1987.<br />
• Den svenska evangelieboken, den sjunde i ordningen<br />
<strong>och</strong> antagen 2003 (den förra antogs 1983), med<br />
bibeltexter för kyrkoårets alla söndagar <strong>och</strong> andra<br />
kyrkliga högtider. I evangelieboken finns tre årgångar<br />
med gammaltestamentlig text, en text ur de nytesta<br />
ment liga breven <strong>och</strong> en evangelietext. Gemensam<br />
för varje sön- <strong>och</strong> helgdag är ett tema som också<br />
styrt urval av en särskild psaltarpsalm <strong>och</strong> präglat<br />
”dagens bön” som beds före bibelläsningarna.<br />
• Den svenska psalmboken med psalmtexter <strong>och</strong> melodier,<br />
senast antagen 1986. De 325 första psalmerna<br />
är gemensamma för ett stort antal svenska samfund<br />
efter ett gemensamt förarbete.<br />
• En liten bönbok med böner för olika tider <strong>och</strong> tillfällen,<br />
i sin första upplaga utgiven under tidig reformationstid<br />
<strong>och</strong> senast antagen 2005.<br />
Evangelieboken <strong>och</strong> bönboken hittar man normalt efter<br />
psalmerna i psalmboken, men de finns också i egna<br />
utgåvor. I anslutning till bönboken står Martin Luthers<br />
Lilla katekesen, nu i ny översättning.<br />
dop, kyrkotillhörighet <strong>och</strong><br />
medlemskap<br />
”<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en öppen folkkyrka med rum för<br />
alla, för den sökande <strong>och</strong> tvivlande likaväl som för<br />
den trosvisse, för den som har hunnit kortare likaväl<br />
som den som hunnit längre på trons väg”, heter det i<br />
kyrko ordningen. Formuleringen härrör från det beslut<br />
om kyrkotillhörighet som trädde i kraft den 1 januari<br />
1996. Också reglerna för att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är<br />
ett viktigt uttryck för <strong>kyrkan</strong>s identitet.<br />
”Kyrkan har ett uppdrag att se till att alla människor<br />
nås av erbjudande om dop”, heter det i det biskopsbrev<br />
om dopet som gavs ut 2011. Dopet är huvudvägen<br />
in i <strong>kyrkan</strong>. Den som döps i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ordning<br />
tillhör därmed <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Den som har döpts i<br />
någon annan kristen kyrkas ordning kan genom att anmäla<br />
sig bli medlem i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
erkänner varje dop som skett i Faderns <strong>och</strong> Sonens <strong>och</strong><br />
den helige Andes namn med rent vatten genom begjutning<br />
eller nedsänkning.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 37
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
FÖRDJUPNING<br />
Bibelöversättningar<br />
Bibeln är den självklara <strong>och</strong> omistliga grunden för<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s tro, bekännelse <strong>och</strong> lära. där har människors<br />
möten med gud skrivits ned. olika – <strong>och</strong> i många<br />
fall mycket speciella – människor beskriver, bearbetar<br />
<strong>och</strong> drar slutsatser av både sina egna gudsmöten <strong>och</strong> de<br />
berättelser som först muntligt vandrade mellan människor<br />
<strong>och</strong> sedan skrevs ned.<br />
Från 1526 till 1917<br />
Bibeln är ”både människors <strong>och</strong> guds ord”, som det heter<br />
i Befrielsen. stora boken om kristen tro. För bibelforskningen<br />
handlar det om att med vanliga vetenskapliga<br />
metoder försöka klargöra hur texterna kommit till <strong>och</strong><br />
också tydliggöra innebörden i de bibliska texterna,<br />
”medan <strong>kyrkan</strong> söker efter de tolkningar som svarar på<br />
trons frågor”.<br />
den första stora svenska bibelöversättningen var nya<br />
testamentet 1526. Utgivningen fullföljdes med den första<br />
helbibeln på svenska 1541, ofta kallad gustav vasas bibel.<br />
det betyder inte att detta var de första översättningarna<br />
av bibeltext till svenska. redan kring år 1500 gavs Uppenbarelseboken,<br />
Josuas bok <strong>och</strong> domarboken ut på<br />
svenska.<br />
gustav vasas bibel fick 1618 en översyn under gustav<br />
ii adolfs tid <strong>och</strong> kallades då gustav ii adolfs bibel. En ny<br />
revision, med namn efter karl Xii, kom ut 1703 efter påtryckningar<br />
från kungen <strong>och</strong> efter att flera riksdagar utan<br />
resultat diskuterat det förslag som lagts fram 1693 av<br />
en av tidens stora kyrkliga giganter, den blivande ärkebiskopen<br />
Eric Benzelius den äldre (1632–1709).<br />
gustav iii beslutade 1773 att tillsätta en kommission<br />
för översättning <strong>och</strong> förslag lades fram – ett redan 1774<br />
<strong>och</strong> ett vid 1793 års firande av Uppsala mötes 200-årsjubileum.<br />
Förslagen föll av rädsla för att mista de gamla<br />
kända ordalydelserna. inte förrän 1917 kom ett slutförslag<br />
som antogs. den kallades gustaf v:s bibel. En överdrivet<br />
elak kommentar var att efter 144 års arbete var förslaget<br />
förhastat <strong>och</strong> redan efter en dag förlegat. självfallet<br />
kunde man inte hur länge som helst vara utan någorlunda<br />
moderna bibeltexter. därför gav kommissionen ut ett<br />
stort antal översättningar under sin livstid. två av översättningarna<br />
av nya testamentet, från 1883 <strong>och</strong> 1908,<br />
godkändes för användning i kyrka <strong>och</strong> skola. dessa kallas<br />
för normalupplagor av Bibeln.<br />
Bibelns innehåll<br />
den nu använda Bibeln, utgiven 2000 <strong>och</strong> 2001, innehåller<br />
i gamla testamentet de fem moseböckerna, historiska<br />
böcker, poetiska böcker <strong>och</strong> profetiska böcker. där finns<br />
också gamla testamentets apokryfiska skrifter med. så<br />
har det varit i alla mer officiella svenska bibel över sättningar<br />
utom 1917 års. ingen kallar den carl Xvi gustafs<br />
bibel, också det ett tecken på nya relationer mellan stat<br />
<strong>och</strong> kyrka. översättningen beslutades inte av riksdagen<br />
utan för svenska <strong>kyrkan</strong>s del av kyrkomötet. det breda<br />
ekumeniska <strong>och</strong> judiska deltagandet i Bibelkommissionens<br />
arbete ledde till att ett stort antal samfund nu<br />
använder denna översättning.<br />
nya testamentet innehåller de fyra evangelierna,<br />
apostlagärningarna, de bibliska breven (epistlarna) <strong>och</strong><br />
Uppenbarelseboken.<br />
2001 års utgåva innehåller förutom bibeltexten både<br />
noter <strong>och</strong> parallellhänvisningar i motsats till den första<br />
utgåvan. att de saknades i utgåvan 2000 hängde samman<br />
med tidsbrist i översättningsarbetet förenat med<br />
en stark önskan från många trossamfund att få ta Bibeln<br />
i dess nya översättning i bruk vid millennieskiftet. något<br />
beslut har inte fattats om att 1917 års översättning inte<br />
gäller.<br />
Andra bibelöversättningar<br />
Utöver Bibelkommissionens översättning finns flera andra<br />
versioner, en del av dem välkända <strong>och</strong> ofta använda.<br />
några av dem kan man se som ”enmansöversättningar”.<br />
det gäller fribaptisten helge Åkessons (1831–1904)<br />
översättning av nya testamentet som gavs ut 1911.<br />
det gäller också david hedegårds (1891–1971) mycket<br />
spridda översättning av nya testamentet från 1964–65.<br />
hedegård växlade flera gånger i sin samfundstillhörighet<br />
men stod hela tiden för en konservativ bibeltolkning. Bo<br />
giertz översättning av nya testamentet kom ut ungefär<br />
samtidigt med Bibelkommissionens översättning, nt 81.<br />
1998 gav stiftelsen svenska Folkbibeln ut sin översättning<br />
av hela Bibeln, kallad just Folkbibeln. den ligger i sin<br />
översättning mycket nära grundtexterna.<br />
man hittar i dag både Bibelkommissionens översättning<br />
<strong>och</strong> Folkbibeln, liksom bibelöversättningar till andra<br />
språk än svenska, på internet.<br />
Ny översättning?<br />
diskussionen om nästa bibelöversättning är redan i<br />
gång. det har gått mer än 40 år sedan den nu gällande<br />
översättningen av nya testamentet kom ut, nt 81.<br />
risken är stor att nya generationer har svårt att ta till sig<br />
den språkliga utformningen <strong>och</strong> bibelvetenskapen har<br />
utvecklats. de första nya provöversättningarna väntas<br />
komma ut under 2014.<br />
38 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Ett barn får döpas när dess vårdnadshavare begär<br />
det <strong>och</strong> en vuxen när han eller hon begär att bli döpt<br />
till <strong>kyrkan</strong>s tro <strong>och</strong> vill leva med församlingen i Kristi<br />
gemenskap. Den som är döpt får inte döpas igen. Dopgudstjänsten<br />
ska ledas av en präst. I en nödsituation<br />
kan emellertid var <strong>och</strong> en som är döpt förrätta dop.<br />
Som fadder kan den antecknas som är döpt <strong>och</strong> som är<br />
villig att dela ansvaret för den döptes kristna fostran.<br />
Man kan också, som det heter i kyrkoordningen, i<br />
avvaktan på dop tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> utan att vara<br />
döpt, vilket motiveras av den öppenhet som nyss beskrivits.<br />
Man blir då medlem genom anmälan.<br />
Teologiskt sett är ett sådant medlemskap ett steg på<br />
vägen mot dop, heter det om dopet i biskopsbrevet Att<br />
leva i dopet. Möjligheten att själv anmäla sig eller anteckna<br />
ett barn som medlem i avvaktan på dop får ses<br />
som ett uttryck för samma tolerans som gör att var <strong>och</strong><br />
en ges möjlighet att i en folkkyrka som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
få växa i tron i sin egen takt.<br />
gemensamt uppdrag – delat<br />
ansvar<br />
Den episkopala strukturen<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en episkopal kyrka. Det är en del av<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s identitet <strong>och</strong> självförståelse. <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s episkopala struktur framgår formellt både i lagen<br />
om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> i kyrkoordningen. Det ska<br />
för varje stift finnas en biskop med ansvar för ledning<br />
<strong>och</strong> tillsyn, vilket bland annat sker genom biskopens<br />
visitation i församlingarna. Biskopen har vigningsansvaret.<br />
Ingen annan än en biskop kan viga till någon av<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänster.<br />
Domkapitlet, med biskopen som ordförande, spelar<br />
en viktig roll i tillsynen <strong>och</strong> vid antagning av präst- <strong>och</strong><br />
diakonkandidater. För att markera ansvaret för helheten<br />
i stiftets verksamhet är biskopen också ordförande<br />
i stiftstyrelsen.<br />
I biskopens uppdrag ingår att leda <strong>och</strong> inspirera, att<br />
viga till uppdragen inom <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst <strong>och</strong><br />
vara en herde för både de vigda <strong>och</strong> församlingarna.<br />
Biskop <strong>och</strong> domkapitel har ett särskilt ansvar för att<br />
<strong>kyrkan</strong>s lära <strong>och</strong> ordning följs. I Augsburgska bekännelsen<br />
sägs att biskopen ska bära omsorg om att evangelium<br />
förkunnas rent <strong>och</strong> tas emot rätt i församlingarna.<br />
Biskoparna har ansvar för <strong>kyrkan</strong> som helhet <strong>och</strong><br />
varje biskop har ett särskilt ansvar i sitt stift. Ärkebiskopen<br />
är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s främste företrädare.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
Biskopen ska själv förkunna evangelium i ord <strong>och</strong><br />
handling <strong>och</strong> därutöver bland annat ansvara för att<br />
evangelium även i övrigt förkunnas rent <strong>och</strong> klart <strong>och</strong><br />
för att sakramenten förvaltas enligt <strong>kyrkan</strong>s bekännelse<br />
<strong>och</strong> ordning, svara för ledning <strong>och</strong> tillsyn samt vårda<br />
<strong>och</strong> värna <strong>kyrkan</strong>s enhet.<br />
Biskopens uppdrag får sitt organisatoriska uttryck<br />
bland annat i att Biskopsmötet numera har en i kyrkoordningen<br />
reglerad roll, att samtliga biskopar med ärkebiskopen<br />
som ordförande ingår i <strong>och</strong> utgör en majoritet<br />
i kyrkomötets läronämnd, att Biskopsmötet<br />
ska yttra sig till kyrkostyrelsen innan den fattar beslut<br />
i viktigare teologiska <strong>och</strong> ekumeniska frågor samt att<br />
ärke biskopen är självskriven ordförande i kyrkostyrelsen<br />
<strong>och</strong> stiftsbiskoparna ordförande i domkapitel <strong>och</strong><br />
stiftsstyrelse.<br />
NOTERAT<br />
Ärkebiskopar i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
den nuvarande ärkebiskopen i svenska <strong>kyrkan</strong> är<br />
den sextionionde. den förste var stefan 1164–1185.<br />
den förste evangelisk-lutherske ärkebiskopen var<br />
Laurentius Petri (1499–1573), en av reforma to rer na,<br />
ärkebiskop i 42 år. Jakob Ulvsson (1430- talet–1521) är<br />
den ärkebiskop som innehaft detta ämbete längst, i<br />
46 år från 1469 till 1515. detta är ärkebiskoparna från<br />
<strong>och</strong> med tillkomsten av kyrkomötet:<br />
· henrik reuterdahl 1856–1870<br />
· anton niklas sundberg 1870–1900<br />
· Johan august Ekman (1845–1913) 1900–1913<br />
· nathan söderblom 1914–1931<br />
· Erling Eidem 1931–1950<br />
· yngve Brilioth 1950–1958<br />
· gunnar hultgren 1958–1967<br />
· ruben Josefson 1967–1972<br />
· olof sundby 1972–1983<br />
· Bertil Werkström 1983–1993<br />
· gunnar Weman (1932–) 1993–1997<br />
· kg hammar (1943–) 1997–2006<br />
· anders Wejryd (1948–) 2006–<br />
Allt detta pekar åt samma håll, nämligen på ett tydligt<br />
markerat biskopsämbete, även om det inte helt ser<br />
ut som i merparten andra kyrkor. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har<br />
sina egna särskilda särdrag, varav ett är ett starkt organiserat<br />
lekmannainflytande.<br />
Den episkopala strukturen är också ett uttryck för<br />
<strong>och</strong> ett skydd av de övriga vigningstjänsterna i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>, det vill säga <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ämbete i stort.<br />
Tidigare användes det senare ordet, men i kyrkoord-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 39
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
ningen används nu begreppet vigningstjänst. Det hindrar<br />
inte att man kan använda begreppet ämbetssyn i<br />
diskussionen.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s biskopar ingår i motsats till biskoparna<br />
i Den Danske Folkekirke <strong>och</strong> Den Norske Kirke<br />
i den apostoliska succession som flera kyrkor – främst<br />
Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> samt de ortodoxa <strong>och</strong> anglikanska<br />
kyrkofamiljerna – fäster stor vikt vid, men som<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> inte ser som avgörande för utövandet<br />
av biskopsämbetet.<br />
Den apostoliska successionen är den obrutna kedja<br />
av vigningar som inleddes med Petrus som biskop i<br />
Rom. Att denna kedja är obruten för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
del beror på att Laurentius Petri 1531 vigdes till biskop<br />
av den i Rom vigde Västeråsbiskopen Petrus Magni<br />
(1460–1534). För <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> handlar det främst<br />
om ytterligare ”ett uttryck för att bevara troheten mot<br />
<strong>kyrkan</strong>s grund”, som det heter i biskopsbrevet Biskop,<br />
präst <strong>och</strong> diakon i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> från 1990.<br />
<strong>Svenska</strong> kyrka ns förtroendevalda<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tydliga episkopala karaktär <strong>och</strong> vigningstjänstens<br />
betydelse är i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kombinerad<br />
med de förtroendevaldas demokratriska inflytande.<br />
l den kristna <strong>kyrkan</strong> har det folkliga ansvarstagandet<br />
en lång tradition. Så långt tillbaka som på 400-talet beskrivs<br />
uppdrag av detta slag i församlingarna. Då den<br />
kristna <strong>kyrkan</strong> kom till Sverige fick detta ansvarstagande<br />
omedelbart en stark ställning. Till detta bidrog den<br />
lokala självstyrelse som allmänt utvecklades i Sverige.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har alltså genom hela sin <strong>historia</strong> gett<br />
en stark ställning åt sina förtroendevalda, vilka mestadels<br />
är lekmän. Också det är en del av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
identitet <strong>och</strong> självförståelse.<br />
I dag möter vi inflytandet för de förtroendevalda i de<br />
nya beslutsstrukturer som byggts upp lokalt, i stiften<br />
<strong>och</strong> på nationell nivå under de senaste 150 åren:<br />
• Nya beslutsorgan har vuxit fram på lokal nivå, först<br />
genom en kyrkostämma <strong>och</strong> senare kyrkoråd <strong>och</strong><br />
kyrkofullmäktige. De nya organen har steg för steg<br />
fått en starkare <strong>och</strong> aktivare roll.<br />
• Kyrkoherdens självskrivenhet som ordförande i alla<br />
viktigare organ har avskaffats. Ordföranden väljs<br />
bland de övriga ledamöterna.<br />
• Också på stiftsnivå har i lag eller kyrkoordning reglerade<br />
förtroendevalda organ tillkommit, tidigare<br />
genom stiftsting <strong>och</strong> stiftsråd <strong>och</strong> numera genom<br />
stiftsfullmäktige <strong>och</strong> stiftsstyrelser.<br />
• Lekmannarepresentationen har förstärkts i domkapitlen,<br />
först genom regeringens utnämning av<br />
lekmannaledamöter, nu genom att förtroendevalda<br />
stiftsorgan utser val av domkapitelsledamöter.<br />
• Lekmännen har genom elektorer valda av de förtroendevalda<br />
på lokal nivå fått rätt att delta vid val av<br />
biskop. Valen var förr så kallade presentationsval.<br />
Tre förslag överlämnades till regeringen som sedan<br />
utnämnde en av dessa kandidater. Nu är stiftens biskopsval<br />
direkt avgörande.<br />
• Kyrkomötet bestod till en början av sextio lekmannaledamöter<br />
<strong>och</strong> sammanlagt lika många valda<br />
präster <strong>och</strong> självskrivna biskopar. Ärkebiskopen var<br />
självskriven ordförande. En mansålder senare höjdes<br />
andelen lekmän. I det nuvarande betydligt utökade<br />
kyrkomötet finns ingen kategoriindelning <strong>och</strong><br />
ingen självskrivenhet – alla ledamöter är valda <strong>och</strong><br />
ordföranden väljs bland ledamöterna.<br />
• Nya <strong>och</strong> starkare förtroendevalda organ har tillkommit<br />
på nationell nivå, först <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
centralstyrelse <strong>och</strong> sedan kyrkostyrelsen, liksom en<br />
<strong>organisation</strong> med nämnder <strong>och</strong> råd.<br />
NOTERAT<br />
antalet valda minskar<br />
antalet förtroendevalda i svenska <strong>kyrkan</strong> har uppskattats<br />
till cirka 35 000, vilket inbegriper ersättare<br />
i beslutande organ på den lokala nivån. antalet<br />
ordinarie ledamöter i dessa organ är cirka 20 000. till<br />
detta kommer stiftsfullmäktige i de 13 stiften med<br />
cirka 900 ledamöter <strong>och</strong> kyrkomötet med cirka 250<br />
ledamöter.<br />
i de beredande <strong>och</strong> verkställande organen – kyrkoråd,<br />
kyrkonämnd, stiftsstyrelse <strong>och</strong> kyrkostyrelse<br />
– finns cirka 12 500 ordinarie platser att besätta.<br />
de allra flesta av dem är också ledamöter i det<br />
beslutande organet <strong>och</strong> många finns på två eller tre<br />
nivåer i svenska <strong>kyrkan</strong>. dubbelräkningen blir därför<br />
betydande om man adderar siffrorna.<br />
Under ett drygt decennium har det skett en<br />
minskning av antalet förtroendevalda, kanske i storleksordningen<br />
10 000. med de beslut som nu fattats<br />
kommer antalet kyrkofullmäktigeledamöter att<br />
minska ytterligare.<br />
trots minskningen finns det fortfarande ett mycket<br />
tätt <strong>och</strong> välbesatt lokalt nät av förtroendevalda i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> som har att ta ansvar för att församlingens<br />
grundläggande uppgift blir utförd <strong>och</strong> dess<br />
förvaltning skött, faktiskt mer än en förtroendevald<br />
på varje anställd.<br />
40 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Från dubbelt till delat ansvar<br />
Ansvarsfördelningen mellan förtroendevalda <strong>och</strong> präster<br />
beskrevs under 1900-talets andra hälft ofta som<br />
»den dubbla ansvarslinjen».<br />
Det är ett bra uttryck eftersom det klargör att det<br />
finns ett dubbelt ansvar i den meningen att det är delat<br />
mellan dem som är ämbetsbärare <strong>och</strong> vigts till tjänst i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> de förtroendevalda, ofta lekmän.<br />
Det finns också ett dubbelt ansvar i den meningen att<br />
ansvaret, både för dem som vigts till sin tjänst <strong>och</strong> för<br />
dem som valts till ett uppdrag, omfattar såväl de yttre<br />
förhållandena (ekonomi, <strong>organisation</strong>, egendom) som<br />
de inre (tro, lära, bekännelse).<br />
Samtidigt kan ”den dubbla ansvarslinjen” vara förvirrande.<br />
Det är svårt att riktigt se den bild som begreppet<br />
försöker förmedla, nämligen kombinationen av<br />
folkligt förankrad självstyrelse <strong>och</strong> prästerlig ämbetsförvaltning.<br />
Det kan också tolkas som sin motsats.<br />
Under senare år har det allt oftare ersatts av ett annat<br />
<strong>och</strong> mer lättförståeligt uttryck: Gemensamt uppdrag –<br />
delat ansvar.<br />
Det synsättet kan också härledas till den ursprungliga<br />
betydelsen av ordet lekman. Det härrör från laikos,<br />
som är grekiska <strong>och</strong> betyder ”tillhörig folket”.<br />
Det bygger i sin tur på laos, som betyder folk <strong>och</strong> som<br />
egentligen då det användes i den tidigaste <strong>kyrkan</strong> innefattade<br />
alla i gudsfolket, alltså även vigda biskopar,<br />
präster <strong>och</strong> diakoner.<br />
Redan av lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> framgår att<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s verksamhet ska bedrivas i samverkan<br />
mellan en demokratisk <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s ämbete.<br />
En av de vanligaste missuppfattningarna inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har genom åren varit att »om prästen<br />
sköter det andliga så svarar kyrkorådet för det praktiska».<br />
Det allmänna prästadömet, som grundas i tron<br />
<strong>och</strong> dopet, ger alla troende <strong>och</strong> döpta tillsammans ansvaret<br />
för att församlingarnas grundläggande uppgift<br />
blir utförd. De förtroendevaldas ansvar avser inte bara<br />
de praktiska kyrkliga frågorna. Inte heller bär prästen<br />
ansvaret för enbart <strong>kyrkan</strong>s andliga liv.<br />
Tydligt betonas alltså i kyrkoordningen att <strong>kyrkan</strong>s<br />
verksamhet bärs upp av det ansvar som utövas av såväl<br />
de kyrkotillhöriga i vid mening, särskilt de förtroendevalda,<br />
som av dem som är vigda till uppdragen inom<br />
<strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst. Det är inte två helt skilda former<br />
av ansvar. Det här får praktiska konsekvenser. Vare<br />
sig de som innehar vigningstjänst (”<strong>kyrkan</strong>s ämbete”)<br />
eller de förtroendevalda kan gå in i prövningen, till exempel<br />
i kyrkorådet, av en fråga med bundna mandat.<br />
Till processen hör en dialog med ett ömsesidigt lyssnande.<br />
Därefter kommer det slutliga ställningstagan-<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
det. Inte heller är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> ett<br />
arbete i demokratisk ordning något från <strong>kyrkan</strong>s väsen<br />
skilt. Det fångas i Anne-Louise Erikssons beskrivning<br />
av demokratin i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som ”en pågående uppenbarelse,<br />
den form <strong>och</strong> den procedur genom vilken<br />
Gud ger sig till känna <strong>och</strong> genom vilken vi blir kyrka”<br />
i Demokrati <strong>och</strong> kyrka. En reflexion över <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
demokratiska identitet.<br />
Ekumenik <strong>och</strong> kyrkogemenskap<br />
”Då skall världen tro på att du har sänt mig”<br />
Ekumenik <strong>och</strong> kyrkosamverkan är en del av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s identitet, grundad på Jesu ord att vi alla ”ska<br />
bli ett <strong>och</strong> att liksom du, fader, är i mig <strong>och</strong> jag i dig,<br />
också de skall vara i oss. Då skall världen tro på att du<br />
har sänt mig.”<br />
I den nicenska trosbekännelsen bekänner vi ”en<br />
enda, helig, katolsk <strong>och</strong> apostolisk kyrka”. ”Det är<br />
därför vår oeftergivliga ekumeniska uppgift att låta<br />
denna enhet, som alltid är Guds gåva, bli synlig”, har<br />
Europeiska kyrkogemenskapen skrivit i Charta Oecumenica<br />
– Riktlinjer för det växande samarbetet mellan<br />
kyrkorna i Europa, ett dokument gemensamt för katoliker,<br />
ortodoxa, anglikaner, gammalkatoliker, lutheraner<br />
<strong>och</strong> reformerta.<br />
Ändå har <strong>kyrkan</strong>, som ju egentligen bara – som det<br />
heter i Befrielsen. Stora boken om kristen tro – kan vara<br />
en enda, blivit kyrkor i pluralis:<br />
”… någon gång under resans lopp kom ordet kyrka<br />
att beteckna olika kyrkor, som skiljer sig från varandra<br />
<strong>och</strong> inte sällan står i konflikt med varandra. Själva<br />
enhetsordet kyrka har förvandlats till uttryck för sin<br />
motsats, splittringen. Och dop <strong>och</strong> nattvard, enhetstecknen,<br />
de som skulle göra alla till en enda kropp, har<br />
i stället blivit tecken för det som skiljer kristna åt.”<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> brukar med hänvisning till sin ekumeniska<br />
<strong>historia</strong> beskriva sig som en brokyrka som kan<br />
upprätthålla goda kontakter i skilda ekumeniska riktningar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har kunnat spela en roll i både<br />
internationella <strong>och</strong> inhemska ekumeniska <strong>organisation</strong>er<br />
<strong>och</strong> har dessutom fört samtal om kyrkosamverkan<br />
med flera andra samfund.<br />
Teologiska samtal har förts i olika sammanhang<br />
med Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har<br />
ställt sig bakom den gemensamma deklaration om rättfärdiggörelsen<br />
som arbetats fram av katolska <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> de lutherska kyrkorna för att bilägga den flerhundraåriga<br />
tvist som funnits. Frälsning <strong>och</strong> rättfärdiggörelse<br />
kan enligt lutherskt synsätt inte vinnas genom<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 41
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
goda gärningar (eller för den delen, som förekom vid<br />
tiden för reformationen, avlatshandel), utan endast genom<br />
tro på Jesus <strong>och</strong> att han har sonat våra synder.<br />
I dialogen mellan de lutherska kyrkorna <strong>och</strong> katolska<br />
<strong>kyrkan</strong> har man från båda håll konstaterat att man<br />
genom olika språkbruk <strong>och</strong> terminologi talat förbi varandra<br />
på många punkter <strong>och</strong> att kyrkorna nu står så<br />
nära varandra i frågan om rättfärdiggörelsen att fördömandena<br />
från reformationstidens skrifter inte längre<br />
är tillämpliga. Frågan ska därför inte ses som kyrkoskiljande.<br />
Efter reformationen hade den forna katolska kyrkoprovinsen<br />
i Norden av Rom formellt betraktats som<br />
missionsområde fram till 1953, men egentligen hade<br />
väl aldrig katolicismen lämnat Sverige. Dels fanns katolska<br />
präster kvar långt efter reformationen, dels behöll<br />
en del medborgare sin katolska tro.<br />
Efter 1781, då det åter blivit tillåtet att bilda en katolsk<br />
församling, fanns det som mest cirka 2 000 ka-<br />
FÖRDJUPNING<br />
överenskommelser om kyrkogemenskap<br />
Borgåöverenskommelsen<br />
den kanske mest uppmärksammade ekumeniska<br />
överenskommelsen i nyare tid för svenska <strong>kyrkan</strong>s del<br />
är den överenskommelse 1993 som fått namnet Borgåöverenskommelsen<br />
(The Porvoo 10 Declaration). Bakom<br />
Borgåöverenskommelsen stod vid bildandet 1993 följande<br />
kyrkor:<br />
de fyra evangelisk-lutherska folkkyrkorna i norden,<br />
nämligen islands kyrka, Evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong><br />
i Finland, den norske kirke, svenska <strong>kyrkan</strong>, Estniska<br />
evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Evangelisk-lutherska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Litauen.<br />
vidare de fyra anglikanska kyrkorna på de brittiska<br />
öarna <strong>och</strong> irland: Engelska <strong>kyrkan</strong> (church of England),<br />
<strong>kyrkan</strong> i Wales (church in Wales), skotska episkopala<br />
<strong>kyrkan</strong> (the scottish Episcopal church) <strong>och</strong> irländska<br />
<strong>kyrkan</strong> (church of ireland) . ytterligare två anglikanska<br />
kyrkor, båda av det mindre slaget, ingår, nämligen spanska<br />
episkopal<strong>kyrkan</strong> (iglesia Episcopal de España) <strong>och</strong><br />
Lusitanska <strong>kyrkan</strong> i Portugal (igreja Lusitana).<br />
2010 anslöt sig också den danske Folkekirken. Lettlands<br />
evangelisk-lutherska kyrka är observatör.<br />
Borgåöverenskommelsen är i hög grad en fortsättning<br />
på den relation med Engelska <strong>kyrkan</strong> som svenska <strong>kyrkan</strong><br />
etablerade redan 1909. Lars österlin har i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
i profil betecknat den överenskommelse som då ingicks<br />
10 Porvoo är det finska namnet på Borgå.<br />
toliker i Sverige. Ett apostoliskt vikariat (en titel som<br />
används då det inte finns något stift, ofta i missionsområden)<br />
inrättades 1783. 1837 byggdes S:ta Eugenia katolska<br />
kyrka vid Kungsträdgården. Den förste katolske<br />
biskopen i Sverige vigdes 1862 <strong>och</strong> efter en vågdal, då<br />
det bara fanns ett par hundra katoliker i Sverige, var<br />
antalet år 1900 åter uppe i något mer än 2 000.<br />
1953 hade ändå stor principiell betydelse eftersom<br />
Stockholms katolska stift då inrättades. S:t Eriks kyrka<br />
på Södermalm invigdes 1892. Som domkyrka invigdes<br />
den 1983, 200 år efter att det apostoliska vikariatet i<br />
Sverige inrättats.<br />
Genom en halvsekellång invandring från länder<br />
med en dominerande katolsk kyrka har den katolska<br />
befolkningen i Sverige sedan ökat kraftigt. 2011 betjänade<br />
det katolska stiftet cirka 90 000 personer.<br />
Samtalen i Sverige har mot den här bakgrunden<br />
bland annat lett fram till gemensamma teologiskt <strong>och</strong><br />
pastoralt inriktade dokument om dopets innebörd <strong>och</strong><br />
om nattvardsgemenskap som ”det första exemplet i<br />
modern tid på en djupgående dialog” mellan två kyrkosamfund.<br />
Från anglikanskt håll godtogs svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
biskopsämbete som infogat i den obrutna apostoliska<br />
successionen, liksom den ordning i vilken svenska <strong>kyrkan</strong><br />
reglerade präst- <strong>och</strong> biskopsämbetena. medlemmar i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> gavs rätt att delta i nattvarden <strong>och</strong> präster<br />
i svenska <strong>kyrkan</strong> fick rätten att predika i anglikanska<br />
kyrkor.<br />
Borgåöverenskommelsen innebär ett ömsesidigt<br />
erkännande av varandras kyrkor, förkunnelse, sakramentsförvaltning<br />
<strong>och</strong> ämbeten. de deltagande kyrkorna<br />
förpliktigar sig bland annat till att dela varandras liv <strong>och</strong><br />
resurser, välkomna varandras medlemmar att motta<br />
sakrament <strong>och</strong> pastorala tjänster, betrakta varandras<br />
döpta medlemmar som medlemmar i den egna <strong>kyrkan</strong>,<br />
välkomna utlandsförsamlingarna i de inhemska kyrkornas<br />
liv samt välkomna dem som vigts till biskop, präst eller<br />
diakon att utöva sitt ämbete utan att ordineras på nytt.<br />
Filippinerna <strong>och</strong> Tyskland<br />
kyrkomötet beslutade 1995 om nattvards- <strong>och</strong> kyrkogemenskap<br />
med oberoende Filippinska <strong>kyrkan</strong>, (iglesia<br />
Filipina independiente, iFi). överenskommelsen innebär<br />
också ett erkännande av varandras ämbeten. iFi utbildar,<br />
viger <strong>och</strong> anställer kvinnor som är präster. sitt ekumeniska<br />
samarbete i övrigt har iFi främst med gammalkatolska<br />
<strong>och</strong> anglikanska kyrkor. iFi bildades genom en utbrytning<br />
42 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
konsekvenser, om giftermål över samfundsgränsen <strong>och</strong><br />
det även internationellt uppmärksammade om biskopsämbetet.<br />
För <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s del skedde ett positivt genombrott<br />
i förhållande till Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> i samband<br />
med Johannes Paulus II:s (1920–2005) besök i<br />
Sverige 1989 <strong>och</strong> firandet i Rom 1991 av 600-årsminnet<br />
av Heliga Birgittas kanonisation. Ärkebiskop Bertil<br />
Werkström (1928–2010) <strong>och</strong> Johannes Paulus fick då<br />
en god personlig relation som var betydelsefull.<br />
Under ett tjugotal år har också kontakterna mellan<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> de ortodoxa <strong>och</strong> österländska<br />
kyrkorna i Sverige vuxit i styrka. Samtal pågår. Den<br />
starkt ökade invandringen har gjort att det 2011 finns<br />
ett 15-tal ortodoxa <strong>och</strong> österländska kyrkor med cirka<br />
120 000 personer i Sverige.<br />
Allt har dock inte varit en skär ekumenisk lycka.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har haft en mer liberal teologisk hållning<br />
än många andra kyrkor. Relationen till flera kyr-<br />
ur den katolska <strong>kyrkan</strong> 1902. Utbrytningen berodde dels<br />
på svårigheten för filippinska medborgare att bli präster<br />
i katolska <strong>kyrkan</strong>, dels på politiska motiv som speglade<br />
den kamp för nationellt självbestämmande som då fördes<br />
mot spanien.<br />
2003 ingick svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Evangeliska kyrkorna<br />
i tyskland (Evangelische Kirchen Deutschlands, EKD) ett<br />
avtal om kyrkogemenskap. avtalet bekräftar prediko-<br />
<strong>och</strong> nattvardsgemenskapen mellan svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
Ekd:s medlemskyrkor, men också utbyte av präster,<br />
diakoner <strong>och</strong> teologie studerande, liksom gemensamma<br />
fortsatta samtal <strong>och</strong> arrangemang. Ekd är en sammanslutning<br />
av självständiga lutherska, reformerta <strong>och</strong><br />
förenade, man brukar tala om unierade 11 , kyrkor (de<br />
senare med både luthersk <strong>och</strong> reformert tradition <strong>och</strong><br />
kyrkosyn).<br />
de evangelisk-lutherska kyrkorna i tyskland finns<br />
också inom Förenade Evangelisk-Lutherska kyrkorna<br />
i tyskland, Vereinigte Evangelisch-Lutherische Kirchen<br />
Deutschlands (VELKD)<br />
<strong>Svenska</strong> överenskommelser <strong>och</strong> samtal<br />
samtalen mellan svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> metodist<strong>kyrkan</strong> i<br />
sverige ledde 1993 till en överenskommelse om en långtgående<br />
kyrkogemenskap. teologiskt står metodismen<br />
nära både de anglikanska <strong>och</strong> de lutherska kyrkorna<br />
<strong>och</strong> också dess episkopala struktur underlättade överenskommelsen.<br />
överenskommelsen mellan svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige omfattade en<br />
fördjupad förkunnelse- <strong>och</strong> sakramentsgemenskap <strong>och</strong><br />
11 ska inte förväxlas med unierade österländska kyrkor som är<br />
unierade i förhållande till romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
kor, såväl i Sverige som internationellt, blev i flera fall<br />
kärvare då <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> fattade beslut om prästvigning<br />
av kvinnor. Situationen komplicerades i några fall<br />
då flera biskopstjänster fick kvinnor som innehavare.<br />
Något av en kris i några av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ekumeniska<br />
kontakter inträffade också då <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
beslutade om kyrklig vigsel vid äktenskap mellan personer<br />
av samma kön. Det fanns också en kritik mot att<br />
det inte funnits ett tillräckligt samråd till exempel inom<br />
Borgågemenskapen <strong>och</strong> Lutherska världsförbundet.<br />
Den katolska hållningen, liksom uppfattningen hos de<br />
ortodoxa <strong>och</strong> österländska kyrkorna, har likaså varit<br />
kritisk, liksom reaktionen inom några av de inomkyrkliga<br />
fromhetsriktningarna <strong>och</strong> frikyrkorna.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har för sin del hävdat att både det<br />
lutherska <strong>och</strong> det ekumeniska samarbetet måste tåla<br />
skilda uppfattningar, även i för de olika kyrkorna viktiga<br />
frågor. För <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har det varit viktigt att<br />
fatta de beslut som nämnts.<br />
ett erkännande av varandras nattvard, liksom vigning/<br />
ordinering av präst/äldste. möjligheten till organisatorisk<br />
gemenskap i form av samarbetskyrkor lyftes fram när<br />
överenskommelsen ingicks. En sådan kyrka fanns då<br />
redan i huskvarna.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> svenska missions<strong>kyrkan</strong>, tidigare<br />
svenska missionsförbundet, inledde samtal 1965 men<br />
inte förrän 2006 ingicks en överenskommelse om kyrkogemenskap<br />
mellan de båda samfunden. i den underströk<br />
man den gemensamma bekännelsen <strong>och</strong> förband sig att<br />
arbeta för en fördjupad gemenskap.<br />
den praktiska betydelsen av överenskommelsen var<br />
att man erkände giltigheten i varandras vigningstjänster<br />
(respektive ordinerade tjänster), liksom att man ömsesidigt<br />
välkomnade varandra att ta emot sakrament <strong>och</strong><br />
pastorala tjänster.<br />
samtal har också sedan 1998 förts mellan svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> svenska Baptistsamfundet (sB), också det en<br />
kongregationalistisk kyrka. Baptisternas grundläggande<br />
uppfattning är att dopet sker av tro <strong>och</strong> man godtar<br />
inte barndop. samtal har inte lett till någon ekumenisk<br />
överenskommelse om kyrkogemenskap, men har fört<br />
samfunden närmare varandra trots att man har olika<br />
dopsyn.<br />
Eftersom svenska missions<strong>kyrkan</strong>, svenska Baptistsamfundet<br />
(sB) <strong>och</strong> metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige bildat ett<br />
nytt <strong>och</strong> gemensamt trossamfund, Equmenia<strong>kyrkan</strong>,<br />
kommer samtal att föras om de framtida relationerna<br />
mellan denna kyrka <strong>och</strong> svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 43
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
Kyrkogemenskap över gränserna<br />
Kyrkogemenskap är mer än ekumeniska samtal <strong>och</strong><br />
ekumeniska överenskommelser i enskilda frågor. Kyrkogemenskap<br />
är just det som ordet säger, alltså en<br />
längre gående gemenskap kyrkorna emellan där man<br />
inte bara respekterar utan också accepterar viktiga delar<br />
av varandras ordning, till exempel i fråga om medlemskap,<br />
dop <strong>och</strong> ämbete. Beslut om kyrkogemenskap<br />
fattas av kyrkomötet. En djupare genomgång av den<br />
kyrkogemenskap som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> gått in i finns i<br />
fördjupningstexten på föregående uppslag.<br />
Den mest självklara kyrkogemenskapen har <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> med andra kyrkor i Lutherska världsförbundet<br />
(LVF). Därutöver finns bland annat Borgåöverenskommelsen<br />
med delar av den anglikanska kyrkogemenskapen,<br />
liksom överenskommelser med de tyska<br />
evangeliska kyrkorna, <strong>Svenska</strong> Missions<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
Metodist<strong>kyrkan</strong> i Sverige. De två senare ingår i den nya<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong>. Mellan denna kyrka <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> kommer samtal att föras mot bakgrund av de<br />
nya förhållanden som gäller.<br />
Det finns också församlingar <strong>och</strong> stift som etablerat<br />
kontakt med vänförsamlingar <strong>och</strong> vänstift på olika<br />
håll i världen. 2012 års kyrkomöte har beslutat att om<br />
ett stift vill ingå ett vänstiftsavtal med en kyrka som<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> inte har någon ekumenisk överenskommelse<br />
med, ska detta godkännas av kyrkostyrelsen<br />
efter hörande av Biskopsmötet. Om en församling vill<br />
ingå ett vänförsamlingsavtal med en sådan kyrka ska<br />
detta godkännas av domkapitlet.<br />
dialog med andra religioner<br />
Religionsdialog i dag<br />
Kontakten <strong>och</strong> dialogen mellan religionerna sker i internationella<br />
samtal via ekumeniska <strong>organisation</strong>er<br />
som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> tillhör. Inom Kyrkornas världsråd<br />
(KV), Lutherska världsförbundet (LVF), Europeiska<br />
kyrkokonferensen <strong>och</strong> Sveriges Kristna Råd (SKR)<br />
finns särskilda program <strong>och</strong> projekt för interreligiös<br />
dialog. Alla dessa <strong>organisation</strong>er har gett ut dokument<br />
med rapporter om de interreligiösa samtal som förts. I<br />
dessa samtal har ofta också pastorala frågor, till exempel<br />
vigsel överreligionsgränserna, tagits upp. Det interreligiösa<br />
samtalet sker emellertid i Sverige.<br />
Religionsdialogen har för de kristna kyrkorna hittills<br />
i hög grad skett med de båda andra abrahamitiska<br />
religionerna, alltså judendom <strong>och</strong> islam. Även i Sverige<br />
finns en längre tradition beträffande judendom <strong>och</strong><br />
kristendom än dialogen mellan kristendom <strong>och</strong> islam<br />
som har inletts under senare år. Dialogen med judendomen<br />
beskrivs ibland som ekumenisk. Så såg exempelvis<br />
schweizaren Karl Barth (1886–1968), en av<br />
1900- talets ledande teologer, på saken. Relationen till<br />
judar <strong>och</strong> judendom i Vatikanen hanteras av en särskild<br />
kommission inom Rådet för kristen enhet, medan<br />
relationerna med andra religioner ryms inom Kommissionen<br />
för interreligiös dialog.<br />
Ambitionen i de interreligiösa samtalen är att uppnå<br />
ökat förtroende, stärka relationerna mellan religionerna,<br />
bearbeta den kristna självbilden i dessa sammanhang<br />
<strong>och</strong> diskutera religionerna i konfliktsituationer<br />
(till exempel Mellanöstern <strong>och</strong> Sudan).<br />
Längst <strong>historia</strong> har även inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> dialogen<br />
mellan judendom <strong>och</strong> kristendom. 2001 antog<br />
kyrkomötet dokumentet Guds vägar, judendom <strong>och</strong><br />
kristendom. Dialogen med islam har vuxit något under<br />
senare år. Sveriges interreligiösa råd kommer att<br />
beskrivas längre fram.<br />
Det är viktigt att betona att religionsdialog inte<br />
handlar om att överge den egna tron. ”Kristna som vill<br />
möta troende från andra religioner <strong>och</strong> som vill reflektera<br />
över den egna tron i förhållande till tro i andra religioner<br />
behöver framför allt bemöda sig om att utforska<br />
den egna tron”, skriver Kajsa Ahlstrand i Sann mot sig<br />
själv – öppen mot andra:<br />
”En kristen teologi om andra religioner går inte ut på<br />
att försöka åstadkomma något slags minsta gemensamma<br />
nämnare för människor av olika tro. --- Vi kan<br />
frimodigt hålla fast vid den tron <strong>och</strong> möta människor<br />
<strong>och</strong> tankar i andra religioner i Jesu efterföljd som en<br />
tjänande, vittnande, befriande, läkande <strong>och</strong> fredsstiftande<br />
kyrka.”<br />
44 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
FÖRDJUPNING<br />
abrahams barn <strong>och</strong> sveriges möte med judendom<br />
<strong>och</strong> islam<br />
Abrahams barn<br />
i judendom, kristendom <strong>och</strong> islam har abraham (om<br />
vilken det brukar hävdas att han levde halvtannat årtusende<br />
före Jesus) en central plats.<br />
För judarna är abraham den store patriarken, en stamfar<br />
för det judiska folket, gudsfolket. det förbund abraham<br />
slöt med gud innebar enligt den judiska traditionen<br />
att judarna blev guds utvalda folk med löfte om ett eget<br />
land. det berättas om abraham i judarnas heliga bok<br />
tanak, som delvis motsvarar gamla testamentet i Bibeln.<br />
Berättelserna fördes under mycket lång tid vidare genom<br />
muntlig tradition som successivt fördes över till skrift.<br />
sannolikt fanns de skrifter som i dag utgör gamla testamentet<br />
samlade något hundratal år före kristi födelse<br />
med vår tideräkning.<br />
i kristendomen är abraham den stora ursprungsgestalten<br />
i gamla testamentet, skildrad framför allt i Första<br />
moseboken, portalfiguren under en lång tid med profeter<br />
<strong>och</strong> profetior om messias, Frälsarens, ankomst. särskilt<br />
Paulus lyfter fram abrahams tro på en gud. också för<br />
kristendomen är abraham en religionsgrundare. att<br />
Bibeln innehåller både gamla testamentet <strong>och</strong> nya testamentet<br />
är det ett uttryck för tron på Jesus kristus som<br />
frälsare, men också för att denna tro förutsätter gamla<br />
testamentets skrifter för att kunna förstås. de flesta av<br />
nya testamentets skrifter är sannolikt skrivna under åren<br />
50-100. några skrevs senare, men alla är ändå skrivna<br />
ganska snart efter de händelser de skildrar.<br />
Enligt islamsk tro har gud, på arabiska allah, verkat<br />
genom många profeter. En av dem var abraham, som ges<br />
en särskild ställning på grund av sin tro på en enda gud.<br />
andra var moses <strong>och</strong> Jesus. För islam är därför också<br />
judar <strong>och</strong> kristna ”bokens folk”. det som skiljer islam från<br />
judisk <strong>och</strong> kristen tro är i den islamska traditionen att<br />
hela sanningen om gud kom människorna till del först<br />
genom profeten muhammeds (570-632) uppenbarelser.<br />
muhammed skrev inte själv, det kunde han inte, men det<br />
han berättade fördes vidare muntligen för att relativt<br />
snart skrivas ned på arabiska. de utgör nu koranen efter<br />
al-Quran, som betyder läsning.<br />
detta är bakgrunden till att vi ibland kallar dem som<br />
bekänner sig till judendom, kristendom <strong>och</strong> islam för<br />
”abrahams barn”.<br />
Jerusalem <strong>och</strong> Palestina<br />
Jerusalem (på arabiska al-Quds) är en helig stad för alla<br />
de tre religionerna:<br />
För judendomen därför att Jerusalem är huvudstad i<br />
det land judarna anser att gud har gett dem <strong>och</strong> platsen<br />
för templet till vilket de vallfärdade.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
För kristendomen därför att Jesus predikade i Jerusalem<br />
<strong>och</strong> för att staden är platsen för kristi död <strong>och</strong><br />
uppståndelse.<br />
För islam därför att Jerusalem (på arabiska al-Quds)<br />
är den tredje viktigaste heliga platsen, dels på grund av<br />
muhammeds nattliga resa vid vilken han träffade abraham,<br />
mose, Jesus <strong>och</strong> andra föregångare, dels därför att<br />
han företog en himmelsfärd från staden.<br />
Flera religioners hemvist i samma region spelar<br />
också en viktig roll för synen på vems område Palestina<br />
(det grekiska sedan mycket länge använda namnet på<br />
kanaans land) är. Både judar <strong>och</strong> araber/palestinier anser<br />
sig kunna härleda sin närvaro i detta område minst 3 000<br />
år bakåt i tiden. Palestina har ingått i de romerska, ottomanska<br />
<strong>och</strong> brittiska imperierna. Judarna tvingades ut i<br />
diasporan under det romerska väldet för snart två tusen<br />
år sedan för att åter påbörja en bosättning i området på<br />
1800-talet. Bland araber/palestinier finns både muslimer<br />
<strong>och</strong> kristna.<br />
1947 beslutade Fn:s generalförsamling att Palestina<br />
skulle delas i en judisk <strong>och</strong> en palestinsk stat. 1948 bildades<br />
den judiska staten israel. det Palestina som var tänkt<br />
att bli en egen stat genom 1947 års Fn-beslut är delvis<br />
förlorat till israel <strong>och</strong> delvis ockuperat.<br />
Tidiga möten med islam <strong>och</strong> judendom<br />
med sin egen identitet som grund deltar svenska <strong>kyrkan</strong><br />
på flera sätt i dialogen med andra religioner än kristendomen.<br />
nordbornas kontakter med andra religioner har en<br />
mycket lång <strong>historia</strong>, faktiskt ännu längre än den kristna<br />
<strong>kyrkan</strong> i sverige. nordbor – vikingar, varjager, väringar,<br />
namnen var många – for redan på 700- <strong>och</strong> 800-talen<br />
till områden där islam hade rotat sig eller där det fanns<br />
muslimska besökare. man ska då minnas att islam efter<br />
att den etablerats på 600-talet (vår tideräkning) spred<br />
sig snabbt. islams utbredning omfattade redan på<br />
700-talet hela området från trakterna kring indus i öster<br />
till andalusien i nuvarande spanien i väster.<br />
sin guldålder hade islam från 800-talet till 1200- talet.<br />
handel bedrevs <strong>och</strong> kunskaper spreds inom en rad<br />
samhällsområden <strong>och</strong> vetenskaper. Även under korstågstiden,<br />
som främst omfattade 1100- <strong>och</strong> 1200-talen,<br />
förekom fredliga kontakter. antalet arabiska mynt som<br />
hittills grävts fram i sverige närmar sig 100 000. de<br />
första diplomatiska <strong>och</strong> politiska kontakterna med islam i<br />
form av det osmanska riket etablerades av karl X gustav<br />
i mitten av 1600-talet. arbetet fortsattes av inte minst<br />
karl Xii. Från konstantinopel kom också enstaka besökare<br />
i form av diplomater till sverige. 1734 etablerade sverige<br />
en ambassad där.<br />
resor ledde också till tidiga möten med de många<br />
judar som spritts över världen. i många av de större<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 45
svEnska <strong>kyrkan</strong>s <strong>idEntitEt</strong><br />
städer dit nordbor kom fanns det en märkbar judisk<br />
befolkning. På 300-talet (vår tideräkning) nämns judar<br />
i köln, från 800-talet längs rhen, i spanien <strong>och</strong> norra<br />
afrika från 700-talet till 1000-talet <strong>och</strong> judendomen<br />
upplever där tillsammans med islam både framgångar<br />
<strong>och</strong> en fungerande samlevnad, på 1000-talet etablerar<br />
sig judar i England <strong>och</strong> östeuropa.<br />
Judar i Sverige<br />
Judarnas <strong>historia</strong> i sverige är längre än muslimernas.<br />
vi vet att det fanns judar i sverige på 1500- <strong>och</strong><br />
1600- talen, bland annat vid gustav vasas hov. På<br />
1700-talet reglerades i flera etapper den judiska närvaron<br />
i sverige. 1774 kom aaron isaac (1730–1817), den förste<br />
juden som fick tillåtelse att bosätta sig här utan att konvertera<br />
till kristendomen, till sverige. 1776 bildades den<br />
judiska församlingen i stockholm. Församlingar bildades<br />
<strong>och</strong> synagogor byggdes i slutet av 1700-talet <strong>och</strong> början<br />
av 1800-talet i stockholm, göteborg, norrköping <strong>och</strong><br />
karlskrona.<br />
Under senare delen av 1800-talet fick judarna i det<br />
närmaste fullständiga medborgerliga rättigheter. kring<br />
1880 fanns det knappt 3 000 judar i sverige <strong>och</strong> 1930<br />
närmare 7 000.<br />
den judiska närvaron fanns vid denna tid i hela det<br />
svenska samhället. några var nära regeringskretsarna.<br />
den framstående affärsmannen Josef sachs (1872-1949)<br />
- generalkonsul <strong>och</strong> direktör för nk - fick 1920 frågan om<br />
han ville bli finansminister. det gällde att ge ett snabbt<br />
besked. ”Jag hinner inte”, svarade sachs, ”jag måste nog<br />
hinna få litet vatten över huvudet först”. som judisk<br />
trosbekännare kunde han inte ingå i en svensk regering.<br />
samma sak hade tidigare hänt finansmannen <strong>och</strong> konstmecenaten<br />
Ernest thiel (1859-1947). För att inte tala om<br />
släkter som Bonnier, Franeckel, heckscher, Josephson<br />
<strong>och</strong> mannheimer, alla verksamma i näringsliv, politik eller<br />
kultur. många fler exempel finns.<br />
i den andra änden av den ekonomiska <strong>och</strong> sociala<br />
skalan fanns stadsdelen nöden i Lund, mer lik ett ghetto<br />
eller en schtetl än något annat område i sverige. där<br />
fanns judar med ryskt ursprung <strong>och</strong> de gick inte särskilt<br />
bra ihop med de i många fall välbeställda medlemmarna i<br />
malmö mosaiska församling till vilken de hörde. i nöden<br />
skaffade man egna lärare <strong>och</strong> höll egna gudstjänster.<br />
omedelbart efter andra världskriget var antalet judar<br />
cirka 13 000 <strong>och</strong> i dag är det sannolikt cirka 18 000.<br />
närmare 3 000 judar kom till sverige i skiftet mellan<br />
1960- <strong>och</strong> 1970-talen i samband med den antisemitiska<br />
våg som drog fram över Polen. i dag är judarna en erkänd<br />
nationell minoritet i sverige <strong>och</strong> jiddisch är erkänt<br />
som ett nationellt minoritetsspråk. hälften av judarna i<br />
sverige tillhör eller betjänas av en judisk församling. i dag<br />
finns det tre judiska församlingar i sverige, i stockholm,<br />
göteborg <strong>och</strong> malmö.<br />
i stockholm finns tre synagogor. störst är stora synagogan<br />
nära kungsträdgården, invigd 1870. synagogan,<br />
från starten påverkad av tysk reformjudendom, har en<br />
konservativ inriktning men ibland firas också i en egen<br />
lokal så kallade progressiva gudstjänster. Båda dessa<br />
riktningar är liberalare/radikalare (mindre konservativ,<br />
märkligt nog) än den ortodoxa judendomen. den senare<br />
finner man i synagogorna adat Jeschurun på östermalm<br />
<strong>och</strong> adat Jisrael på söder. särskilt intressant är adat<br />
Jeschurun genom sin från hamburg 1939 importerade<br />
1880-talsinredning, på exportlicensen kallad ”gammalt<br />
bohag <strong>och</strong> virke”. den var en av de få synagogor som<br />
överlevde kristallnatten 1938. verksamheten startade<br />
1940.<br />
stora <strong>och</strong> vackra synagogor, präglade av sent 1800tal<br />
<strong>och</strong> sekelskifte, finns också i göteborg, malmö <strong>och</strong><br />
norrköping. i göteborg, där den judiska församlingen i<br />
dag har en liberal prägel, byggdes den första synagogan<br />
på 1700-talet. den som finns i dag var klar 1855. malmö<br />
synagoga, hemvist för en ortodoxt präglad judendom,<br />
invigdes 1903. synagogan i norrköping var färdigbyggd<br />
1888. i dag finns inte längre någon judisk församling där.<br />
också på andra orter har det funnits synagogor.<br />
Flera av synagogorna är kulturminnesförklarade. Judiska<br />
begravningsplatser finns på flera håll i landet.<br />
Islam i Sverige<br />
större muslimska grupper kom till sverige relativt sent,<br />
men utvecklingen i fråga om antal har varit snabb. 1953<br />
fanns det cirka 500 muslimer. den tidiga invandringen,<br />
huvudsakligen från turkiet <strong>och</strong> dåvarande Jugoslavien,<br />
var det som då kallades arbetskraftsimport eller gästarbetare,<br />
i dag arbetskraftsinvandring.<br />
antalet steg under andra halvan av 1900-talet <strong>och</strong><br />
kom att växa till 200-300 000. antalet är osäkert.<br />
däremot vet vi att en stor andel, cirka 110 000, tillhör<br />
islamska trossamfund. många muslimer lever emellertid<br />
ett i hög grad sekulärt liv med ungefär samma kulturella<br />
koppling till islam som många svenskar i övrigt har till<br />
kristendomen.<br />
islam i sverige finns i många former, ofta nationellt <strong>och</strong><br />
kulturellt betingade <strong>och</strong> med sin ursprungliga förankring<br />
i såväl Europa som asien <strong>och</strong> afrika. det handlar om<br />
perser, turkar, sydasiater, araber, afrikaner <strong>och</strong> personer<br />
med ursprung på Balkan. david thurfjell gör en intressant<br />
jämförelse i Vi har ju mötts förr: ”man kan kanske jämföra<br />
med hur ett axplock av kristna från världens olika hörn<br />
skulle se ut - sekulariserade svenskar, egyptiska kopter,<br />
maoistiska katoliker från kina <strong>och</strong> nordamerikanska<br />
pingstvänner.”<br />
46 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Länge var moskéerna i sverige ombyggda lägenheter<br />
<strong>och</strong> lokaler med annat ursprung, ”källarmoskéer”. Fortfarande<br />
finns sannolikt ett hundratal sådana moskéer.<br />
den första större moskébyggnaden, byggd för detta<br />
ändamål, var nasirmoskén i göteborg, invigd 1976, tillhörig<br />
ahmadiya (en modern indisk muslimsk rörelse) <strong>och</strong> nu<br />
ersatt av en större moskébyggnad. därefter följde den<br />
sunnitiska centrala moskén i malmö som togs i bruk 1984.<br />
stockholm fick sin stora moskébyggnad, också den sunni-<br />
tisk, på söder 2000. den är arkitektoniskt speciell genom<br />
att den är inrättad i ett gammalt elverk, som lämpligt nog<br />
av arkitekten Ferdinand Boberg ritats i orientalisk stil. i<br />
trollhättan finns en shiitisk moskébyggnad, byggd 1985.<br />
antalet för ändamålet byggda moskébyggnader i sverige<br />
är ännu inte stort, men flera planerade byggen finns. Fortfarande<br />
finns många, kanske ett 100-tal, ”källarmoskéer”,<br />
en del av dem i dag större än vad namnet antyder.
48 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto:maria svensk
kapitEl 3<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s rättsordning<br />
En historisk bakgrund<br />
Landskapslagarna <strong>och</strong> den kanoniska rätten<br />
Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>s rättssystem, den kanoniska<br />
rätten, var redan väl utvecklad då kristendomen etablerades<br />
i Sverige under 1000- <strong>och</strong> 1100-talen. I förhållande<br />
till staten hävdade <strong>kyrkan</strong> sin frihet, Libertas<br />
ecclesiae. I Rom strävade man efter ett enhetligt rättssystem,<br />
men man ville också påverka den lokala lagstiftningen.<br />
Katolska <strong>kyrkan</strong> hävdade sin syn på bland<br />
annat äktenskaps- <strong>och</strong> arvsrätten, <strong>kyrkan</strong>s skattefrihet<br />
<strong>och</strong> tiondet.<br />
Då Stefan från Alvastra kloster tillträdde som ärkebiskop<br />
i Uppsala 1164 fick han instruktioner från påven<br />
om hur den kanoniska rätten skulle tillämpas i Sverige.<br />
Det var inte något lätt uppdrag. Det fanns ju redan<br />
väl utvecklade rättsliga traditioner <strong>och</strong> en utvecklad<br />
rättslig praxis. Ur den sammanstötningen mellan systemen<br />
gick inte någon ut som ensam vinnare.<br />
Den kanoniska rättens genomslag brukar förläggas<br />
till provinsialkonciliet i Skänninge 1248. Där fanns<br />
den inhemska makteliten, till exempel rikets mest inflytelserike<br />
person Birger Jarl (cirka 1210–66), men också<br />
Vilhelm av Sabina (cirka 1184–1258). Som påvens legat<br />
ledde han konciliet. Genombrottet var säkert riktigt<br />
i den meningen att det skedde en kyrkorättslig uppstramning,<br />
men den kanoniska rätten var bara delvis<br />
framgångsrik.<br />
Det skulle dessutom dröja länge innan somliga av<br />
de romersk-katolska principerna fullt ut accepterades.<br />
Vid tiden för mötet i Skänninge fanns till exempel åtskilliga<br />
gifta präster med stor familj. Celibatet hade<br />
svårt att slå igenom. Ett starkt nationellt <strong>och</strong> lokalt<br />
inflytande levde också vidare, grundat på bland annat<br />
landskapslagarnas kyrkliga bestämmelser, även efter<br />
mötet i Skänninge.<br />
Som Bertil Nilsson skriver i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>,<br />
del 1 var den kanoniska rätten till stora delar en idémässig<br />
kompromiss, medan landskapslagarna av allt<br />
att döma gett konkreta besked om dop, begravningar,<br />
kyrkobyggnader, inventarier, kyrkogårdar, ekonomisk<br />
fördelning <strong>och</strong> böter vid brott.<br />
I Skåne – som då hörde till den danska kronan – utfärdades<br />
en form av kyrkorättsliga bestämmelser redan<br />
1171. Äldre Västgötalagen <strong>och</strong> Gutalagen kom till<br />
i början av 1200-talet. Upplandslagen, vars kyrkobalk<br />
länge kom att vara den dominerande kyrkorättsliga<br />
urkunden, beslutades 1296. Den sammanställning av<br />
kyrkliga bestämmelser, med både provinsial- <strong>och</strong> stiftsstatuter,<br />
som ärkebiskop Nicolaus Ragvaldi (1380-talet–1448)<br />
lät göra 1441 kom också att få stor betydelse.<br />
NOTERAT<br />
”…såsom en lagruin…”<br />
1686 års kyrkolag kom till genom karl Xi:s försorg.<br />
Ett förslag utarbetades visserligen av biskoparna,<br />
men det omarbetades <strong>och</strong> den kungliga makten<br />
förstärktes. den relativa självständigheten för <strong>kyrkan</strong><br />
som biskopsförslaget hade inneburit var det nu inte<br />
mycket kvar av. symptomatiskt för enväldet är att<br />
riksdagen godkände kyrkolagen utan att ha fått mer<br />
på bordet än bokens titelblad.<br />
det är inte att undra på att 1686 års kyrkolag vid<br />
ingången till 1900-talet, efter att ha funnits i mer än<br />
200 år, karakteriserades ”såsom en lagruin <strong>och</strong> icke<br />
såsom ett levande lagverk”. Ändå kom den att bestå<br />
ända till 1993 då en ny <strong>och</strong> modern kyrkolag trädde i<br />
kraft. 1686 års lag var då sveriges äldsta lag <strong>och</strong> avfirades<br />
med en särskild högtidsföreläsning i riksdagen.<br />
över 300 år – det är ett svårslaget rekord i fråga<br />
om en lags varaktighet, särskilt för en lag som dödförklarats<br />
så många gånger som 1686 års kyrkolag.<br />
Från reformation till kyrkolag<br />
Med 1500-talets lutherska reformation bröts den kanoniska<br />
rättens makt. Försök gjordes att utarbeta en<br />
ny kyrkolag, främst av Erik XIV <strong>och</strong> Karl IX, men utan<br />
framgång. Upplandslagens kyrkobalk stod sig. Försök<br />
gjordes också att omarbeta 1571 års kyrkoordning<br />
men inte heller detta lyckades. En ny form för lagstiftning<br />
tillämpades under lång tid genom drottning<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 49
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
Kristinas bestämmelser om prästerskapets privilegier<br />
1647 <strong>och</strong> 1650, som sedan under kommande regenter<br />
följdes av nya privilegiebeslut 1655, 1675 <strong>och</strong> 1723.<br />
Privilegier var lagfästa förmåner <strong>och</strong> skyldigheter för<br />
en viss grupp, i detta fall prästerna. I dessa privilegier<br />
kunde man reglera också den kyrkliga <strong>organisation</strong>en.<br />
Först med Karl XI kunde en kyrkolag antas. Den nya<br />
lagen, 1686 års kyrkolag, byggde på en mer konsekvent<br />
uppdelning av innehållet i 1571 års kyrkoordning i en<br />
kyrkolag <strong>och</strong> en kyrkohandbok, även om uppdelningen<br />
inte följde de gränslinjer som senare har utvecklats.<br />
Flera försök gjordes under 1700- <strong>och</strong> 1800-talen att<br />
arbeta fram en ny lagstiftning, men inget av dem lyckades.<br />
För att kunna hantera den kyrkliga verksamheten<br />
gav man ut flera olika lagsamlingar som sammanfattade<br />
de regler som gällde <strong>kyrkan</strong>.<br />
Kyrkolagens otidsenlighet förstärktes av att det<br />
skedde betydande kyrkorättsliga förändringar vid flera<br />
tillfällen under 1686 års kyrkolags livstid. Den lokala<br />
styrelsen utvecklades genom 1723 års prästerliga privilegier.<br />
Under 1700-talet förändrades kyrkorätten i viktiga<br />
avseenden på grund av framväxten av nya religiösa<br />
rörelser i Sverige. På 1800-talet gjordes en bodelning<br />
mellan socknens andliga <strong>och</strong> världsliga frågor. Ett särskilt<br />
kyrkomöte inrättades på riksnivå 1863. Allt detta<br />
skedde utan att nya försök att omarbeta 1686 års kyrkolag<br />
lyckades.<br />
Först 1992 beslutades om en ny kyrkolag som ersatte<br />
1686 års kyrkolag. Den trädde i kraft den 1 januari<br />
1993. 1992 års kyrkolag ersatte den äldsta svenska lag<br />
som fortfarande gällde, nämligen 1686 års kyrkolag,<br />
tillkommen på Karl XI:s tid. Händelsen var historisk<br />
<strong>och</strong> firades av riksdagen på ett sätt som inte förunnas<br />
särskilt många beslut.<br />
Utredningsarbetet hade gjorts i Kyrkoförfattningsutredningen<br />
som tillsattes 1983 <strong>och</strong> lämnade sitt slutbetänkande<br />
1987. Arbetet var krävande. Den nya kyrkolagen<br />
var då den antogs den mest omfattande av alla<br />
existerande lagar. Den nya kyrkolagen fick betydelse i<br />
stat-kyrkafrågan eftersom den utformades på ett sätt<br />
som i stort sett kunde användas direkt i den nya kyrkoordning<br />
som trädde i kraft den 1 januari 2000.<br />
den statliga lagregleringen<br />
Grundlagarna<br />
Sveriges grundlagar är regeringsformen (RF), successionsordningen<br />
(SO), tryckfrihetsförordningen (TF)<br />
<strong>och</strong> yttrandefrihetsgrundlagen (YFG). Alla dessa<br />
grundlagar har betydelse för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, några av<br />
dem dessutom direkt <strong>och</strong> på ett speciellt sätt.<br />
Grundläggande föreskrifter om religionsfriheten<br />
finns i 1974 års regeringsform. Där framgår att föreskrifter<br />
om trossamfund bara kan ges i lag. Då riksdagen<br />
stiftar, ändrar eller upphäver sådan lag krävs att<br />
besluten fattas genom två likalydande riksdagsbeslut<br />
med mellanliggande val. Beslut kan fattas vid ett tillfälle,<br />
men bara om minst tre fjärdedelar av de röstande<br />
<strong>och</strong> mer än hälften av ledamöterna är ense om beslutet.<br />
Bestämmelser om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska ges i lag om de<br />
avser grunderna för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som trossamfund.<br />
Annan lagstiftning som rör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, till exempel<br />
kulturminneslagen <strong>och</strong> begravningslagen, berörs<br />
inte. De beslutas på det sätt som normalt tillämpas för<br />
sådan lagstiftning.<br />
Av regeringsformen framgår också att en förvaltningsuppgift<br />
kan överlämnas till olika juridiska personer,<br />
bland annat till ett trossamfund.<br />
I successionsordningen regleras regentens, prinsars<br />
<strong>och</strong> prinsessors tro.<br />
NOTERAT<br />
samfundens<br />
uppbördshjälp<br />
Utöver svenska <strong>kyrkan</strong> har följande trossamfund<br />
beviljats statlig hjälp med uppbörd av medlems- <strong>och</strong><br />
kyrko avgifter:<br />
· svenska missions<strong>kyrkan</strong><br />
· svenska alliansmissionen<br />
· svenska Baptistsamfundet (sB)<br />
· Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong> (EFk)<br />
· romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> i sverige (genom stockholms<br />
katolska stift)<br />
· Frälsningsarmén<br />
· metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige<br />
· Pingst – fria församlingar i samverkan<br />
· syrisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i sverige<br />
· Bosniakiska islamiska samfundet<br />
Bildandet av trossamfundet Equmenia<strong>kyrkan</strong> har lett<br />
till att uppbördshjälpen ges till denna kyrka i stället<br />
för svenska missions<strong>kyrkan</strong>, svenska Baptistsamfundet<br />
(sB) <strong>och</strong> metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige.<br />
Lag om trossamfund<br />
I lagen om trossamfund definieras ett trossamfund som<br />
en gemenskap för religiös verksamhet, i vilken det ingår<br />
att anordna gudstjänst. Ingen är skyldig att tillhöra<br />
något trossamfund. Barn som har fyllt 12 år kan inte<br />
50 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
inträda i eller utträda ur ett trossamfund utan eget samtycke.<br />
Redan av denna lag framgår att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är<br />
ett registrerat trossamfund med den rättskapacitet som<br />
detta ger. I motsats till övriga samfund berörs därför<br />
inte <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> av merparten krav <strong>och</strong> villkor som<br />
är förknippade med registrering av ett trossamfund.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har genom lagen om trossamfund<br />
en lagstadgad rätt till kostnadsfri hjälp av staten med<br />
beräkning, debitering, uppbörd <strong>och</strong> redovisning av<br />
dem som tillhör trossamfundet. Övriga registrerade<br />
trossamfund kan beviljas uppbördshjälp, men inte<br />
kostnadsfritt. I gengäld har dessa samfund statsbidrag<br />
till sin verksamhet.<br />
Lagar om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Den lag om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som kom till i samband<br />
med millennieskiftets reform ska inte förväxlas med<br />
den lag med samma namn som riksdagen beslutade i<br />
samband med 1982 års kyrkomötesreform. 1982 års<br />
lag reglerade relationen mellan staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
inom ett bevarat samband. Den lag som trädde i<br />
kraft den 1 januari 2000 är en kortfattad <strong>och</strong> inte detaljerad<br />
ramlag som beskriver några av grunderna för det<br />
trossamfund som övergår till en friare, för att inte säga<br />
fri, relation till staten.<br />
I den nuvarande lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> sägs att<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är ett evangelisk-lutherskt trossamfund<br />
som framträder som församlingar <strong>och</strong> stift, men<br />
som även har nationella organ. Det konstateras också<br />
att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en öppen folkkyrka, som i samverkan<br />
mellan en demokratisk <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ämbete bedriver en rikstäckande verksamhet.<br />
Denna identitetsbeskrivning är beslutad i samförstånd<br />
mellan staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Det är på denna<br />
grund som staten inte gjort anspråk på vare sig den<br />
kyrkliga egendomen eller på rätten att besluta om denna.<br />
Om prästlönetillgångarna gäller emellertid enligt<br />
lag att de ska bidra till de ekonomiska förutsättningarna<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s förkunnelse. Endast avkastningen<br />
får användas. De ska förvaltas som självständiga<br />
förmögenheter.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s karaktär som en öppen, demokratisk<br />
<strong>och</strong> rikstäckande folkkyrka är ett av skälen till att<br />
staten kunnat lagstifta om att var <strong>och</strong> en som tillhör<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska betala kyrkoavgift <strong>och</strong> att staten<br />
kostnadsfritt ska svara för uppbörden av denna avgift.<br />
Lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> klargör församlingens<br />
ställning som den lokala enheten inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
stiftets ställning som den regionala enheten med<br />
uppgift att främja <strong>och</strong> ha tillsyn över församlingslivet,<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
kyrkomötets ställning som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s högsta beslutande<br />
organ samt biskoparnas ställning.<br />
Det svåraste begreppet är ”rikstäckande”. Hur<br />
tät <strong>och</strong> intensiv måste verksamheten vara för att den<br />
ska anses ”täcka” ett område? Betyder begreppet att<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> måste hålla fast vid den territorialförsamlingsprincip<br />
som innebär att varje kvadratmeter<br />
av Sverige ingår i en församling i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>? Här<br />
sticker ett mått av ofrihet i reformen fram. För att till<br />
exempel införa ett fritt val av församlingstillhörighet<br />
måste <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> vända sig till staten <strong>och</strong> begära<br />
en lagändring.<br />
Av lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> framgår att den statliga<br />
offentlighetsprincipen fortfarande gäller allmänna<br />
handlingar som förvaras hos <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Det<br />
gäller handlingar från tiden före den 1 januari 2000,<br />
handlingar som rör begravningsverksamheten samt<br />
handlingar som gäller fördelning <strong>och</strong> användning av<br />
den kyrkoantikvariska ersättningen. Ärenden som rör<br />
sådana handlingar ska prövas enligt bestämmelserna i<br />
tryckfrihetsförordningen, offentlighets- <strong>och</strong> sekretesslagen<br />
<strong>och</strong> offentlighets- <strong>och</strong> sekretessförordningen.<br />
Vid ett överklagande går därför dessa ärenden till allmän<br />
förvaltningsdomstol, inte <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd.<br />
Utöver detta finns en offentlighetsprincip som i princip<br />
motsvarar den statliga, men som är beslutad av<br />
kyrkomötet. Rätten att ta del av handlingar får bara<br />
begränsas av hänsyn till skyddet för enskildas personliga<br />
<strong>och</strong> ekonomiska förhållanden, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ekonomiska intresse eller något synnerligen väsentligt<br />
intresse. Vad detta närmare innebär regleras i kyrkoordningen.<br />
Särskilda bestämmelser finns också beträffande <strong>kyrkan</strong>s<br />
arkiv, överprövningsmöjligheterna inom <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s skyldighet att lämna uppgifter till<br />
det register som regleras i lag om trossamfund.<br />
Då reformen genomfördes var det också nödvändigt<br />
med en särskild lag om införande av lagen om <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Den behandlade rättigheter <strong>och</strong> skyldigheter i<br />
samband med införandet av de nya relationerna mellan<br />
staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Frågor som togs upp var<br />
hur pågående ärenden skulle hanteras vidare, kyrkomötets<br />
beslutsbefogenheter före den 1 januari 2000 då<br />
det gällde bland annat den kommande <strong>organisation</strong>en,<br />
rätten till ledighet för förtroendevalda samt egendomsfrågor.<br />
Knuten till övergången var också en lag om <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s personal som klargjorde att reformen arbetsrättsligt<br />
innebar en verksamhetsövergång, att rättigheter<br />
<strong>och</strong> skyldigheter från anställningsavtalen skulle<br />
följa med vid denna verksamhetsövergång <strong>och</strong> de pen-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 51
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
sionsåtaganden som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> hade i förhållande<br />
till de anställda.<br />
Begravningslagen<br />
Begravningslagen gäller begravningsverksamheten.<br />
Med detta menas åtgärder som har ett direkt samband<br />
med förvaltningen av de allmänna begravningsplatserna,<br />
däremot inte begravningsgudstjänsterna <strong>och</strong> den<br />
själavård som är kopplad till en begravning. Begravningsverksamheten<br />
regleras i begravningslagen.<br />
Det lokala ansvaret för begravningsverksamheten<br />
har huvudmannen för denna verksamhet, i det helt<br />
övervägande antalet fall en församling eller kyrklig<br />
samfällighet inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Av 733 huvudmän<br />
finns 731 i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
NOTERAT<br />
Begravningsavgiften 2013<br />
Begravningsavgiften skiftar starkt. den genomsnittliga<br />
begravningsavgiften är 2013 25 öre per<br />
skattekrona, alltså 0,25 procent av den kommunalt<br />
beskattningsbara inkomsten. den lägsta, 0,065 procent,<br />
har stockholms kommun.<br />
av svenska <strong>kyrkan</strong>s församlingar har danderyd,<br />
tyresö <strong>och</strong> Lidingö församlingar i stockholms stift<br />
samt skeda-slaka kyrkliga samfällighet i Linköpings<br />
stift den lägsta, nämligen 0,09 procent. de högsta<br />
har övre Älvdals församling i karlstads stift med 0,76<br />
procent.<br />
det finns flera förklaringar till skillnaderna: befolkningsunderlaget<br />
<strong>och</strong> dess åldersfördelning, skattekraft,<br />
antalet begravningsplatser, deras storlek <strong>och</strong><br />
avståndet mellan dem, graden av samverkan mellan<br />
närliggande begravningshuvudmän, investeringar <strong>och</strong><br />
gravskötselskuld samt antalet gravsättningar, men<br />
också ledarskap <strong>och</strong> effektivitet, liksom givetvis den<br />
ambitionsnivå man valt.<br />
Regeringen kan också besluta att en kommun ska vara<br />
huvudman. Det har skett beträffande Stockholm <strong>och</strong><br />
Tranås. I Stockholm har kommunen sedan 1886 haft<br />
ansvaret för den största delen av begravningsverksamheten.<br />
Den som är huvudman för begravningsverksamheten<br />
har också en skyldighet att svara för<br />
begravningsplatser för icke kristna trosbekännare. Begravningsverksamheten<br />
finansieras genom en särskild<br />
begravningsavgift. Avgiften är proportionell <strong>och</strong> fastställs<br />
enligt följande:<br />
För medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> fastställs avgiften<br />
av den kyrkliga huvudmannen. Hittills har begravningsavgiften<br />
varit en del av kyrkoavgiften, men efter<br />
beslut av 2012 års riksdag kommer kyrkoavgift <strong>och</strong> begravningsavgift<br />
att redovisas <strong>och</strong> tas ut separat även<br />
för medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
För dem som inte är medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
men som är folkbokförda inom en kyrklig huvudmans<br />
område fastställs begravningsavgiften av Kammarkollegiet<br />
efter förslag från den kyrkliga huvudmannen.<br />
I Stockholms <strong>och</strong> Tranås bestämmer kommunerna<br />
själva begravningsavgiften.<br />
Det begrepp som används i lagstiftningen för ett område<br />
med gravar är begravningsplats. En kyrkogård är<br />
en begravningsplats i anslutning till en kyrka.<br />
Clearing av kostnaderna sker mellan huvudmännen<br />
om den avlidne begravs av någon annan huvudman än<br />
den där den avlidne var folkbokförd. Clearingtaxan<br />
beslutas av Kammarkollegiet <strong>och</strong> avser såväl de kyrkliga<br />
huvudmännen som Stockholms <strong>och</strong> Tranås kommuner.<br />
Ett clearingsystem tillämpas inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
beträffande kostnader som hör samman med begravningsgudstjänsten,<br />
men då är det kyrkostyrelsen som<br />
beslutar om taxan.<br />
Tjänster som ingår i begravningsavgiften är gravplats<br />
under 25 år, gravsättning, vissa transporter, kremering,<br />
lokal för förvaring <strong>och</strong> visning av stoftet samt<br />
lokal för begravningsceremoni (vid behov utan religiösa<br />
symboler). Samma tjänster ska tillhandahållas när<br />
ett dödfött barn gravsätts, kremeras eller bereds gravplats.<br />
Gravrätt ska i fortsättning kunna upplåtas med begränsningar.<br />
Då det sker ska huvudmannen ansvara för<br />
att gravplatsen hålls i ordnat <strong>och</strong> värdigt skick. Den bestämmelsen<br />
är ny, beslutad 2012, <strong>och</strong> beror främst på<br />
de nya gravskick som vuxit fram under senare år <strong>och</strong><br />
som gör att det kan vara mest praktiskt <strong>och</strong> naturligt<br />
att huvudmännen <strong>och</strong> inte gravrättsinnehavarna har<br />
detta skötselansvar.<br />
Begravningslagen säger också att det är kommunen<br />
som ska svara för begravningen om det inte finns någon<br />
som är beredd att ta detta ansvar.<br />
Skötseln av själva gravplatsen är ett ansvar för gravrättsinnehavaren.<br />
Kommunen kan också vid behov<br />
bevilja ekonomiskt bistånd, tidigare socialbidrag, till<br />
begravning, inklusive arvode till begravningsförrättare<br />
för den som inte tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Huvudmannen ska medla vid tvister mellan de anhöriga.<br />
Det är inte sagt i lagen vilken person som ska<br />
leda medlingen. Det kan vara en präst, men också någon<br />
annan anställd hos begravningshuvudmannen eller<br />
någon som anlitas av denne. Samverkan kan förekomma<br />
över pastorats- <strong>och</strong> församlingsgränserna. Det<br />
bör emellertid påpekas att det inte är lämpligt att medlingen<br />
sköts av den präst som ska tjänstgöra vid den<br />
52 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
aktuella begravningsgudstjänsten, eftersom medlaren<br />
kan komma att förknippas med utgången av medlingen.<br />
Om medlingen inte lyckas överlämnas ärendet till<br />
länsstyrelsen för avgörande. Länsstyrelsens beslut kan<br />
överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.<br />
Stoft <strong>och</strong> aska får gravsättas på annan plats än begravningsplats<br />
bara om länsstyrelsen gett tillåtelse till<br />
detta.<br />
Stoft <strong>och</strong> aska får inte flyttas om det inte finns särskilda<br />
skäl. Om detta beslutar huvudmannen, men beslutet<br />
kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.<br />
Enskilda begravningsplatser får bara anordnas om<br />
det finns särskilda skäl <strong>och</strong> då enbart av stiftelser <strong>och</strong><br />
trossamfund. Tillstånd ges av länsstyrelsen.<br />
Länsstyrelsen har ansvaret för tillsyn av hur begravningsverksamheten<br />
sköts. Sedan 2000 finns också begravningsombud<br />
som utses av länsstyrelsen. Begravningsombudens<br />
främsta uppgift är att bevaka deras<br />
intressen som inte tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. 2012 års<br />
riksdag beslutade att länsstyrelsens tillsyn ska förtydligas<br />
<strong>och</strong> stärkas. Kraven på de av länsstyrelsen förordnade<br />
begravningsombuden ska utökas <strong>och</strong> förtydligas.<br />
Tillsynen koncentreras till sju länsstyrelser, som alltså<br />
får tillsynsansvaret inom ett större område än bara det<br />
egna länet. Det är länsstyrelserna i Stockholms, Östergötlands,<br />
Skåne, Västra Götalands, Dalarnas, Västernorrlands<br />
<strong>och</strong> Norrbottens län.<br />
Regeringen tog i sin proposition till riksdagen inte<br />
upp utredningsförslagen om en enhetlig begravningsavgift<br />
<strong>och</strong> en huvudman för begravningsverksamheten<br />
i varje kommun. Regeringen har föreslagit att en enhetlig<br />
begravningsavgift för alla huvudmän i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>, det vill säga alla begravningshuvudmän utöver<br />
Stockholms <strong>och</strong> Tranås kommuner. Förslaget innebär<br />
att huvudmännen redovisar sina kostnader till kyrkostyrelsen.<br />
Efter förslag från kyrkostyrelsen föreslås<br />
Kammarkollegiet besluta om avgiftens storlek, fortfarande<br />
som en andel av den skattskyldiges inkomst. Fördelningen<br />
av inkomna avgifter mellan huvudmännen<br />
sker genom kyrkostyrelsens försorg.<br />
Ett av skälen till den föreslagna ordningen är de förändringar<br />
som planeras inom folkbokföringen <strong>och</strong><br />
som innebär att församlingen inte kommer att ha några<br />
uppgifter om dem som inte tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> men<br />
som bor inom församlingens område. Förslaget om en<br />
över hela landet (utom i Stockholm <strong>och</strong> Tranås) enhetlig<br />
begravningsavgift har mött starka invändningar i<br />
remissbehandlingen. Dels skulle en sådan ändring ge<br />
olika begravningsavgift hos kommunala <strong>och</strong> kyrkliga<br />
huvudmän. Förslaget är också utformat så att alla incitament<br />
för en rationell <strong>och</strong> kostnadseffektiv verksamhet<br />
skulle tas bort.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
Bland de ytterligare förslag som kan komma inom<br />
kort finns möjligheten att återvinna metalldelar i form<br />
av metallproteser som blir kvar efter en kremering <strong>och</strong><br />
grunderna för bedömning av nya begängelsemetoder.<br />
Gravskick i förändring<br />
Under 1900-talet har kremation vuxit till att bli ett allt<br />
vanligare gravskick. Det finns nu ett 70-tal krematorier,<br />
mycket ojämnt fördelade över landet.<br />
1979 passerade andelen kremationer 50 procent av<br />
antalet begravningar i landet. 2012 kremerades 77,9<br />
procent av alla avlidna, på orter med eget krematorium<br />
83,3 procent <strong>och</strong> på ett tiotal orter till <strong>och</strong> med över<br />
90 procent. 2012 innebar ett trendbrott genom nedgången<br />
med en procent i den totala andelen kremerade.<br />
Den främsta anledningen är sannolikt att den andel av<br />
befolkningen som har sin bakgrund utomlands ökar<br />
bland de avlidna. På orter utan eget krematorium var<br />
siffran 73,7 procent, men det är å andra sidan på dessa<br />
orter som den snabbaste ökningen sker nu.<br />
Det finns i dag gravsättningsmöjligheter av många<br />
slag, med gravrätt eller utan gravrätt:<br />
• Med gravrätt finns urn- <strong>och</strong> kistgravplatser. Det kan<br />
för urnor vara en urngravplats, en urnkammare, en<br />
urnmur, ett kolumbarium eller en familjegravplats.<br />
Placering i en urnmur eller ett kolumbarium innebär<br />
att urnorna placeras i var sin nisch. Kolumbariet under<br />
Gustav Vasa kyrka i Stockholm är störst i Norden<br />
<strong>och</strong> det första i Sverige då det byggdes 1924. För<br />
kistor kan nedsättning ske i ett kistgravsområde eller<br />
en kistgravplats. Alltid då gravrätt finns kan de anhöriga<br />
<strong>och</strong> andra delta vid gravsättningen.<br />
• Utan gravrätt kan gravsättning ske i en minneslund.<br />
Det vanligaste är att en urna med aska sätts ned i<br />
minneslunden, men det finns också kistminneslunder.<br />
Gravsättningen sker då anonymt. De anhöriga<br />
eller andra personer kan då inte delta. Det finns heller<br />
ingen gravvård. Den plats där urnan eller kistan<br />
satts ned är alltså inte känd.<br />
• Det finns också en variant utan gravrätt som kallas<br />
askgravlund. Där finns en gemensam gravvård för<br />
flera eller alla gravar. Anhöriga kan delta vid gravsättningen.<br />
Platsen är alltså känd. Makar kan normalt<br />
inte vila i samma grav om de inte avlidit samtidigt.<br />
Beträffande askgravlundar finns det lokala<br />
variationer. En del askgravlunder kallas dessutom<br />
minneslund.<br />
• Utöver dessa gravskick, givetvis utan gravrätt, finns<br />
också spridning av aska i havet, i en insjö eller i<br />
skogsmark. Detta fordrar dock godkännande i varje<br />
enskilt fall av länsstyrelsen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 53
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
Det förekommer också, men tämligen sällan, att en eller<br />
flera kistor placeras i en gravkammare. Av dem som<br />
kremeras sätts ungefär en tredjedel i minneslund. På<br />
två tredjedelar av begravningsplatserna i Sverige finns<br />
det minneslundar. Beroende av gravskick finns möjlighet<br />
att placera blommor vid graven eller på en för begravningsplatsen<br />
gemensam blomsterplats.<br />
Kulturminneslagen<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har en stor kulturskatt. De viktigaste<br />
kulturklenoderna finns bland kyrkobyggnaderna <strong>och</strong><br />
deras inventarier <strong>och</strong> på kyrkogårdarna. Kraven på<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> att sköta kyrkor <strong>och</strong> andra viktiga kulturminnen<br />
är omfattande <strong>och</strong> krävande. De finns fastlagda<br />
i kulturminneslagens fjärde kapitel, som handlar<br />
om kyrkobyggnader, kyrkotomter, kyrkliga inventarier<br />
<strong>och</strong> begravningsplatser (sammantaget kallade kyrkliga<br />
kulturminnen).<br />
De kyrkor som omfattas av tillståndsplikt enligt kulturminneslagen<br />
är de som invigts för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
gudstjänst före den 1 januari 2000 <strong>och</strong> som då ägdes<br />
eller förvaltades av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. De är till antalet<br />
2 955 av de totalt 3 385 kyrkobyggnader som den 1 januari<br />
2012 fanns i kyrkobyggnadsregistret. Kyrkobyggnader,<br />
kyrkotomter <strong>och</strong> begravningsplatser ska<br />
enligt kulturminneslagen vårdas <strong>och</strong> underhållas så att<br />
deras kulturhistoriska värde inte minskas.<br />
Om de är från tiden till <strong>och</strong> med 1939 får de inte<br />
ändras på något väsentligt sätt utan tillstånd från länsstyrelsen.<br />
Riksantikvarieämbetet kan också besluta om<br />
att samma regler ska gälla för kyrkobyggnader, kyrkotomter<br />
<strong>och</strong> begravningsplatser från tiden efter 1939.<br />
Sådana beslut har under tiden 2000–11 fattats i 35 fall,<br />
av vilka 33 rörde kyrkor som 2000 ägdes av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Den yngsta av dessa kyrkor är Charlottensbergs<strong>kyrkan</strong>,<br />
en distriktskyrka i Motala församling,<br />
Linköpings stift, invigd så sent som 1988.<br />
Inventarier ska förvaras <strong>och</strong> vårdas väl. Enligt kulturminneslagen<br />
ska två personer ha ett särskilt ansvar<br />
för kyrkobyggnadens, kyrkotomtens <strong>och</strong> begravningsplatsens<br />
inventarier. Det ska också finnas en förteckning<br />
över inventarier <strong>och</strong> stiftet ska minst vart sjätte år<br />
kontrollera att alla föremål finns kvar. Samma kontroll<br />
ska ske vid byte av någon av de två som getts detta ansvar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har bestämt att det är kyrkoherden<br />
<strong>och</strong> en kyrkvärd, skriven i församlingen, som ska<br />
bära ansvaret för denna förteckning. Sedan 2011 pågår<br />
ett projekt för att skapa ett digitalt, nationellt inventarieregister.<br />
Länsstyrelsens tillstånd krävs för att sälja inventarier<br />
som finns på förteckningen <strong>och</strong> för att reparera el-<br />
ler ändra dem eller flytta dem från den plats där de sedan<br />
gammalt hör hemma.<br />
Länsstyrelsens <strong>och</strong> Riksantikvarieämbetets beslut kan<br />
överklagas, normalt hos allmän förvaltningsdomstol.<br />
Kulturminnesvården sköts alltså i samverkan mellan<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> de kulturvårdande myndigheterna.<br />
I kulturminneslagen sägs till <strong>och</strong> med att alla bär<br />
ansvaret för vården av kulturmiljön. Vården av kyrkobyggnader,<br />
kyrkogårdar <strong>och</strong> inventarier är ofta komplicerad<br />
<strong>och</strong> fordrar expertkunskaper. Sådan expertis<br />
finns hos Riksantikvarieämbetet, länsstyrelserna <strong>och</strong><br />
länsmuseerna. Vissa stift har också stiftsantikvarier.<br />
Enligt kulturminneslagen har <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> rätt<br />
till viss ersättning av staten för kulturhistoriskt motiverade<br />
kostnader i samband med vård <strong>och</strong> underhåll<br />
av de kyrkliga kulturminnena, så kallad kyrkoantikvarisk<br />
ersättning. Ersättningen ska fördelas av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Den fördelas mellan stiften av kyrkostyrelsen.<br />
Församlingarna kan söka bidrag hos stiftsstyrelsen.<br />
Den kyrkoantikvariska ersättningen kompenserar<br />
<strong>kyrkan</strong> för de merkostnader som vården av de historiskt<br />
värdefulla kyrkobyggnaderna, inventarierna <strong>och</strong><br />
kyrkogårdarna innebär. Ersättningens storlek framgår<br />
inte av lagen utan fastställs för varje budgetår av riksdagen.<br />
Hittills har emellertid besluten omfattat flera år.<br />
Sedan 2009 är ersättningen 460 miljoner kronor, vilket<br />
är det belopp som 1996 – i dåvarande penningvärde<br />
– bedömdes vara <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s merkostnader. Statens<br />
ersättning till <strong>kyrkan</strong> började inte heller betalas ut<br />
förrän två år efter övertagandet. Från 50 miljoner 2002<br />
nådde inte den beslutade ersättningen nivån 460 miljoner<br />
kronor förrän 2009, vilket också ledde till en ekonomisk<br />
urholkning. Å andra sidan har <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
under de allra senaste åren inte fullt ut använt den anslagna<br />
summan.<br />
Den första uppgörelsen sträckte sig fram till 2009<br />
<strong>och</strong> den som nu gäller fram till 2014. Dessförinnan ska<br />
samtal föras mellan staten <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> för nästa<br />
femårsperiod. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s långsiktiga ansvarstagande<br />
för kyrkobyggnaderna ska utredas. Detta arbete<br />
ska vara klart 2016.<br />
För församlingarna har ersättningen varit betydelsefull.<br />
Det genomsnittliga bidrag som har betalats ut har<br />
varit närmare 50 procent av de totala kostnaderna för<br />
de projekt som beviljats ersättning.<br />
54 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
NOTERAT<br />
rundvandring i<br />
departementen<br />
i mer än hundra år låg de kyrkliga frågorna i regerings<br />
kansliet hos Ecklesiastikdepartementet. detta<br />
departement hade kommit till som ett av de sju<br />
departement som genom 1840 års reform ersatte de<br />
fyra kungliga expeditionerna.<br />
därefter har de funnits i Utbildnings-, kommun-,<br />
civil- <strong>och</strong> kulturdepartementen – för att nu ligga i<br />
socialdepartementets famn.<br />
kyrkofrågorna tillhör numera, efter de första mer än<br />
hundra årens stabilitet, de frågor som vid rege ringsbildningar<br />
<strong>och</strong> regeringsombildningar kan placeras på<br />
ett departement eller ett statsråd mer av hänsyn till<br />
personligt intresse än departementstill hörighet.<br />
Andra lagar<br />
Förvaltningslagen reglerar hur ärenden hos myndigheter<br />
ska handläggas <strong>och</strong> vilken service som ska ges till<br />
dem som berörs. Förvaltningslagen gäller inom begravningsverksamheten.<br />
En annan viktig lag är personuppgiftslagen.<br />
Rättegångsbalken har stor betydelse i ett för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> viktigt avseende. En präst, eller en annan person<br />
som har motsvarande ställning (vilket kan läsas<br />
som diakon), får inte höras som vittne om något som<br />
kommit fram under bikt eller enskild själavård.<br />
Registrerade trossamfund ska i likhet med ideella<br />
föreningar ha en begränsad skattskyldighet. Detta gäller<br />
i fråga om inkomst- <strong>och</strong> mervärdesskatt för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s del både trossamfundet i stort <strong>och</strong> dess<br />
stift, församlingar <strong>och</strong> samfälligheter. Ett registrerat<br />
trossamfund ska inte heller betala fastighetsskatt för<br />
en byggnad eller en tomt som till övervägande del används<br />
i verksamheten.<br />
Lagen om offentlig upphandling gällde tidigare för<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i fråga om begravningsverksamheten,<br />
men inte i övrigt. Sedan 2007 omfattas <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
inte alls av denna lag, men de statliga bestämmelserna<br />
kan vara vägledande då kyrkoordningens bestämmelser<br />
om upphandling tillämpas.<br />
Givetvis gäller den generellt verkande lagstiftningen<br />
i övrigt <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Några exempel:<br />
• Som arbetsgivare omfattas man av medbestämmandelagen<br />
(MBL), lagen om anställningsskydd (LAS), liksom<br />
arbetsmiljölagen <strong>och</strong> arbetsmiljöförordningen.<br />
• Det finns också generell lagstiftning som rör den ekonomiska<br />
förvaltningen, till exempel den omfattande<br />
skattelagstiftningen, bokföringslagen, revisionslagen<br />
<strong>och</strong> årsredovisningslagen<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
• Som mark- <strong>och</strong> fastighetsägare har man att följa till<br />
exempel miljöbalken <strong>och</strong> plan- <strong>och</strong> bygglagen (PBL),<br />
den fastighetsrättsliga lagstiftningen <strong>och</strong> hyreslagen.<br />
• De många kyrkliga stiftelserna gör att stiftelselagstiftningen<br />
är viktig.<br />
• Ord, musik, bild <strong>och</strong> film används i en mycket stor<br />
omfattning, vilket regleras i den upphovsrättsliga<br />
lagstiftningen.<br />
Om konflikter uppstår mellan kyrkoordningen <strong>och</strong><br />
lagstiftningen gäller lagstiftningen, men det har varit<br />
en självklar utgångspunkt vid utformningen av kyrkoordningen<br />
att dess regler ska rymmas inom den svenska<br />
lagstiftningens ramar.<br />
Statliga myndigheter<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har relationer med snart sagt hela det<br />
svenska samhällsmaskineriet. Numera finns det dock<br />
ett fåtal större frågor om trossamfunden som behandlas<br />
av regering <strong>och</strong> riksdag.<br />
Riksdagen stiftar lag. Likaså bär riksdagen ansvaret<br />
för beslut om statsbudgeten. De två utskott i riksdagen<br />
som oftast kommer i kontakt med trossamfunden är<br />
konstitutions- <strong>och</strong> kulturutskotten.<br />
Propositioner till riksdagen utarbetas under regeringens<br />
ledning i Regeringskansliet. Ansvaret inom<br />
regeringen för frågor som direkt berör trossamfunden<br />
ligger i Socialdepartementet hos ett av statsråden där.<br />
Ansvaret innefattar begravningsverksamheten. Den<br />
ansvarige ministern leder också regeringens råd för<br />
kontakter med trossamfunden (Trossamfundsrådet)<br />
som sammanträder några gånger per år.<br />
Den kyrkliga kulturminnesvården faller på Kulturdepartementet.<br />
Utrikesdepartementet har ansvar för<br />
internationellt utvecklingssamarbete, där trossamfunden<br />
tillhör de större bistånds<strong>organisation</strong>erna. Justitiedepartementet<br />
hanterar grundlagsfrågor, men också<br />
särskild lagstiftning av intresse, till exempel i fråga om<br />
tystnadsplikt, offentlighet <strong>och</strong> sekretess samt vigselrätt.<br />
Finansdepartementet deltar i beredningen av alla<br />
ärenden som har ekonomiska konsekvenser, till exempel<br />
i samband med statsbudgeten. Där finns också<br />
skatte lagstiftning, frågor om skatte- <strong>och</strong> avgiftsuppbörd<br />
<strong>och</strong> folkbokföring.<br />
Vad gäller de centrala statliga myndigheterna har<br />
även efter stat-kyrkareformen Kammarkollegiet uppgifter<br />
som rör trossamfunden. Det kan till exempel<br />
gälla stiftelsefrågor, ändrad användning av församlingskyrkors<br />
<strong>och</strong> domkyrkors fastigheter <strong>och</strong> fastighetsfonder<br />
eller rätten till andel i avkastningen av<br />
prästlönetillgångar. Kammarkollegiet ansvarar också<br />
för beslut om begravningsavgift för dem som inte<br />
tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> för registrering av tros-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 55
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
samfund. Kammarkollegiet förordnar också vigselförrättare.<br />
Finns det någon ”kyrkomyndighet” under<br />
regeringen så är det närmast Kammarkollegiet.<br />
Andra centrala myndigheter som har särskilt starka<br />
beröringspunkter med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är Riksantikvarieämbetet<br />
(RAÄ) som svarar för kulturminnesvården,<br />
<strong>och</strong> Statens historiska museer med mycket stora<br />
samlingar av kyrkliga föremål, också från medeltiden.<br />
Sida (Swedish International Development Authority)<br />
har med sitt ansvar för internationellt utvecklingssamarbete<br />
ett nära samarbete med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Krisberedskapsmyndigheten<br />
(KBM) har det övergripande<br />
myndighetsansvaret för trossamfundens verksamhet<br />
i kris <strong>och</strong> krig. Skatteverket svarar för uppbörden av<br />
kyrkoavgift, hindersprövning, begravningsavgift <strong>och</strong><br />
vissa andra begravningsfrågor knutna till folkbokföringen<br />
sant folkbokföringen i stort. Lantmäteriverket<br />
blir ännu viktigare om staten lämnar församlingen som<br />
folkbokföringsenhet, vilket föreslagits. Med Statistiska<br />
Centralbyrån (SCB) samarbetar <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i<br />
fråga om statistik <strong>och</strong> datainsamling. Ungdomsstyrelsen<br />
(fram till 1996 Statens ungdomsråd) har kontakter<br />
med barn- <strong>och</strong> ungdomsverksamheten.<br />
Det finns också regionala <strong>och</strong> lokala statliga myndigheter<br />
som har kontakt med kyrkliga frågor. Särskilt<br />
gäller det länsstyrelserna, som svarar för uppgifter som<br />
gäller kulturminnesvården <strong>och</strong> begravningsverksamheten.<br />
Lokalt finns ett samarbete mellan kommunerna<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s församlingar, även om de senare<br />
från <strong>och</strong> med 2000 inte är kyrkliga kommuner.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kan bli föremål för intresse i vissa<br />
avseenden från flera granskande <strong>och</strong> rättsvårdande organ,<br />
exempelvis Riksrevisionen 12 <strong>och</strong> Justitieombudsmannen<br />
(JO) i fråga om områden där <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
utför samhällsuppgifter eller där statsbidrag utgår.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kan också granskas av Diskrimineringsombudsmannen.<br />
Nämnden för Statligt Stöd till Trossamfund (SST)<br />
intar en särställning. Den är en statlig myndighet under<br />
regeringen, men de berörda samfunden utser själva<br />
styrelsen. De facto fungerar SST också i viss mån som<br />
ett ekumeniskt <strong>och</strong> interreligiöst organ. SST svarar för<br />
fördelning <strong>och</strong> förmedling av statsbidrag, liksom för<br />
annat stöd än ekonomiskt till trossamfunden, särskilt<br />
vid nyetablering i Sverige. I uppgifterna ingår också<br />
samordning av samfundens krisberedskap, att vara<br />
en plats för dialog <strong>och</strong> att fungera som remiss- <strong>och</strong> expertorgan<br />
för trossamfunds- <strong>och</strong> religionsfrågor.<br />
SST fördelade 2011 drygt 48 miljoner kronor till trossamfunden.<br />
Av dessa gick 6 miljoner kronor till teologisk<br />
utbildning <strong>och</strong> andlig vård inom sjukvården. Övriga<br />
12 Riksrevisionen skiljer sig från övriga här uppräknade myndigheter<br />
genom att den är underställd riksdagen <strong>och</strong> inte regeringen.<br />
medel fördelas mellan de bidragsberättigade samfunden<br />
i förhållande till det antal personer de betjänar. 2012<br />
ökade statsbidraget till cirka 58 miljoner kronor. De<br />
statsbidragsberättigade kyrkorna <strong>och</strong> samfunden betjänade<br />
cirka 750 000 personer, varav de kristna cirka<br />
625 000 personer. De islamiska finns inom sex samarbets<strong>organisation</strong>er<br />
som betjänar cirka 110 000 personer.<br />
De judiska församlingarna inom Judiska centralrådet i<br />
Sverige betjänar cirka 9 000 personer. De buddhistiska<br />
samfunden <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>erna, samlade i Sveriges<br />
Buddhistiska Samarbetsråd, betjänar cirka 5 000 personer.<br />
»Betjänade» är en vidare definition än medlemmar.<br />
Den omfattar medlemmar <strong>och</strong> registrerade deltagare i<br />
verksamhet som organiseras av trossamfundet. Att man<br />
bytt beräkningsmetod beror på att inte minst invandrarsamfunden<br />
har en annan syn på vilka som tillhör samfundet<br />
än till exempel de klassiska frikyrkorna länge<br />
haft. Under senare decennier har dessutom också flera<br />
frikyrkor blivit mer ”folkkyrkliga” i sitt arbetssätt.<br />
Trossamfundet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> får inga statsbidrag<br />
via SST, men väl <strong>organisation</strong>er som verkar i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s tradition. Sådana är Evangeliska Fosterlands-<br />
Stiftelsen <strong>och</strong> Evangelisk Luthersk Mission-Bibeltrogna<br />
Vänner (ELM-BV). För <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> motsvaras<br />
statsbidragen av den fria uppbördshjälpen från staten.<br />
Värdet av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s uppbördshjälp är inte lätt<br />
att beräkna. SST har angett värdet till cirka 115 miljoner<br />
kronor, men också lägre bedömningar finns.<br />
De i särklass största bidragen från SST är <strong>organisation</strong>sbidrag<br />
(cirka 39 miljoner kronor), men samfunden<br />
kan också få lokalbidrag, etableringsbidrag <strong>och</strong><br />
särskilda utbildningsbidrag (som sammanlagt utgör<br />
cirka 3 miljoner kronor).<br />
I tabellen här intill har alla typer av anslag slagits<br />
samman. Siffrorna redovisar det sammanlagda statsbidraget,<br />
som alltså genom lokal-, etablerings- <strong>och</strong> utbildningsbidragen<br />
kan skifta något från år till år. Kursiva<br />
siffror betyder att uppgiften är mer osäker än övriga<br />
uppgifter. De danska, norska <strong>och</strong> isländska kyrkorna<br />
får också anslag från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Man ska inte blanda samman de trossamfund som<br />
regeringen beslutat ge rätt till statsbidrag <strong>och</strong> uppbördshjälp<br />
med av Kammarkollegiet registrerade trossamfund.<br />
De senare är en mycket blandad samling av<br />
samfund, somliga av dem sannolikt inte helt seriösa.<br />
Man måste dock vara registrerad för att kunna ansöka<br />
hos regeringen om rätt att få statsbidrag <strong>och</strong> uppbördshjälp.<br />
Utöver de samfund som redovisas i tabellen<br />
nedan är från 2013 Mandeiska Sabeiska samfundet<br />
bidragsberättigat. Under 2012 gick Metodist<strong>kyrkan</strong>,<br />
Baptistsamfundet <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Missions<strong>kyrkan</strong> samman<br />
i det trossamfund som nu heter Equmenia<strong>kyrkan</strong>.<br />
56 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
STATISTIK<br />
Statsbidragsberättigade trossamfund, antal betjänade<br />
2012 <strong>och</strong> bidrag 2011<br />
Källa: nämnden för statligt stöd till trossamfund, sst<br />
Trossamfund Antal<br />
betjänade<br />
2012<br />
Statsbidrag,<br />
kronor 2011<br />
anglikanska <strong>kyrkan</strong> 3 516 176 000<br />
ELm-Bibeltrogna vänner<br />
(ELm-Bv)<br />
2 840 195 000<br />
Estniska evangelisk-lutherska<br />
<strong>kyrkan</strong> i sverige<br />
4 719 211 000<br />
Lettiska evangelisk-lutherska<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
1 916 102 000<br />
Evangeliska Fosterlandsstiftelsen<br />
(EFs)<br />
44 486 2 542 000<br />
Frälsningsarmén 14 187 1 219 000<br />
islamiska församlingar 110 000 5 882 000<br />
Judiska församlingar 8 462 627 000<br />
metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige 5 436 374 000<br />
Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong> (EFk)<br />
ortodoxa <strong>och</strong> österländska<br />
kyrkor<br />
48 461 2 684 000<br />
– armeniska apostoliska<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
2 375 82 000<br />
– Bulgariska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 800 22 000<br />
– Eritreanska ortodoxa<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
2 666 94 000<br />
– Estniska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> – –<br />
– Etiopiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 2 870 176 000<br />
– Finska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 1 500 64 000<br />
– grekisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 17 500 651 000<br />
– koptiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 2 915 247 000<br />
– makedoniska ortodoxa<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
6 000 333 000<br />
– rumänska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 6 100 325 000<br />
– ryska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 1 500 123 000<br />
– serbiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> 27 855 1 341 000<br />
– svenska ortodoxa<br />
prosteriet<br />
2 174 117 000<br />
– syrisk-ortodoxa<br />
ärkestiftet/syriskortodoxa<br />
patriarkatets<br />
ställföreträdarskap<br />
50 396 1 904 000<br />
– österns assyriska kyrka 6 112 289 000<br />
Pingströrelsen 111 120 7 123 000<br />
romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> 100 522 3 886 000<br />
sjundedags<br />
adventistsamfundet<br />
3 712 237 000<br />
svenska alliansmissionen<br />
(sam)<br />
21 375 1 188 000<br />
svenska Baptistsamfundet<br />
(sB)<br />
27 372 1 581 000<br />
svenska missions<strong>kyrkan</strong> 108 713 7 282 000<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
Trossamfund Antal<br />
betjänade<br />
2012<br />
sveriges Buddhistiska<br />
samarbetsråd<br />
Ungerska protestantiska<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
Statsbidrag,<br />
kronor 2011<br />
4 812 304 000<br />
5 412 192 000<br />
danska <strong>kyrkan</strong> – 45 000<br />
norska <strong>kyrkan</strong> – 435 000<br />
isländska <strong>kyrkan</strong> – 20 000<br />
Totalt för samfunden 757 831 42 212 000<br />
teologiska institutioner 1 200 000<br />
andlig vård inom sjukvården 5 100 000<br />
SUMMA STATSBIDRAG 2011 48 512 000<br />
kyrkoordning för<br />
svenska <strong>kyrkan</strong><br />
”<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lagbok”<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s kyrkoordning, ”<strong>kyrkan</strong>s lagbok”,<br />
innehåller det mesta av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s regelverk.<br />
Kyrkoordningen kom till i samband med millennieskiftets<br />
stat-kyrkareform <strong>och</strong> trädde alltså i kraft den 1 januari<br />
2000.<br />
Kyrkoordningen övertog till stor del bestämmelserna<br />
i 1992 års kyrkolag.<br />
Det finns två slag av text i kyrkoordningen, dels inledningar<br />
till avdelningar <strong>och</strong> kapitel, dels själva regelverket<br />
som är de i avdelningar, kapitel <strong>och</strong> paragrafer<br />
fastlagda bestämmelserna.<br />
Den rättsliga skillnaden mellan dessa texter beskrivs<br />
i den introduktion som finns i den kommenterade utgåvan<br />
av kyrkoordningen. Inledningstexterna ger en bakgrund<br />
till bestämmelserna för att underlätta förståelsen<br />
av det omfattande regelverket. De är också auktoritativa<br />
uttryck för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s hållning i en rad viktiga<br />
teologiska frågor, men beslut fattas <strong>och</strong> prövas med bestämmelserna<br />
(uttryckta i paragrafer) som grund.<br />
Självfallet ska både de teologiskt övervägda inledningstexterna<br />
<strong>och</strong> de traditionellt juridiska formuleringarna<br />
i kyrkoordningens paragrafer ”vara uttryck<br />
för vad <strong>kyrkan</strong> tror, bekänner <strong>och</strong> lär”, som det står i<br />
introduktionen.<br />
Beslutsprövning <strong>och</strong> överklagande<br />
Vissa överklaganden regleras som nämnts i av riksdagen<br />
stiftad lag. Det finns emellertid också en generell<br />
bestämmelse i lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> av innebörd<br />
att det ska vara möjligt att få ett beslut i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
om utlämnande av <strong>kyrkan</strong>s handlingar prövat. I<br />
övrigt överlåter lagstiftarna till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> att<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 57
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
ange omfattning <strong>och</strong> utformning av överklagandemöjligheterna.<br />
Dessa framgår av kyrkoordningen.<br />
Första instans vid olika slag av överprövning är oftast<br />
stiftets domkapitel. Med hänsyn till detta är det<br />
obligatoriskt att i domkapitlet ha en ledamot som är<br />
jurist <strong>och</strong> dessutom är eller har varit domare.<br />
Det finns också tre av kyrkomötet valda nämnder<br />
som inte i något avseende är underställda kyrkostyrelsen<br />
eller något annat organ under kyrkomötet:<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ansvarsnämnd för biskopar ska<br />
pröva frågan om biskopars behörighet att utöva <strong>kyrkan</strong>s<br />
vigningstjänst. Ärenden kan tas upp efter en anmälan<br />
eller på initiativ av nämnden själv. Dessutom<br />
ska nämnden göra en behörighetsprövning i samband<br />
med biskopsval.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s valprövningsnämnd ska pröva<br />
överklaganden av val, även val av biskopsval, i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd ska överpröva<br />
beslut inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
All dessa tre nämnder ska ha en ordförande som är eller<br />
har varit ordinarie domare. Därutöver ingår både<br />
innehavare av det kyrkliga ämbetet <strong>och</strong> lekmän i Ansvarsnämnden<br />
för biskopar <strong>och</strong> Överklagandenämnden.<br />
I Valprövningsnämnden finns inte krav på någon<br />
ledamot som innehar vigningstjänst. De krav som ställs<br />
skiftar i övrigt något mellan nämnderna.<br />
Det finns olika typer av överprövning i det kyrkliga<br />
regelsystemet, nämligen beslutsprövning <strong>och</strong> överklagande.<br />
En begäran om beslutsprövning eller ett överklagande<br />
ska komma in till det organ som fattat beslutet<br />
senast tre veckor efter att den som överklagar fått<br />
del av beslutet.<br />
Beslutsprövning är en prövning av om ett beslut ska<br />
upphävas därför att<br />
• det inte kommit till i rätt ordning,<br />
• det avser något som inte är en angelägenhet för den<br />
församling, den samfällighet eller det stift där beslutet<br />
fattats,<br />
• det beslutande organet har överskridit sina befogenheter,<br />
• beslutet strider mot kyrkoordningen, någon annan<br />
kyrklig bestämmelse eller någon rättsregel som<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska följa.<br />
Beslutsprövning kan begäras av såväl enskilda medlemmar<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som bor i församlingen, samfälligheten<br />
eller stiftet som av en församling eller samfällighet.<br />
Begäran ställs till domkapitlet. Domkapitlet<br />
kan före sitt slutliga ställningstagande besluta att det<br />
överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla (så kal-<br />
lad inhibition). Domkapitlets beslut kan överklagas<br />
hos Överklagandenämnden. Rätt att överklaga har<br />
dels den som begärt beslutsprövning, dels – om domkapitlet<br />
upphäver beslutet – den instans som fattat det.<br />
Ett beslut kan överklagas i sak dels om det direkt<br />
framgår av kyrkoordningen att det är möjligt, dels om<br />
det i kollektivavtal framgår att det finns en sådan rätt.<br />
Det sker i första instans hos domkapitlet <strong>och</strong> vid överklagande<br />
hos Överklagandenämnden. Rätt att överklaga<br />
har normalt den som beslutet avser, men bara om<br />
beslutet har gått honom eller henne emot. Överklagandenämnden<br />
får besluta om inhibition. Om det beslut<br />
som fattats har skett i en stiftsstyrelse sker överprövningen<br />
direkt hos Överklagandenämnden.<br />
Ett ärende får prövas på nytt om det finns synnerliga<br />
skäl för detta eller om det finns godtagbara skäl för att<br />
den som överklagar inte kunnat göra detta i tid. Frågor<br />
om omprövning prövas av Överklagandenämnden.<br />
NOTERAT<br />
kyrkoordningen<br />
kyrkoordningen består av 14 avdelningar, närmare 60<br />
kapitel <strong>och</strong> över 800 paragrafer.<br />
grundläggande bestämmelser om svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s tro, bekännelse <strong>och</strong> lära finns i avdelning 1.<br />
Bestämmelser om svenska <strong>kyrkan</strong>s <strong>organisation</strong> <strong>och</strong><br />
ansvarsfördelningen i <strong>organisation</strong>en finns i avdelningarna<br />
2–4. svenska <strong>kyrkan</strong>s verksamhet behandlas<br />
i avdelningarna 5–13.<br />
Efter 2012 års kyrkomöte har alla alla kyrkoordningens<br />
bestämmelser om ekumenik samlats i ett<br />
eget kapitel. innehållet i det nya kapitlet kommer från<br />
14 olika kyrkoordningskapitel.<br />
Offentlighetsprincipen<br />
Enligt lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> avser rätten att ta del<br />
av <strong>kyrkan</strong>s handlingar var <strong>och</strong> en, oberoende av om<br />
man tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> eller ej.<br />
Följande handlingar omfattas av sekretess, vilket betyder<br />
att de är undantagna från offentlighet:<br />
1. Uppgifter som lämnats till biskop eller präst i bikt eller<br />
enskild själavård <strong>och</strong> diakon i enskild själavård.<br />
2. Uppgifter inom den församlingsvårdande verksamheten,<br />
liksom inom tillsyn <strong>och</strong> överprövning, om en<br />
enskilds personliga förhållanden.<br />
3. Uppgifter om enskilda givare inom insamlingsverksamheten.<br />
4. Uppgifter om en anställds eller förtroendevalds personliga<br />
förhållanden. Lön, förmåner <strong>och</strong> andra an-<br />
58 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ställningsvillkor omfattas inte av sekretessen. I vissa<br />
fall gäller sekretessen också uppgifter som lämnats<br />
i samband med rekrytering. Detsamma gäller uppgifter<br />
som framkommit vid antagning till uppdragen<br />
som präst eller diakon.<br />
5. Vissa uppgifter beträffande <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s affärs-<br />
<strong>och</strong> samarbetspartners.<br />
6. Uppgifter om enskilda i kyrkobokföringen.<br />
7. Uppgifter om säkerhets- <strong>och</strong> bevakningsåtgärder om<br />
syftet med åtgärden motverkas om uppgiften röjs.<br />
Beträffande punkterna 1-4 gäller att uppgifter kan röjas<br />
om det är uppenbart att det kan ske utan att personen<br />
eller denne närstående lider men.<br />
I tillsyn <strong>och</strong> överprövning (punkt 2) kan uppgifter<br />
röjas om det är nödvändigt för att tillsynen eller prövningen<br />
ska kunna ske eller om uppgiften tas med i ett<br />
beslut.<br />
Beträffande punkterna 5 <strong>och</strong> 6 gäller sekretess om<br />
det finns någon särskild anledning att tro att den partner<br />
eller enskilde det gäller lider skada om en uppgift<br />
röjs.<br />
Till detta kommer sekretess för personal i telefonväxel,<br />
vid upphandling, verksamhet i affärsverksamhet<br />
där <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har ett bestämmande inflytande,<br />
vid fackliga förhandlingar, vid behandling av person-<br />
FÖRDJUPNING<br />
tolkning <strong>och</strong> tillämpning av kyrkoordningen<br />
Förarbeten <strong>och</strong> praxis<br />
vid tolkningen av kyrkoordningen kan det ofta bli nödvändigt<br />
att gå till andra rättskällor. i den inledande text,<br />
kyrkoordningens bakgrund <strong>och</strong> tillämpning, som finns<br />
i Kyrkoordningen för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2010 med kommentarer<br />
<strong>och</strong> angränsande lagstiftning, pekas främst tre<br />
typer av rättskällor ut:<br />
Förarbeten. dit hör kyrkostyrelsens skrivelser till<br />
kyrkomötet <strong>och</strong> betänkandena från kyrkomötets utskott.<br />
när kyrkoordningen uttryckligen bygger på den statliga<br />
lagstiftningen blir också förarbetena till denna lagstiftning<br />
viktiga för tolkningen.<br />
Praxis i form av prejudikat, främst i form av beslut<br />
i svenska <strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd <strong>och</strong> svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s valprövningsnämnd. Även här gäller att beslut i<br />
motsvarande statliga organ blir av betydelse om kyrkoordningen<br />
uttryckligen bygger på den statliga lagstiftningen.<br />
Den rättsdogmatiska litteraturen. som möjliga rättskällor<br />
nämns här biskopsbrev, uttalanden från Biskopsmötet,<br />
de ekumeniska överenskommelserna <strong>och</strong> deras<br />
förarbeten.<br />
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
uppgifter <strong>och</strong> överföring av sekretess till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
från andra myndigheter. Adress, telefonnummer<br />
<strong>och</strong> liknande som kan antas leda till att den enskilde<br />
eller någon närstående utsättas för hot eller våld, eller<br />
lida annat allvarligt men, får enligt beslut av 2011 års<br />
kyrkomöte inte röjas.<br />
Förbuden gäller inte i förhållande till den enskilde<br />
personen själv eller om den enskilde medger att uppgiften<br />
ska kunna uppges. Vad gäller bikt <strong>och</strong> enskild själavård<br />
är emellertid förbudet att röja uppgifter absolut<br />
<strong>och</strong> inte heller den enskilde personen själv kan medge<br />
att uppgifter röjs. I dessa fall handlar det normalt också<br />
enbart om muntliga uppgifter som lämnas.<br />
I övrigt gäller följande:<br />
• Vissa sekretessbelagda uppgifter kan lämnas i samband<br />
med revision, tillsyn <strong>och</strong> överprövning. Då<br />
övergår ansvaret för sekretessen till det organ som<br />
tar emot uppgifterna.<br />
• Vissa sekretessbelagda uppgifter kan lämnas till en<br />
myndighet om uppgiftsskyldigheten är lagreglerad.<br />
• Uppgifter kan också lämnas till en arbetstagar<strong>organisation</strong><br />
om uppgifts- eller informationsplikten följer<br />
av lag eller avtal.<br />
• Under bestämda förhållanden kan uppgifter också<br />
lämnas till polis- <strong>och</strong> åklagarmyndighet, socialtjänsten<br />
<strong>och</strong> hälso- <strong>och</strong> sjukvårdsmyndigheterna.<br />
… <strong>och</strong> om man inte följer kyrkoordningen?<br />
trossamfundet svenska <strong>kyrkan</strong>, inklusive dess olika<br />
registrerade delar, ska följa bestämmelserna i kyrkoordningen.<br />
de som är anställda <strong>och</strong> förtroendevalda är i den<br />
meningen på olika sätt bundna till att följa kyrkoordningens<br />
bestämmelser.<br />
däremot är inte fristående kyrkliga <strong>organisation</strong>er<br />
utanför trossamfundet svenska <strong>kyrkan</strong> skyldiga att följa<br />
kyrkoordningen. stiftelser, ideella föreningar <strong>och</strong> företag<br />
har andra regler, fastlagda i lag eller i egna stadgar, att<br />
följa. i vissa fall kan en enskild person vara bunden av<br />
kyrkoordningens bestämmelser, till exempel i fråga om<br />
medlemskap, rösträtten <strong>och</strong> rätten att få beslut av kyrkliga<br />
organ prövade i högre instans.<br />
vad händer då om man inte följer kyrkoordningen? den<br />
frågan är svårare att svara på. domkapitlets ingripanden<br />
har oftast den formen att de syftar till att undvika<br />
upprepning. om någon begär beslutsprövning eller<br />
överklagar ett beslut i sak kan det upphävas. normalt<br />
respekteras ett sådant beslut av det organ som drabbats<br />
av det. domkapitlet kan också i sin roll som tillsynsorgan<br />
påpeka brister i ett beslut.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 59
svEnska <strong>kyrkan</strong>s rÄttsordning<br />
överklagar ingen står beslutet normalt fast, på<br />
samma sätt som i motsvarande fall i en kommun. om<br />
beslutsorganen flera gånger bryter mot kyrkoordningens<br />
bestämmelser är den viktigaste korrigeringsmöjligheten<br />
att de nomineringsgrupper som står bakom valet av<br />
förtroendevalda eller väljarna själva reagerar i samband<br />
med nästa val.<br />
det finns en möjlighet för stiftsstyrelsen att ”straffa”<br />
den församling som brutit mot kyrkoordningen genom<br />
att inte bevilja församlingen de individuella ekonomiska<br />
bidrag som utgår via det inomkyrkliga utjämningssystemet.<br />
stiftsstyrelsen kan också lägga samman församlingen<br />
med en grannförsamling. domkapitlet kan ta ifrån<br />
en präst eller diakon som medvetet brutit mot kyrkoordningen<br />
rätten att utöva vigningstjänsten. ingen av de här<br />
åtgärderna är särskilt bra. man får helt enkelt utgå från<br />
att det finns en respekt – ett kyrkligt rättsmedvetande –<br />
som gör att man tillämpar kyrkoordningen på bästa sätt.<br />
Ett bekant problem med ett tydligt svar<br />
Exakt samma problem finns beträffande kommunerna<br />
<strong>och</strong> kommunallagstiftningen. Länge har man diskute-<br />
rat hur man gör med det som där kallas ”kommunalt<br />
lagtrots”. Åtskilliga är de utredare som funderat på den<br />
saken.<br />
Problemet fanns i svenska <strong>kyrkan</strong> redan före millennieskiftet,<br />
alltså på kyrkolagens tid. det fanns inte någon<br />
större garanti då än nu för att lojaliteten skulle vara<br />
hundraprocentig.<br />
Britt Louise agrell konstaterar i Folklig förankring<br />
– demokrati i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> att en grundläggande<br />
förutsättning för att kyrkoordningen ska fungera ”är att<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s olika organ på alla nivåer <strong>och</strong> de enskilda<br />
kyrkotillhöriga är lojala med de beslut som fattas av<br />
<strong>kyrkan</strong>s högsta beslutande organ”. hon betonar att detta<br />
förhållningssätt också är nödvändigt för svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
trovärdighet. ”kyrkomötets kompetens har sin grund i<br />
lagen om svenska <strong>kyrkan</strong>, <strong>och</strong> de beslut som där fattas i<br />
demokratisk ordning får därigenom legitimitet”, påpekar<br />
Britt Louise agrell.<br />
60 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
62 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: maria svensk/ikon
kapitEl 4<br />
arkitektur, konst <strong>och</strong><br />
kulturmiljöer<br />
kyrkobyggandets utveckling<br />
Tiden fram till reformationen<br />
Det fanns mycket tidigt kyrkorum som användes av<br />
de kristna, men kyrkobyggandet började inte på allvar<br />
förrän på 300-talet, då förföljelserna av kristna inom<br />
det romerska riket upphörde <strong>och</strong> kristendomen blev<br />
statsreligion. Det förekom också att ”hedniska tempel”<br />
<strong>och</strong> judiska synagogor gjordes om till kristna kyrkor.<br />
Det som började med mindre byggnader vid martyrgravar<br />
<strong>och</strong> dopkapell, baptisterier, utvecklades sedan<br />
snabbt till mycket stora byggnader. Den Heliga Gravens<br />
kyrka, som också kallas Uppståndelse<strong>kyrkan</strong>, i Jerusalem<br />
byggdes i början av 300-talet. 13 I Rom byggde<br />
Konstantin den store under samma århundrade Peters<strong>kyrkan</strong>,<br />
en femskeppig basilika på platsen för aposteln<br />
Petrus grav. 14 I den bysantinska arkitekturen är Hagia<br />
Sofia 15 i Istanbul som byggdes på 500-talet ett världskänt<br />
exempel.<br />
Kyrkobyggandet i Sverige började sannolikt sent<br />
på 900-talet med enkla träkyrkor, förmodligen av den<br />
typ vi kan se i stavkyrkorna. I det avseendet följdes den<br />
byggnadsstil som redan fanns i form av ”hedniska tempel”.<br />
Ibland kan dessa kyrkor ha varit gårdskyrkor,<br />
men de fanns också i framväxande städer. Med tiden<br />
blev socknarnas ansvar allt tydligare.<br />
Det kan ha funnits någon kyrka dessförinnan. Bertil<br />
Nilsson har i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 1 noterat att<br />
Hergeir (födelse- <strong>och</strong> dödsdata okända) kungens hövitsman,<br />
var en av de första som döptes av Ansgar i Birka<br />
<strong>och</strong> att han sägs ha byggt en kyrka på sin egendom.<br />
Den <strong>kyrkan</strong> kan i så fall ha varit Ansgars utgångspunkt<br />
under missionsarbetet.<br />
13 Den ursprungliga <strong>kyrkan</strong> brändes på 600-talet. En återuppbyggnad<br />
genomfördes i början av 1000-talet.<br />
14 Ersatt på 1500- <strong>och</strong> 1600-talen med den nuvarande Peters<strong>kyrkan</strong>.<br />
15 Den heliga visheten. Omvandlad till moské <strong>och</strong> nu museum.<br />
Vi vet att det i Lund byggdes ett tiotal stavkyrkor<br />
under 1000-talet. När Adam av Bremen på 1070-talet<br />
var i Sverige rapporterade han att det i det då danska<br />
Skåne fanns många kyrkor, kanske 300 – vilket säkert<br />
inte betyder vad det står utan många. I den del av Norden<br />
som i dag utgör Sverige blomstrade stavkyrkorna<br />
inte alls lika mycket – <strong>och</strong> inte heller i så praktfulla former<br />
– som i Norge, konstaterar Marian Ullén i Sveriges<br />
kyrko<strong>historia</strong>, del 1.<br />
NOTERAT<br />
medeltida kyrkobyggen<br />
Under medeltiden byggdes enligt historiska museet<br />
sammanlagt cirka 2 350 kyrkor. i dag finns ungefär<br />
1 380 av dessa medeltida kyrkor kvar, somliga i sin<br />
ursprungliga form, somliga ombyggda, ytterligare<br />
andra som ruiner.<br />
kyrktätast var västergötland, ett av 1100- <strong>och</strong><br />
1200-talets viktigaste maktcentra <strong>och</strong> med sveriges<br />
äldsta stift, med uppemot 500 kyrkor. Ett tidigt<br />
kyrkbyggande skedde också i östergötland <strong>och</strong>,<br />
givetvis, på gotland med dess mer än 90 fortfarande<br />
bevarade medeltida kyrkor.<br />
Under medeltiden var antalet kyrkor i de likaså<br />
danska provinserna skåne, halland <strong>och</strong> Blekinge<br />
kring 500.<br />
I Sverige finns bara en enda stavkyrka bevarad på<br />
sin ursprungliga plats. Det är den lilla Hedareds kyrka<br />
nära Borås, men den är byggd kring år 1500, sannolikt<br />
på platsen för tidigare stavkyrkor. I <strong>kyrkan</strong>s takstol<br />
finns en tidigare använd timmerstock som daterats<br />
till 1100-talet. Rester från en stavkyrka i Hemse på<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 63
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
Gotland har återfunnits <strong>och</strong> finns på Historiska museet<br />
i Stockholm. 16<br />
I större omfattning började man bygga stenkyrkor<br />
på 1100-talet. Under de första seklen var den romanska<br />
stilen <strong>och</strong> gotiken de förhärskande stilarna.<br />
Sveriges äldsta bevarade stenkyrka är Dalby kyrka,<br />
Heligkors<strong>kyrkan</strong>, utanför Lund, grundlagd 1060 <strong>och</strong><br />
planerad för att ingå i en biskopsstad som aldrig blev<br />
av. Under sin storhetstid var <strong>kyrkan</strong> dubbelt så stor<br />
som i dag.<br />
I det dåtida Sverige, om man nu kan tala om ett sådant,<br />
är Herrestads kyrka i Vadstena en av de allra<br />
äldsta. Den är daterad till cirka 1110.<br />
Ungefär vid samma tid byggdes framträdande stenkyrkor<br />
i Sigtuna (främst S:t Per <strong>och</strong> S:t Olof), i dag välbevarade<br />
bara som ruiner. Många kyrkor byggdes också<br />
som försvarsanläggningar. Det gällde till exempel de<br />
rundkyrkor som byggdes. I dag finns bara åtta rundkyrkor<br />
bevarade.<br />
Den äldsta bevarade tegel<strong>kyrkan</strong> är Gumlösa kyrka,<br />
nära Vinslöv <strong>och</strong> invigd på 1190-talet. Både Lund <strong>och</strong><br />
Vinslöv låg fram till 1600-talet i Danmark.<br />
Den äldsta helt bevarade trä<strong>kyrkan</strong> i timmer, <strong>och</strong><br />
alltså inte en stavkyrka, är småländska Granhults kyrka,<br />
byggd kring 1220 <strong>och</strong> en av ett tiotal bevarade träkyrkor<br />
i Sverige från denna tid.<br />
Under 1100- <strong>och</strong> 1200-talen byggdes ett stort antal<br />
kyrkor på Gotland. Kyrkorna var dessutom osedvanligt<br />
välbyggda <strong>och</strong> väl tornförsedda. Läget, med en omfattande<br />
sjöfart, gjorde att den gotländska befolkningen<br />
var välbeställd men också att byggandet influerades<br />
från andra länder i Europa. Visby kom för en tid att<br />
vara en av de kyrktätaste städerna i Norden med ett<br />
15-tal kyrkor. Den enda i dag bevarade medeltids<strong>kyrkan</strong><br />
i Visby är stiftets domkyrka, S:ta Maria kyrka, från<br />
1200-talet. Till de särskilt intressanta kyrkorna utanför<br />
Visby hör Dalhems kyrka med dess blandning av<br />
gotik <strong>och</strong> romansk stil – <strong>och</strong> jugend. Liksom i Dalhem<br />
hann man bygga färdigt stora kyrkor i Öja <strong>och</strong> Lärbro.<br />
På inte så få av Gotlands kyrkor kan man se att de ursprungliga<br />
planerna var större än de som förverkligades.<br />
På landsbygden utfördes arbetet med att bygga kyrka<br />
gemensamt av socknens bönder. Dagsverken <strong>och</strong><br />
körslor delades upp.<br />
Till de förnämsta kyrkliga byggnadsverken i Sverige<br />
hör också Lunds domkyrka, dansk katedral under<br />
längre tid än den ännu hunnit vara svensk. Den kom<br />
till i etapper under 1100-talet. Andra tidiga domkyr-<br />
16 Vill man se bevarade stavkyrkor finns goda exempel i vårt västra<br />
grannland. I Norge finns flera praktfulla, treskeppiga basilikor från<br />
1100- <strong>och</strong> 1200-talen. Stav<strong>kyrkan</strong> i Urnes finns med på Unescos<br />
världsarvslista.<br />
kor byggdes i Växjö, Skara, Västerås, Strängnäs <strong>och</strong><br />
Linköping, den senare den näst största katedralen i<br />
Sverige. Flera av dem har genomgått stora stilmässiga<br />
förändringar genom seklerna. Samma sak skedde med<br />
S:t Nicolai kyrka i Stockholm, Stor<strong>kyrkan</strong>, i flera omgångar.<br />
Från 1200-talet till 1435 pågick bygget av den fortfarande<br />
största av Sveriges <strong>och</strong> Nordens kyrkor, alltså<br />
Uppsala domkyrka, en katedral byggd av tegel i en<br />
utpräglad gotisk stil. 1287 anlitades den franske stenmästaren<br />
Étienne de Bonneuil (född under 1200- talet,<br />
död tidigast 1300). Att de Bonneuil har utfört arbeten i<br />
Uppsala domkyrka är sannolikt. Att han skulle ha varit<br />
katedralens arkitekt är mer osäkert.<br />
Flera av städernas klosterkyrkor kom också till vid<br />
denna tid. Kvar i bruk finns bara ett fåtal som den ursprungligen<br />
dominikanska Maria<strong>kyrkan</strong> i Sigtuna <strong>och</strong><br />
de av franciskanerna byggda klosterkyrkorna i Ystad<br />
(byggd under senare delen av 1200-talet) <strong>och</strong> på Riddarholmen<br />
(nuvarande Riddarholms<strong>kyrkan</strong>, klar<br />
kring 1300).<br />
I de glesare bebyggda landskapen i Norrland dröjde<br />
det litet längre tid innan sockenbildning <strong>och</strong> kyrkobyggen<br />
blev omfattande. Inga av de äldre träkyrkorna har<br />
bevarats. Spår finns däremot av tidiga byggen av stenkyrkor.<br />
Den äldsta jämtländska sten<strong>kyrkan</strong> är Hackås<br />
kyrka, vars första del byggdes under 1100-talet. Tidiga<br />
rester finns också i Frösö kyrka <strong>och</strong> Åre gamla kyrka<br />
började byggas senast på 1200-talet.<br />
I norra Norrland byggdes de första kyrkorna senast<br />
i början av 1300-talet, sannolikt av trä. Ingen av dessa<br />
finns bevarad. Under senmedeltiden började man använda<br />
sten framför allt vid bygget av de kyrkor som<br />
låg vid kusten, främst vid älvarnas utlopp. Flera av<br />
dessa kyrkor är bevarade. Kalix kyrka är byggd vid<br />
1400- talets slut <strong>och</strong> är landets nordligaste medeltidskyrka.<br />
Nederluleå (Gammelstad) kyrka är byggd i slutet<br />
av 1400-talet. Gammelstad kyrkstad tillhör världsarven.<br />
1300-talet medförde ett inflytande från den tyska<br />
Hansan. Man kan se det i flera av de skånska kuststäderna,<br />
till exempel i form av S:t Petri kyrka i Malmö.<br />
Också östgötska Skänninge, vid denna tid en central<br />
ort i Götaland, hade en stor tysk befolkning <strong>och</strong> byggde<br />
efter tyskt mönster Vårfru<strong>kyrkan</strong>. Båda dessa kyrkor<br />
kom till i början av 1300-talet. I Visby, som ju tillhörde<br />
Hansan, är dom<strong>kyrkan</strong> ett exempel på samma sak.<br />
Där den tidiga medeltiden inneburit en omfattande<br />
kyrkobyggenskap, till exempel i Skara stift, blev<br />
1400-talets byggenskap betydligt mindre. Under senare<br />
medeltid gjordes allt fler om- <strong>och</strong> tillbyggnader, inte<br />
minst i form av de många valv i olika former som slogs<br />
64 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
i de äldre gråstenskyrkor som förut varit öppna upp till<br />
kyrktaket.<br />
På några håll kostade man på sig mycket stora kyrkbyggen.<br />
Ett exempel på det är Stora Tuna kyrka i Dalarna.<br />
Den stod klar 1469 på samma plats som en tidigare<br />
stenkyrka. Kanske var den redan då påtänkt som<br />
domkyrka i ett tilltänkt Dalastift. I vart fall fördes tanken<br />
fram på 1500-talet. Stora Tuna kyrka är en av landets<br />
allra största landskyrkor i konkurrens med Järvsö<br />
kyrka. I Falun gav Stora Kopparbergs kyrka uttryck för<br />
bergsmännens makt <strong>och</strong> myndighet som vuxit allt starkare<br />
ända sedan kopparmalmsbrytningen inleddes på<br />
1100-talet. Kyrkans äldsta del byggdes på 1400-talet.<br />
Reformationstiden<br />
Efter reformationen minskade kyrkobyggandet, kanske<br />
på grund av de ekonomiska förhållandena med<br />
kostnadskrävande krig <strong>och</strong> stormaktsambitioner, kanske<br />
också på grund av att medeltidens omfattande kyrkobyggnation<br />
försett landet med tillräckligt många<br />
kyrkor för ett tag.<br />
Dessutom lät ju riksdagen på Gustav Vasas förslag<br />
riva flera kyrkor <strong>och</strong> konfiskera deras <strong>och</strong> klostrens<br />
”överflödiga” egendom. Det drabbade hårt alla stift,<br />
inte minst Uppsala som vid medeltidens slut var den<br />
största markägaren i regionen. Mot den bakgrunden<br />
är det kanske något av en ödets ironi att ett av landets<br />
mest kända gravmonument, nämligen det över Gustav<br />
Vasa <strong>och</strong> hans två första drottningar, gjordes till Uppsala<br />
domkyrka av Willem Boy (1520-talet–1592).<br />
Mer positiv blev utvecklingen under Johan III som<br />
beslutade att bygga upp det som fadern rivit på malmarna<br />
i Stockholm. De första initiativen till dessa byggen<br />
togs under 1580-talet. S:ta Clara kyrka stod klar<br />
1590. De båda andra, Maria Magdalena kyrka <strong>och</strong> S:t<br />
Jacobs kyrka, blev klara först en bit in på stormaktstiden.<br />
Till de intressanta <strong>och</strong> märkliga medeltidskyrkor<br />
som i dag är svenska hör Genarps nästan katedralliknande<br />
tegelkyrka, oväntat stor <strong>och</strong> rikt dekorerad på<br />
den plats där den ligger. Kyrkan byggdes av denna tids<br />
mäktigaste danske stormän, nämligen Hack Ulfstand<br />
(1535–94). Kyrkan, som var den enda som byggdes i<br />
Skåne under 1500-talet, stod klar 1593.<br />
Tiden efter reformationen<br />
Flera kyrkobyggen från 1600-talet uttrycker den framväxande<br />
stormakten Sveriges ambitioner. 1600-talets<br />
stadskyrkor fick ofta praktfulla predikstolar som markerade<br />
vikten av predikans – <strong>och</strong> kanske också stormaktens<br />
politiska – innehåll. Gravvalven, gravkoren<br />
<strong>och</strong> minnesmärken över döda personer, epitafier, blev<br />
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
allt fler <strong>och</strong> större. Den kungliga makten märktes också<br />
mer.<br />
Den kanske mest praktfulla av de nu svenska kyrkor<br />
bara några decennier efter Uppsala möte <strong>och</strong> vid<br />
ingången till stormaktstiden fanns emellertid också<br />
den i dåvarande Danmark, nämligen den i barockstil<br />
byggda Trefaldighets<strong>kyrkan</strong> i Kristianstad med Hans<br />
Steenwinckel den yngre (1587–1639) som arkitekt. I<br />
<strong>Svenska</strong> kyrkor. En historisk reseguide betecknas den<br />
till <strong>och</strong> med som ”en av Europas vackraste protestantiska<br />
kyrkor från 1600-talet”. Den stod klar 1628.<br />
Mårten Snickare har i Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige<br />
gett en god bild av kyrkobyggnaderna under den<br />
stormaktstid som också var enhets<strong>kyrkan</strong>s:<br />
”Kyrkan under stormaktstiden var … inte endast en<br />
plats där man tillbad sin Gud utan också en plats där<br />
människor från alla sociala nivåer samlades, där samhällelig<br />
gemenskap <strong>och</strong> enhet manifesterades <strong>och</strong> där<br />
statsmaktens påbud mötte undersåtarnas värderingar<br />
<strong>och</strong> attityder.”<br />
I Stockholm introducerade särskilt Jean de la Vallé<br />
(1624–96) centralkyrkor med ett centralt kupolförsett<br />
rum omgivet av ofta fyra skepp i olika riktningar. Ett<br />
exempel är Ladugårdslands (senare Hedvig Eleonora)<br />
kyrka. Ett annat Katarina kyrka. de la Vallés svärson<br />
Mathias Spieler (cirka 1640–cirka 1691) ritade den<br />
tredje banbrytande <strong>kyrkan</strong> i samma stil, nämligen Ulrika<br />
Eleonora (senare Kungsholms) kyrka i Stockholm.<br />
Också i en betydligt mindre stad ritade de la Vallé<br />
en kyrka med stormaktsdrag, nämligen Askersunds<br />
landskyrka i trä, av Verner von Heidenstam kallad<br />
”landsortens Riddarholmskyrka”. I Jäder i Södermanland<br />
finns det som nog bör kallas ”Axel Oxenstiernas<br />
kyrka”. Medeltids<strong>kyrkan</strong> utvidgades rejält <strong>och</strong> blev ett<br />
storslaget minnesmärke över en av Sveriges allra största<br />
statsmän genom tiderna.<br />
I Karlskrona byggdes Amiralitets<strong>kyrkan</strong> Ulrica<br />
Pia, barockens stora träkyrka <strong>och</strong> kanske den största<br />
trä<strong>kyrkan</strong> i Sverige, möjligen ritad av Erik Dahlberg<br />
(1625–1703). Lägger man samman den med de båda<br />
barockkyrkor som ritades av Nicodemus Tessin den<br />
yngre (1654–1728) – Fredriks<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Trefaldighets<strong>kyrkan</strong><br />
– så framstår Karlskrona i sin fulla glans<br />
som intressant kyrkstad. Alla tre kyrkorna ingår sedan<br />
1998 i Karlskrona världsarv som finns på Unescos<br />
världsarvslista.<br />
En typisk stormaktskyrka är också den av Nicodemus<br />
Tessin den äldre (1615–81) ritade Kalmar domkyrka<br />
som grundlades 1660 men klar först 1703.<br />
Den allt mer storskaliga gruvnäringen, bland annat<br />
i Falun, <strong>och</strong> tillkomsten av bruksorter ledde också till<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 65
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
av stormaktstidens ideal präglade kyrkbyggen på flera<br />
andra orter i landet än de typiska stormaktsstäderna. I<br />
Falun inleddes bygget av Kristine kyrka under ledning<br />
av Hans Ferster (död 1653) i samband med att Falun<br />
1641 fick stadsrättigheter.<br />
Man får emellertid inte förledas att tro att den här<br />
tidens kyrkor alla var stora <strong>och</strong> gärna byggda i sten.<br />
Utanför städerna, inte minst i skogsbygderna, byggde<br />
man fortfarande träkyrkor i en mindre skala.<br />
1700- <strong>och</strong> 1800-talen<br />
Kyrkobyggena minskade i början av 1700-talet. Landet<br />
drabbades av både det stora nordiska kriget 1700–<br />
21 <strong>och</strong> pesten kring 1710. Så mycket märkligare är då<br />
tillkomsten just i denna tid av Habo kyrka, ”träkatedralen<br />
vid Vättern”, med ett imponerande yttre, stora<br />
läktare inne i <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> färgrika, dramatiskt målade<br />
berättelser som illustrerar katekesen. ”Störst <strong>och</strong> mest<br />
säreget av det tidiga 1700-talets kyrkobyggen”, skriver<br />
Lars Sjöberg i <strong>Svenska</strong> trähus. Ett annat exempel<br />
är Fröskogs kyrka i Värmland, byggd i trä, spånklädd,<br />
klar 1730 <strong>och</strong> med ett av illustrativa målningar <strong>och</strong> träsniderier<br />
rikt utsmyckat kyrkorum.<br />
1727 kom Carl Hårleman (1700–53) åter till Sverige<br />
efter en studieresa. Han kom att spela en stor roll i<br />
1700-talets svenska arkitektur, bland annat genom flera<br />
kyrkobyggen <strong>och</strong> genom sin position som överintendent<br />
under en viktig tid. Han slutförde bygget av Slotts<strong>kyrkan</strong><br />
i Stockholm där han tog vid efter Nicodemus<br />
Tessin den yngre.<br />
För landsbygden kunde det byggas enklare än i städerna.<br />
Den norm som kungen, Gustav III, angav i en<br />
förordning 1759 var, som Merit Laine beskriver den<br />
i Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige, ”en långhuskyrka<br />
med stora, höga fönster, uppförd av sten, in- <strong>och</strong> utvändigt<br />
vitkalkad, med ett stadigt klocktorn krönt av en<br />
låg huv eller lanternin”. De centrala reglerna skärptes<br />
sedan i olika omgångar.<br />
Till anhängarna av de nya kyrkorna hörde skalden,<br />
professorn <strong>och</strong> Växjöbiskopen Esaias Tegnér (1782–<br />
1846). Han menade att ljuset <strong>och</strong> luften var en positiv<br />
kontrast mot medeltidskyrkornas mörker. De nya<br />
kyrkorna fick öknamnet ”Tegnérlador”. Deras dåliga<br />
rykte kan möjligen bero på att bygget av dem ofta åtföljdes<br />
av rivning av en medeltidskyrka, vilket inte bekymrade<br />
Tegnér särskilt mycket. Tegnér motiverade<br />
sin hållning med sin kristendomssyn. Hans ljusa kristna<br />
tro passade inte in i de mörka medeltidskyrkorna.<br />
Tomas Björk beskriver i Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige<br />
saken så att ”besökaren i dessa rymliga salskyrkor<br />
möter en interiör som som strålar av ljus <strong>och</strong> som är<br />
mer lämpad för kontemplation än stämningsfull mys-<br />
tik”. Björk nämner den 1968 efter en anlagd brand förstörda<br />
Kumla kyrka i Strängnäs stift, ritad av Per Axel<br />
Nyström (1793-1868), som ett ”ovanligt praktfullt exempel”.<br />
Trots den kungliga förordningen byggdes det emellertid<br />
också kyrkor som utgick från lokala traditioner<br />
<strong>och</strong> arkitektoniska ambitioner, av helt annat slag, inte<br />
minst i de norra delarna av landet.<br />
Nyklassicismens frammarsch började under<br />
1700- talets senare del <strong>och</strong> fortsatte in på 1800-talet.<br />
Ganska få kyrkor fick behålla sin nyklassicistiska stil<br />
någorlunda orörd. En är dock Göteborgs domkyrka.<br />
Den byggdes visserligen redan 1633, men brann ned<br />
vid de stora stadsbränderna 1721 <strong>och</strong> 1802. Den byggdes<br />
upp igen i större format två år efter den senaste<br />
branden.<br />
Andra viktiga 1800-talskyrkor kyrkor är Skeppsholms<strong>kyrkan</strong><br />
(Karl Johans kyrka) i Stockholm, ritad<br />
av Fredrik Blom (1781–1853) <strong>och</strong> Härnösands domkyrka,<br />
ritad av Johan Adolf Hawerman (1812–1885).<br />
Skeppsholms<strong>kyrkan</strong> invigdes 1842. Den är en utpräglat<br />
nyklassicistisk kyrka med kolonner, valvbågar <strong>och</strong><br />
en takkupol, vars lanternin påminner om ett grekiskt<br />
tempel. I dag är <strong>kyrkan</strong> avsakraliserad <strong>och</strong> hyser sedan<br />
2010 i stället andra kulturaktiviteter. Dom<strong>kyrkan</strong><br />
i Härnösand, en milstolpe i norrländskt kyrkobyggande,<br />
tillhör också de mest intressanta svenska exemplen<br />
på nyklassicism, dessutom praktfullt belägen.<br />
Hedvig Brander Jonsson lyfter i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>,<br />
del 6 fram ett intressant från landsbygden hämtat<br />
exempel på konsekvent genomförd <strong>och</strong> bevarad<br />
nyklassicism, nämligen den väl tilltagna Klock rike<br />
(Josephine) kyrka i Östergötland, ritad av Samuel<br />
Enander (1788–1843). Ett annat exempel, framhållet<br />
av Göran Alm i Signums svenska konst<strong>historia</strong>, del 9,<br />
är Skirö kyrka i Småland, ritad av Jacob Wilhelm Gerss<br />
(1784-1844) <strong>och</strong> invigd 1837.<br />
Ett annat exempel på 1700-talets nyklassicism är<br />
Skellefteå landsförsamlings kyrka, omgiven av den stora<br />
<strong>och</strong> märkvärdiga Bonnstan med dess många kyrkstugor<br />
<strong>och</strong> kyrkkamrar. Visserligen är <strong>kyrkan</strong> grundlagd<br />
redan 500 år tidigare, men den invigdes i sin helt<br />
nya form kring år 1800.<br />
Nyklassicismen ersattes av nygotiken. Bland de kyrkor<br />
som relativt tidigt byggdes i denna stil finns Haga<br />
kyrka i Göteborg, ritad av Adolf Wilhelm Edelsvärd<br />
(1824–1919) med inspiration från England. Andra exempel<br />
är den av Carl Georg Brunius (1792-1869) ritade<br />
Kristinehamns kyrka (invigd 1858) samt två kyrkor<br />
ritade av Helgo Zettervall (1831-1907), Allhelgona<strong>kyrkan</strong><br />
i Lund (invigd 1891) <strong>och</strong> Matteus kyrka i Norrköping<br />
(1892). Nygotiken hade liksom nyklassicismen<br />
66 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
sina belackare som ofta använde begreppet ”Eslövsgotik”<br />
om den nya stilen.<br />
Bland det sena 1800-talets träkyrkor intar ”Lappmarkskatedralen”<br />
i Stensele, byggd 1886, en framträdande<br />
plats.<br />
Kyrkan, byggd i basilikaform med tre skepp, konkurrerar<br />
med Amiralitets<strong>kyrkan</strong> Ulrica Pia i Karlskrona<br />
om att vara Sveriges största träkyrka.<br />
Carl Georg Brunius var engagerad som arkitekt (vilket<br />
han inte var, han var professor i grekiska <strong>och</strong> kyrkoherde)<br />
i mer än 20 kyrkobyggen eller restaureringar.<br />
Bland annat ledde han en stor restaurering av Lunds<br />
domkyrka.<br />
Också Helgo Zettervall ville vid sina många restaureringar<br />
återföra kyrkorna till den stil i vilken han menade<br />
att de en gång byggts (”gambla hus skulle bli ännu<br />
gamblare”, konstaterade August Strindberg). Det ledde<br />
ofta till debatt, till exempel då han snart efter Brunius<br />
restaurering av Lunds domkyrka gjorde om restaureringen.<br />
Dom<strong>kyrkan</strong> fick då sina två stabila torn,<br />
”Lunna pågar”. Uppsala domkyrka fick genom Zettervall<br />
sina höga spiror i stället för de tidigare huvarna.<br />
Zettervall restaurerade också domkyrkorna i Linköping<br />
<strong>och</strong> Skara. ”Relativt minst skadad blev Lundadômen”,<br />
skriver August Hahr syrligt i Svensk arkitektur.<br />
I Stockholm, vars befolkning ökat från 80 000<br />
till 300 000 under 1800-talet, byggdes en enda större<br />
kyrka. Det var den av generaldirektören Carl Möller<br />
i Byggnadsstyrelsen (1857–1933) ritade nygotiska<br />
Johannes kyrka på Norrmalm som 1890 ersatte det<br />
gamla begravningskapellet från mitten av 1600- talet.<br />
S:t Johannes kyrka blev, trots sin återhållsamma utformning,<br />
en förebild för bland annat några av de stora<br />
norrländska kuststädernas nya kyrkor.<br />
Tre år efter S:t Johannes ganska återhållsamma nygotiska<br />
kyrkobyggnad invigdes ett av nygotikens storverk<br />
på det kyrkliga området, den av Helgo Zettervall<br />
ritade Oscar Fredriks kyrka, rik på torn <strong>och</strong> tinnar <strong>och</strong><br />
såväl till sitt yttre som till sitt inre mer dramatisk <strong>och</strong><br />
färgrik än S:t Johannes.<br />
Om nyklassicismens <strong>och</strong> nygotikens kyrkor i Sverige<br />
skriver Oloph Bexell i Kyrkorummet - kulturarv <strong>och</strong><br />
gudstjänst att ”...en nygotisk kyrka, till skillnad från<br />
en nyklassicistisk, är uppförd utifrån ett program där<br />
teologi <strong>och</strong> arkitektur påverkat varandra <strong>och</strong> inbördes<br />
samverkat”. Bexell pekar på byggnadens eget vittnesbörd<br />
om det hinsides <strong>och</strong> samverkan mellan liturgi <strong>och</strong><br />
förkunnelse.<br />
1900-talet<br />
1900-talet präglades av befolkningstillväxten i städerna<br />
<strong>och</strong> blev ett av de stora kyrkobyggnadsseklerna, i<br />
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
antal jämförbart med flera sekel under medeltiden.<br />
Dessutom skedde åtskilliga ombyggnader.<br />
Tidigt under 1900-talet byggdes flera kyrkor som<br />
fick stor uppmärksamhet. En av dem var Kiruna kyrka,<br />
ritad av Gustaf Wickman (1858–1916). Stilmässigt är<br />
<strong>kyrkan</strong> nationalromantisk på ett ytterst okonventionellt<br />
sätt, konstaterar man i boken Att bygga ett land,<br />
”en syntes av amerikansk träarkitektur, norska stavkyrkor<br />
<strong>och</strong> timmerkåtor”.<br />
Vid sekelskiftet utformade Carl Bergsten (1879–<br />
1935) den jugendinspirerade Hjorthags<strong>kyrkan</strong> i Stockholm.<br />
Det moderna <strong>och</strong> vackra ansågs nu ha sitt eget<br />
värde <strong>och</strong> behövde inte bygga på vare sig antiken eller<br />
gångna seklers byggnadsstilar.<br />
Två monumentala storstadskyrkor som tog rejält<br />
med plats i sin miljö var Engelbrekts<strong>kyrkan</strong> i Stockholm<br />
med Lars Israel Wahlman (1870–1952) som arkitekt<br />
<strong>och</strong> Masthuggs<strong>kyrkan</strong> i Göteborg, ritad av Sigfrid<br />
Ericson (1879–1958). Båda kyrkorna är högresta <strong>och</strong><br />
ligger dessutom högt, Engelbrekts<strong>kyrkan</strong> på ett berg i<br />
vad som då var Stockholms utkant <strong>och</strong> Masthuggs<strong>kyrkan</strong><br />
uppe på Masthuggsberget synlig från både hav <strong>och</strong><br />
stad. I samma stil byggdes några år senare Högalids<strong>kyrkan</strong><br />
i Stockholm, lika monumental <strong>och</strong> också högt<br />
belägen. Arkitekt var Ivar Tengbom (1878–1968).<br />
En helt annan slags <strong>och</strong> fantasieggande kyrka är Uppenbarelse<strong>kyrkan</strong><br />
i Saltsjöbaden, ritad av Ferdinand<br />
Boberg (1860–1946) med en magnifik blandning av<br />
nationalromantik <strong>och</strong> jugendstil. Kyrkan utsmyckades<br />
av målaren Olle Hjortzberg (1872–1959) <strong>och</strong> skulptören<br />
Carl Milles (1875–1955). I valet av teman för utsmyckningarna<br />
deltog Nathan Söderblom.<br />
Längre fram började kyrkorummet smältas samman<br />
med praktiska utrymmen för både olika typer av kyrklig<br />
verksamhet <strong>och</strong> församlingsexpeditioner. En ny arkitektur<br />
speglade också en förändrad teologi med altaret<br />
placerat en bit ut i koret (där prästen kunde vara<br />
vänd mot församlingen) eller som centralaltare närmare<br />
rummets mitt. 1900-talet tog också hänsyn till<br />
den ökade rörligheten i gudstjänsten. Gunnar Weman<br />
fäster i Kyrkorummet - kulturav <strong>och</strong> gudstjänst uppmärksamhet<br />
på kyrkorummets förhall som en plats för<br />
samtal <strong>och</strong> gemenskap, inträdesprocessionen, evangelieprocessionen<br />
<strong>och</strong> den avslutande recessionen, liksom<br />
nattvardsväckelsens stora skaror av gudstjänstdeltagare<br />
som går fram till altaret. Både större moderna<br />
kyrkor, stadsdelskyrkor <strong>och</strong> småkyrkorörelsens enkla<br />
<strong>och</strong> ibland mobila kyrkobyggnader byggdes.<br />
Även här fanns alltså rötter i det tidiga 1900-talets<br />
församlingsrörelse. Sällskapet för kyrklig själavård i<br />
Stockholm ombildades 1960 till Kyrkfrämjandet. Det<br />
ombildades i sin tur 1962 till Kyrkans Byggnadsbyrå. I<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 67
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
denna uppgick samtidigt Småkyrkorörelsens Centralråd,<br />
bildat 1956 i Göteborg.<br />
Rolf Bergh (1919–2005) var den ledande arkitekten<br />
inom småkyrkorörelsen. Han var engagerad i ett 30-tal<br />
nybyggen <strong>och</strong> restaureringar. För honom typiska nybyggen<br />
i tegel <strong>och</strong> betong är S:t Botvids kyrka i Oxelösund<br />
<strong>och</strong> S:ta Birgitta kyrka i Nockeby i Stockholm<br />
från 1950- respektive 1960-talet. Han ritade också<br />
flera småkyrkor, ofta kallade studiokyrkor, i form av<br />
mobila elementbyggen. Den första av dessa byggdes i<br />
Vendelsö i Österhaninge utanför Stockholm 1967.<br />
Många framstående arkitekter knöts till 1900- talets<br />
kyrkobyggande. Peter Celsing (1920–74) svarade i slutet<br />
av 1950-talet för de enkla <strong>och</strong> i mörkt, hårdbränt<br />
tegel byggda S:t Tomas kyrka i Vällingby, Almtuna<strong>kyrkan</strong><br />
i Uppsala <strong>och</strong> Härlanda kyrka i Göteborg. Sigurd<br />
Lewerentz (1885–1975) tillhörde stilbildarna under<br />
1960-talet med Markus<strong>kyrkan</strong> i Björkhagen <strong>och</strong><br />
S:t Petri kyrka i Klippan. Liksom Celsing använde han<br />
hårdbränt tegel som byggnadsmaterial.<br />
Under 1970- <strong>och</strong> 1980-talen ritade bland annat Carl<br />
Nyrén (1917–2011) flera kyrkor som sökte sig bort<br />
från 1950- <strong>och</strong> 1960-talens tegelarkitektur, tydligast i<br />
Gottsunda kyrka i Uppsala, till stora delar byggd i trä.<br />
kyrkliga målningar <strong>och</strong><br />
inventarier<br />
Medeltiden<br />
I de medeltida kyrkorna fanns kor <strong>och</strong> långhus, skilda<br />
åt av ett korskrank bakom vilket det altare fanns från<br />
vilket mässan firades. Till altaret hade enbart prästen<br />
tillträde. Tidigt pryddes altarets framsida av en målad<br />
eller gjuten skiva, antemensale. Det senare ersattes så<br />
småningom av det antependium i tyg som vi nu brukar.<br />
Bänkar fanns oftast bara för dem som hade svårt att<br />
stå under hela gudstjänsten. Kvinnorna stod på den<br />
norra sidan <strong>och</strong> männen på södra. Större altare kunde<br />
finnas också i långhuset, på kvinnosidan för Jungfru<br />
Maria <strong>och</strong> på manssidan för <strong>kyrkan</strong>s skyddshelgon.<br />
Till den kyrkliga kulturskatten hör kyrkobyggnadernas<br />
stenhuggeri- <strong>och</strong> träarbeten liksom väggmålerier.<br />
Varje kyrka skulle ha en dopfunt. Den stod vid<br />
dörren eftersom den som skulle döpas inte skulle föras<br />
alltför långt in i <strong>kyrkan</strong>. Risken fanns att det odöpta<br />
barnet var i onda makters våld <strong>och</strong> skulle föra med sig<br />
dessa mörka krafter in i <strong>kyrkan</strong>.<br />
Många av de dopfuntar som gjordes av sten <strong>och</strong> deras<br />
mästare är delvis kände till namnet, bland annat<br />
Tove som är mästaren bakom flera dopfuntar i Skåne.<br />
På dopfunten i Lyngsjö kyrka i Skåne skildrar Tove<br />
mordet på ärkebiskop Thomas Becket (1118–1170) i<br />
katedralen i Canterbury. Dopfunten är från början av<br />
1200-talet. Verk av en annan mästare vid namn Sigraf<br />
har hittats i stora delar av nuvarande Sverige, från Hälsingland<br />
<strong>och</strong> söderut ända till Skåne. Särskild uppmärksamhet<br />
har den så kallade Trydemästaren fått för<br />
sin märkliga dopfunt i Tryde kyrka i Skåne. Trydemästaren<br />
var också verksam på Gotland. Flera skickliga<br />
stenhuggare kom därifrån.<br />
Den vackra dopfunten i Alnö kyrka i Medelpad, tillverkad<br />
under tidigt 1200-tal, visar att man också arbetade<br />
i trä.<br />
Den svenska reformationen genomfördes utan utrensning<br />
av konstföremål. Ofta fick också helgonbilder<br />
vara kvar i kyrkorna. I stora delar av Europa i övrigt<br />
har de många <strong>och</strong> långvariga krigen i tätbefolkade områden<br />
<strong>och</strong> utrensningar i samband med reformationerna<br />
förstört många sådana kulturskatter.<br />
Men inte heller Sverige gick fritt från förstörelse.<br />
Vissa inventarier som var särskilt kopplade till katolicismen<br />
– exempelvis reliker <strong>och</strong> relikskrin, så kallade<br />
relikvarier – försvann från kyrkorna. Till det kommer<br />
att Gustav Vasa beslagtog <strong>och</strong> lät smälta ned många<br />
guld- <strong>och</strong> silverföremål. Som en kontrast mot detta står<br />
att församlingsborna, som ofta var fästa vid sin kyrkas<br />
föremål, ibland skyddade de traditionella inventarierna<br />
<strong>och</strong> gömde dem.<br />
Under senmedeltiden blev altarprydnaderna allt mer<br />
påkostade genom altarskåp, till en början med ett måttligt<br />
format. Valvslagningarna i många kyrkor ledde till<br />
att valvmålningarna fick en blomstringstid. Till Sverige<br />
kom till att börja med målare från Danmark <strong>och</strong> Tyskland.<br />
Deras arbete <strong>och</strong> material bekostades ofta av en<br />
enskild välbeställd donator, inte sällan som botgöring<br />
för begångna synder men också för att bevara donators<br />
minne till eftervärlden.<br />
Den mest kände av alla konstnärer som var verksamma<br />
i Sverige under medeltiden är Albertus Pictor<br />
(cirka 1445-cirka 1507). Hans väggmåleri finns i dryga<br />
30-talet kyrkor, bland annat Härnevi, Härkeberga <strong>och</strong><br />
Täby kyrkor i Uppland, där målningarna aldrig varit<br />
överkalkade, liksom i Södermanland (bland annat<br />
Lid <strong>och</strong> Floda kyrkor) <strong>och</strong> Västmanland (bland annat<br />
Dingtuna <strong>och</strong> Kumla kyrkor). Albertus Pictor var som<br />
så många andra av dåtidens konstnärer mångsidig.<br />
Han var utöver målare också pärlstickare.<br />
Till de unika väggmålningarna hör också Risingemästarens<br />
aldrig överkalkade 1400-talsmålningar i<br />
Risinge kyrka i Östergötland. Han <strong>och</strong> flera andra till<br />
namnet okända mästare – som de skånska Vittskövlemästaren,<br />
Helsingborgsmästaren <strong>och</strong> Malmömästaren<br />
68 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
– utförde verk av hög klass i ett stort antal kyrkor i den<br />
trakt där de verkade.<br />
Det finns också en medeltida textilskatt bevarad<br />
även om vi kan se att textilier genom århundradena<br />
ofta har varit mer förgängliga än föremål av ädla<br />
metaller. Överhogdalsbonaderna, som i dag finns på<br />
Jamtli museum i Östersund, tillverkades så tidigt som i<br />
slutet av 1000-talet eller början av 1100-talet. De återfanns<br />
i anslutning till Överhogdals kyrka <strong>och</strong> kan ha<br />
prytt en kyrkvägg. En värdefull textilsamling finns i<br />
domkyrko museet, Skattkammaren, i Uppsala. Den<br />
består av textilier från slutet av 1200-talet <strong>och</strong> framåt.<br />
Äldst är ärkebiskop Folke Johansson Ängels (död<br />
1277) kåpa, sannolikt köpt i Lyon i Frankrike 1294.<br />
Också i Lunds domkyrkomuseum är de äldsta textilerna,<br />
bland annat en ärkebiskopsmitra, från 1200-talet. I<br />
Linköpings slotts- <strong>och</strong> domkyrkomuseum är de äldsta<br />
textilierna tillverkade av Birgittasystrarna på 1400-<br />
<strong>och</strong> 1500-talet.<br />
Under medeltiden verkade i Sverige bildhuggaren<br />
Adam van Düren (födelse- <strong>och</strong> dödsår inte kända, men<br />
han verkade i Norden 1487–1532). Hans största uppdrag<br />
var i Danmark, bland annat i Lunds domkyrka,<br />
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
FÖRDJUPNING<br />
Ett museum fyllt av kyrklig konst <strong>och</strong> kyrkliga minnen<br />
också från kyrklig synpunkt är historiska museet i<br />
stockholm en närmast outtömlig källa till kunskap.<br />
museets samlingar innehåller mer än 10 miljoner enskilda<br />
föremål. En stor del av dem har kyrkligt ursprung. i takt<br />
med digitaliseringen blir föremålen allt lättare att studera.<br />
Bilddatabasen Medeltidens bildvärld är ett gigantiskt<br />
uppslagsverk som innehåller omkring 19 000 fotografier<br />
av mer än 4 000 föremål från hela landet. där finns<br />
altarskåp, träskulpturer, dopfuntar <strong>och</strong> kalkmålningar från<br />
både museer <strong>och</strong> kyrkor i sverige.<br />
Flera medeltida altarskåp finns utställda på historiska<br />
museet. det altarskåp som kommer från husby-<br />
Långhundra kyrka i Uppland tillverkades i Uppland vid<br />
slutet av 1400-talet. det visar Jungfru maria <strong>och</strong> Jesus<br />
omgivna av änglar.<br />
till träskulpturerna på historiska museet hör flera<br />
madonnabilder. den kanske vackraste av dem alla är Edshultsmadonnan<br />
från Edshults kyrka i småland. En annan<br />
1100-talsmadonna kommer från viklau kyrka på gotland.<br />
Bland krucifixen finns allt från stora triumfkrucifix till<br />
det lilla märkvärdiga bronskrucifix som hittats i Eskilstuna.<br />
det är sannolikt från mitten av 1100-talet <strong>och</strong> kan<br />
ha använts i Johanniterordens kyrka som hette s:t Eskils<br />
kyrka.<br />
men han har också utfört verk i Linköpings domkyrka<br />
<strong>och</strong> Stor<strong>kyrkan</strong> i Stockholm.<br />
Ett annat stort namn, även i ett europeiskt perspektiv,<br />
var skulptören Berndt Notke (1440–1509), som<br />
länge (men knappast längre) har ansetts som mästaren<br />
bakom S:t Göran <strong>och</strong> draken i Stor<strong>kyrkan</strong> i Stockholm,<br />
verksam i Sverige 1484–96.<br />
Hur det nu än är med skulptören framhöll Gustav II<br />
Adolf S:t Göran <strong>och</strong> draken som ett av tre konstverk i<br />
landet som han uppskattade mest. De andra två var det<br />
stora krucifixet i Vadstena klosterkyrka, också det från<br />
1400-talet, <strong>och</strong> det magnifika altarskåpet på högaltaret<br />
i Linköpings domkyrka, tillverkat i Nederländerna<br />
1538–54 av Maarten van Heemskerck (1498–1574).<br />
Det senare är ”ett av våra viktigaste bildarv från Vasatiden,<br />
ett dokument över fromhetsliv <strong>och</strong> estetik”, skriver<br />
Hedvig Brander Jonsson i Konst <strong>och</strong> visuell kultur i<br />
Sverige. Ytterligare ett 40-tal altarskåp från Flandern,<br />
nuvarande Belgien <strong>och</strong> Holland, finns bevarade i Sverige<br />
i bland annat Västerås domkyrka, Vaksala kyrka<br />
i Uppsala <strong>och</strong> Skellefteå landsförsamlings kyrka. Andra<br />
altarskåp kom från norra Tyskland, bland annat<br />
Lübeck. Ett vackert exempel på det finns i Litslena kyrka<br />
i Uppsala stift.<br />
i textilkammaren finns bevarade textilier från medeltiden<br />
<strong>och</strong> framåt. där finns liturgiska kläder, men också<br />
det vackra gravtäcke från skoklosters kyrka som på<br />
1400-talet lades på tronpretendenten holmger knutssons<br />
(1220-talet–1248) grav. gravtäcket är en av de<br />
finare textilerna från medeltiden.<br />
i vadstena kloster fanns en avancerad textilproduktion.<br />
i textilkammaren kan man bland annat se en relikask<br />
i textil tillverkad där <strong>och</strong> den likaså i vadstena kloster<br />
tillverkade <strong>och</strong> mycket praktfulla mitra som bars av<br />
riksföreståndaren <strong>och</strong> Linköpingsbiskopen kettil karlsson<br />
vasa (cirka 1433–65).<br />
i historiska museets hägn finns också det i tyskland<br />
erövrade Elisabethrelikvariet, eller Stockholmsrelikvariet,<br />
med guldinfattade ädelstenar <strong>och</strong> i övrigt gjort i förgyllt<br />
silver. relikvariet tros vara från 1000-talet, skänkt till<br />
en tysk kyrka på 1200-talet <strong>och</strong> erövrat av svenskarna<br />
1631. Påkostat, om än inte lika storartat, är också ett<br />
vackert relikskrin i förgylld koppar, tillverkat vid slutet av<br />
1100-talet, från Eriksbergs gamla kyrka i västergötland.<br />
i flera fall gäller att föremål som nu finns hos historiska<br />
museet också finns i kopia i sina ursprungliga kyrkor.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 69
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
Reformationen <strong>och</strong> 1600-talet<br />
Reformationen i Sverige förändrade kyrkorummen betydligt<br />
mindre än vad som var fallet i många andra kyrkor<br />
<strong>och</strong> länder. I den meningen var den svenska reformationen<br />
konservativ i jämförelse med den lutherska<br />
reformationen i andra länder. Däremot bröts det mesta<br />
av klosterkulturen ned.<br />
Mereth Lindgren har i Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 3<br />
sammanfattat Martin Luthers syn på <strong>kyrkan</strong>s bilder.<br />
De kunde ha pedagogisk betydelse, men han ville stävja<br />
”dels överflödet, där mångfalden av ceremonier <strong>och</strong><br />
bilder hotat att skymma evangeliet, dels det vidskepliga<br />
missbruket av vissa bilder, främst träskulpturer”.<br />
Laurentius Petri tycks ha varit ännu litet försiktigare<br />
<strong>och</strong> främst inriktad på att förklara innebörden i bilder<br />
<strong>och</strong> skulpturer för menigheten. I hög grad kom de senmedeltida<br />
kyrkorummen att bestå oförändrade.<br />
Däremot innebar tiden efter reformationen några<br />
decenniers återhållsamhet med kyrkobyggande.<br />
Minskningen av antalet altare <strong>och</strong> medeltidens ivriga<br />
arbete med väggmålningar, altarprydnader <strong>och</strong> andra<br />
konstföremål gjorde sannolikt att det på många håll<br />
inte fanns behov av nya utsmyckningar. Dessutom<br />
hade ju Gustav Vasa lagt beslag på stora delar av kyrkornas<br />
guld <strong>och</strong> silver för att betala av på hans skulder<br />
<strong>och</strong> för att bekosta kronans verksamhet. Kyrkornas<br />
målningar fick däremot ofta vara kvar. Dels kunde de<br />
ju inte smältas ned, dels kunde de användas i den religiösa<br />
pedagogiken.<br />
Senare under 1500-talet, särskilt efter Johan III:s<br />
trontillträde, återupptogs utsmyckningen av kyrkorna.<br />
En produktiv regional målare, sannolikt också skulptör,<br />
redan under tidigt 1500-tal var Haaken Gulleson<br />
(levnadsdata okända) som själv, eller genom den verkstad<br />
han hade i Enånger under 1500-talets första hälft,<br />
svarade för ett 50-tal verk i södra <strong>och</strong> mellersta Norrland.<br />
Gulleson är en av de tämligen få enskilda medeltidskonstnärer<br />
som är känd till namnet.<br />
Det som syntes mest var att de fasta <strong>och</strong> påkostade<br />
predikstolarna började spridas som en utveckling av<br />
den ambo, ”talarstol”, prästen hade framför sig <strong>och</strong><br />
att kyrkbänkar började användas i större utsträckning.<br />
Förklaringen var den ökade tonvikten på Ordet, predikan.<br />
Predikstolen gav predikan en större myndighet<br />
<strong>och</strong> kyrkbänkarna var ett svar på att predikningarna<br />
kunde bli timslånga.<br />
Både altarskåpen <strong>och</strong> predikstolarna fortsatte att<br />
utvecklas till praktfulla pjäser i än högre grad under<br />
1600-talet. Exempel på detta är kungs- <strong>och</strong> drottningstolarna<br />
i Stor<strong>kyrkan</strong> i Stockholm <strong>och</strong> predikstolen i<br />
Uppsala domkyrka, gjorda av Nicodemus Tessin den<br />
yngre <strong>och</strong> Burchardt Precht (1651–1738).<br />
Kyrkliga skrudar <strong>och</strong> andra textilier behölls i Sverige<br />
även efter reformationen, men också antependier,<br />
altartäcken, bårtäcken <strong>och</strong> andra textilier användes.<br />
Skrudarna, även biskoparnas, användes dock mera sällan<br />
än före reformationen .<br />
I S:t Jacobs kyrka i Stockholm finns några exempel<br />
på 1600-talets textilkonst. De har lyfts fram av Inger<br />
Estham i Signums svenska konst<strong>historia</strong>, Barocktiden.<br />
Det ena är Sigrid Bielkes (1620–79) kistklädsel, ”en av<br />
de mest praktfulla i den kyrkliga textilskatten”, de andra<br />
är en korkåpa <strong>och</strong> ett antependium i sammetsbrokad<br />
som ”tillhör vårt mest praktfulla arv från 1600-talet”.<br />
Stormaktstiden tillförde också svenska kyrkor värdefulla<br />
guld- <strong>och</strong> silverföremål genom att ledande personer<br />
skänkte föremål, ibland köpta <strong>och</strong> ibland krigsbyte.<br />
1700- <strong>och</strong> 1800-talen<br />
Utvecklingen från 1600-talet fortsatte en bit in på<br />
1700-talet. Fortfarande förekom nya stora målningar<br />
som berättade om Kristi liv. Vid mitten av 1700-talet<br />
började emellertid nyklassicismen tränga fram.<br />
Den skulle sedan leva med full kraft en god bit in på<br />
1800-talet.<br />
Med nyklassicismen kom det enkla, ljusa <strong>och</strong> klassiska.<br />
Många äldre väggmålningar målades över <strong>och</strong><br />
en del inventarier ställdes undan. Kvar blev främst altarprydnader,<br />
predikstolar <strong>och</strong> orgelfasader om sådana<br />
fanns.<br />
NOTERAT<br />
En man <strong>och</strong> 87 altartavlor<br />
Pehr hörberg (1746–1816) betraktas som den mest<br />
namnkunnige kyrkomålaren under den gustavianska<br />
tiden – <strong>och</strong> som den flitigaste. han fick sin första<br />
utbildning i växjö <strong>och</strong> fortsatte därefter vid konstakademien.<br />
hörberg bosatte sig i östergötland där också<br />
många av hans målningar finns. sin första egna<br />
altartavla gjorde han 1786, den åttiosjunde <strong>och</strong><br />
sista 1815, året innan han dog. av dessa siffror kan<br />
man förstå att Pehr hörberg levde under en intensiv<br />
kyrkobyggnadsperiod.<br />
kulmen på hans konstnärliga produktion inträffade<br />
kring sekelskiftet. hörberg blev kunglig hovmålare<br />
<strong>och</strong> ledamot av konstakademien.<br />
Nyklassicismens frammarsch i kyrkorna väckte<br />
emellertid kritik. Många såg med längtan på de äldre<br />
kyrkor som behållit sina väggmålningar <strong>och</strong> inventa-<br />
70 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ier. Ganska få kyrkor fick i längden behålla sin nyklassicistiska<br />
stil någorlunda orörd. I Göteborgs domkyrka,<br />
fortfarande nyklassicistisk, kan man se den nydanande<br />
altaruppsats som utformades 1750 av Carl Hårleman.<br />
Den räddades undan den andra domkyrkobranden.<br />
1754 gjorde hovbrodören Christoffer Sergel (1693–<br />
1773) en mässhake till Slotts<strong>kyrkan</strong>s invigning. Den<br />
formgavs sannolikt av någon av de mångkunniga Jean<br />
Erik Rehn (1717–93) eller Carl Hårleman. Denna<br />
mässhake påverkade enligt Inger Estham under mer än<br />
ett sekel utformningen av mässhakar. Med sitt tomma<br />
kors på ryggsidan, törnekransen lagd över korset,<br />
strålglans över korset <strong>och</strong> en Golgatakulle med tre spikar<br />
under kom den att bli stilbildande.<br />
Några av 1700-talets mest uppmärksammade kyrkliga<br />
konstverk finns i Adolf Fredriks kyrka i Stockholm<br />
<strong>och</strong> är utformade av Johan Tobias Sergel (1740–1814,<br />
son till Christoffer Sergel). Det ena är den relief, Uppståndelsen,<br />
som finns som en altaruppsats, det andra är<br />
minnesmärket över den franske filosofen René Descartes<br />
(Cartesius, 1596–1650). Sergel, den gustavianska<br />
tidens främste skulptör, var klar med relieferna 1770<br />
respektive 1785. Verk av honom finns inte bara i Stockholm.<br />
Så finns exempelvis två Sergelskulpturer som hör<br />
till altartavlan i Karlstads domkyrka.<br />
Till de uppskattade konstnärerna under 1800-talet<br />
hörde Fredrik Westin (1782–1862). Altarmålningar av<br />
honom finns i flera Stockholmskyrkor, bland annat en<br />
stor altartavla i S:t Jacobs kyrka, sedan länge flyttad till<br />
en annan plats i <strong>kyrkan</strong>, men också i den redan nämnda<br />
Klockrike kyrka.<br />
Även i detta sammanhang kan man hitta viktiga lokala<br />
konstnärer. I främst Jämtland verkade Johan Edler<br />
(1734–97) <strong>och</strong> Pehr Sundin (1760–1827) som var<br />
<strong>och</strong> en svarade för inredningen till ett 30-tal kyrkor.<br />
Sundin fick smeknamnet ”Jämtlands Pehr Hörberg”.<br />
1900-talet<br />
1900-talets utveckling av kyrkokonsten skedde i samverkan<br />
med många konstnärer som främst vunnit sin<br />
berömmelse genom sekulära konstverk. Bror Hjorth<br />
(1894–1968) gjorde flera uppmärksammade <strong>och</strong> ofta<br />
också omdebatterade kyrkliga verk med bibliska motiv.<br />
Triptyken vid altaret i Jukkasjärvi kyrka i Norrbotten,<br />
med motiv ur den læstadianska väckelsen, är<br />
magnifik. Han har också gjort bronsreliefer till en av<br />
portalerna på Skogskyrkogården, liksom Kristusfiguren<br />
i Uppståndelsens kapell i Borås krematorium.<br />
Sven Erixson (1899–1970), den säregne X:et, har<br />
bland annat gjort freskerna Liv-död-liv <strong>och</strong> Årstiderna<br />
i Heliga Korsets kapell på Skogskyrkogården i Stockholm<br />
<strong>och</strong> gobelängen Uppståndelsen <strong>och</strong> Kristi pinas<br />
<strong>historia</strong> i Klippans kyrka.<br />
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
En mycket personlig stil präglar också Sven Ljungbergs<br />
(1913–2010) målningar <strong>och</strong> mosaiker i Gottsunda<br />
kyrka i Uppsala, guldmosaiken Via Dolorosa i Ljungby<br />
kyrka <strong>och</strong> de stora (<strong>och</strong> inte så kända) målningarna av<br />
Paradiset <strong>och</strong> Golgatavandringen i Annelunds<strong>kyrkan</strong>,<br />
också den i Ljungbergs hemort Ljungby.<br />
Den av Märta Afzelius (1887–1961) utformade vävda<br />
bilden av Skapelsen i Linköpings domkyrka är ”ett av<br />
periodens mest monumentala sakrala konstverk”, skriver<br />
Bengt Lärkner i Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige.<br />
Ett koncentrat av 1900-talskonst kan man möta i en<br />
av våra äldsta domkyrkor, den i Växjö, utsatt för brand<br />
eller plundring vid ett stort antal tillfällen, det senaste<br />
vid 1842 års stadsbrand. Flera större ombyggnader<br />
har också skett. I dag kan man möta en rad spännande<br />
1900-talskonstnärer i målningar, glasfönster, reliefer<br />
<strong>och</strong> skulpturer. En del, till exempel glasfönstren av<br />
Bo Beskow (1906–89), kan upplevas som någorlunda<br />
traditionellt <strong>och</strong> kyrkligt, medan verk av radikalare<br />
1900-talskonstnärer fortfarande kan mötas av såväl<br />
uppskattning som ogillande.<br />
NOTERAT<br />
de kyrkliga textilierna<br />
det i slutet av 1800-talet <strong>och</strong> i början av 1900-talet<br />
nyvaknade liturgiska intresset, som skulle fortsätta<br />
att utvecklas hela seklet, ledde till ett behov av<br />
kyrklig textilkonst. vävnader, mattor, skrudar <strong>och</strong><br />
bårtecken spelar en viktig roll i våra kyrkor, utseendemässigt<br />
<strong>och</strong> liturgiskt.<br />
Paramentaateljén på Ersta startade 1879 <strong>och</strong> Paramentikens<br />
vänner i göteborg 1883. En beställning som<br />
1882 gavs till handarbetets vänner(hv) i stockholm,<br />
bildat 1874, ledde indirekt till bildandet av företaget<br />
Licium 1904. På 1950-talet återvände Licium till hv.<br />
1917 kom också Libraria, senare införlivat i verbum aB<br />
<strong>och</strong> numera nedlagt. det stora namnet där var anna<br />
Lisa odelqvist-kruse (1925–2000).<br />
1939–67 verkade södra sveriges kyrkliga textil<br />
(sskt) i Lund. Från 1939 <strong>och</strong> en bit in på 1960-talet<br />
fanns kyrklig textil konst (ktk) i härnösand.<br />
märta måås-Fjetterström (mmF, 1873–1941), en<br />
av sveriges allra största textilkonstnärer, utförde<br />
också kyrkliga textila verk sedan hon etablerat sig i<br />
Båstad 1919. ateljé tre Bäckar i varnhem var verksam<br />
1933–77. den drevs av en annan stor textilkonstnär,<br />
inte minst i de kyrkliga sammanhangen, nämligen<br />
agda österberg (1891–1987). hon hade dessförinnan<br />
arbetat för både handarbetets vänner <strong>och</strong> Libraria.<br />
i Borlänge grundades alice Lund textil 1934. denna<br />
ateljé är fortfarande verksam.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 71
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
1900-talet innehåller också flera betydande silversmeder,<br />
exempelvis Wiwen Nilsson (1897–1974) <strong>och</strong><br />
Sigurd Persson (1914–2003), som genom ett stort antal<br />
silverföremål till kyrkor i Sverige varit banbrytande.<br />
Prästgårdar <strong>och</strong><br />
prästgårdskultur<br />
Prästgårdarnas <strong>historia</strong><br />
Till de kyrkliga markegendomarna <strong>och</strong> deras bakgrund<br />
återkommer vi. Här finns det anledning att peka<br />
på att prästgårdarna haft en stor betydelse såväl pastoralt<br />
som ekonomiskt, socialt <strong>och</strong> kulturellt.<br />
Prästgårdar har funnits nästan sedan den kristna<br />
<strong>kyrkan</strong>s begynnelse i Sverige. Av landskapslagarna<br />
framgår att mark anskaffades <strong>och</strong> prästbostad byggdes<br />
i anslutning till <strong>kyrkan</strong>. Prästgårdarnas omfattning<br />
angavs ofta i lag. De hus som räknades upp kunde vara<br />
bland annat följande: prästens bostadshus, härbärge,<br />
stekhus, lada, sädesbod, visthus, stall, fähus <strong>och</strong> lada.<br />
Det äldsta bevarade huset av detta slag som finns bevarat<br />
är den småländska Ingatorpsboden från början<br />
av 1200-talet. Till de äldsta hör också Älvdalens kyrkhärbre<br />
i Dalarna, byggt senare under 1200-talet.<br />
Normalt har prästgårdarna alltså legat intill <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> kring kyrka <strong>och</strong> prästgård har det vuxit upp<br />
en unik miljö. Till prästgårdarna hörde också trädgårdar<br />
som spelade en viktig roll för trädgårdsmiljöernas<br />
utveckling i Sverige. Där fanns allt från vårdträd till<br />
blomsterrabatter <strong>och</strong> en väl tilltagen köksträdgård.<br />
Prästens trädgård bestod ofta av en allé som slutade i<br />
en rundel framför bostadshuset.<br />
De äldsta bevarade prästgårdarna är från 1600- talet.<br />
En av de bäst bevarade är den i karolinsk stil byggda<br />
Björnlunda gamla prästgård i Sörmland, byggd kring<br />
1690.<br />
Länge kunde prästgården se ut som en vanlig bondgård,<br />
ibland ganska blygsam. 1734 kom emellertid<br />
en kunglig förordning om prästgårdarnas utseende.<br />
Den kom att styra utvecklingen. Prästgårdarna blev i<br />
många fall ett mellanting mellan en bondgård <strong>och</strong> en<br />
mindre herrgård. På Kulturen i Lund kan man se en<br />
prästgård som byggts enligt 1734 års regler, nämligen<br />
Västra Vrams prästgård i Lunds stift, byggd 1757.<br />
Bland de prästgårdsmiljöer som är i relativt orört<br />
skick finns Skuttunge prästgård från 1700-talet <strong>och</strong><br />
den enkla Härkeberga kaplansgård från 1840-talet,<br />
båda i Uppland. I S:t Anna skärgård ligger Korsnäs<br />
prästgård från 1700-talet. Ekebyborna prästgård i<br />
Öster götland skulle ha flyttats till Skansen för att placeras<br />
vid Seglora kyrka, men så skedde aldrig. Andra<br />
exempel är Vamlingbo prästgård på Gotland, Ausås<br />
prästgård i Skåne, Dädesjö gamla prästgård i Småland<br />
<strong>och</strong> Väse prästgård i Värmland, alla fyra – skiftande<br />
sinsemellan till storlek <strong>och</strong> byggnadsstil – från sent<br />
1700-tal eller tidigt 1800-tal.<br />
Ofta fanns i anslutning till prästgården ett stort antal<br />
andra byggnader. I Historien om prästens boställe<br />
speglad i Rättviks prästgårdar nämner Sune Garmo att<br />
prästgårdsbebyggelsen när den var som störst hade ett<br />
50-tal byggnader, alltså långt mer än de sju ”laga hus”<br />
som Dalalagen föreskrev.<br />
På många håll var prästgårdarna länge storhushåll<br />
som inkluderade också alla de pigor <strong>och</strong> drängar som<br />
deltog i jordbruket. En glimt av detta får man i Elof<br />
Stoltz klassisk prästgårdsskildring Som liten i Ravlunda<br />
prästgård. I boken, som handlar om åren kring<br />
skiftet mellan 1800- <strong>och</strong> 1900-talen, berättar Stoltz om<br />
vilka som deltog i den dagliga kvällsandakten: gårdsdrängen,<br />
kusken, ytterligare en dräng, ryktaren, fårapågen,<br />
gåsapågen, köksan, en eller två städerskor <strong>och</strong><br />
mjölkerskan.<br />
Prästgårdarnas avveckling<br />
Redan 1910 års beslut om prästernas löner påverkade<br />
prästgårdskulturen. Sedan gick utvecklingen snabbt,<br />
påskyndad av både jordbrukets förändring <strong>och</strong> pris-<br />
<strong>och</strong> löneutvecklingen.<br />
Direkt avgörande för prästgårdarnas öde blev konfrontationen<br />
med ett modernt samhälle <strong>och</strong> systemet<br />
med tjänstebostäder. 1987 upphörde lagtvånget att bo<br />
i prästgården. Pastoraten fick avgöra om man skulle<br />
anvisa en tjänstebostad eller inte. Syftet med förändringen<br />
var att underlätta rekryteringen av präster genom<br />
en avveckling av tjänstebostadssystemet. Prästerna<br />
var inte beredda att flytta sig själva <strong>och</strong> familjen,<br />
kanske med barn i skolåldern, när de bytte arbete.<br />
Martin Giertz beräknar i <strong>Svenska</strong> prästgårdar att det<br />
2010 fanns cirka 2 300 prästgårdar kvar. Av dessa var<br />
1 850 privatägda. Ytterligare prästgårdar har säkerligen<br />
sålts sedan dess. Av de cirka 2 200 kyrkligt ägda<br />
prästgårdar som fanns kring 1950 finns i dag cirka 300<br />
kvar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ägo.<br />
Riksantikvarieämbetet har förklarat 270 prästgårdar<br />
som byggnadsminnen i den högsta skyddsklassen.<br />
Ett mycket stort antal prästgårdar har också av RAÄ<br />
betecknats som byggnader <strong>och</strong> miljöer med stort kulturhistoriskt<br />
värde av lokalt <strong>och</strong> allmänt intresse. Att<br />
en prästgård fått ett särskilt kulturminnesskydd betyder<br />
inte att den i dag är prästgård. Den kan mycket väl vara<br />
i privat ägo <strong>och</strong> fylla helt andra funktioner än tidigare.<br />
72 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
kyrkogårdarna <strong>och</strong> deras<br />
utformning<br />
Begravningsplatser har funnits så länge det funnits befolkning<br />
inom det geografiska område som i dag utgör<br />
Sverige. Gravstenar <strong>och</strong> gravmonument av skiftande<br />
slag har också funnits under lång tid, till att börja med<br />
anonyma, sedan med initialer <strong>och</strong> namn. I takt med<br />
kristnandet byggdes kyrkor. Begravningsplatserna placerades<br />
i anknytning till dessa efter att dessförinnan oftast<br />
ha legat nära boplatserna.<br />
Den vanligaste beteckningen är fortfarande kyrkogård,<br />
men också begravningsplats används, liksom den<br />
under 1900-talet åter alltmer vanliga vackra benämningen<br />
griftegård.<br />
Själva kyrkobyggnaden kom under medeltiden att<br />
bli begravningsplats, dels för präster, dels för kungligheter,<br />
högadel <strong>och</strong> andra som hade en sådan makt att<br />
de kunnat gynna <strong>kyrkan</strong> med donationer. Först begravdes<br />
man under kyrkogolvet, men med tiden byggdes<br />
särskilda gravkor. Klasskillnaderna under 1600- <strong>och</strong><br />
1700-talen med vanligt folk på kyrkogården <strong>och</strong> ”finare<br />
folk” begravda i <strong>kyrkan</strong> verkade inte till kyrkogårdarnas<br />
fördel. Det fortsatte under 1800-talet då ”fint<br />
folk” hamnade närmare <strong>kyrkan</strong> än övriga. En bitsk<br />
kommentar från den rappe Västerås- <strong>och</strong> Lundabiskopen<br />
Gottfrid Billing har blivit berömd: ”Det här är<br />
ingen kyrkogård, det är en taxeringskalender».<br />
Först under det tidiga 1800-talet kunde man se antydningar<br />
till en modern kyrkogårdsskötsel. Främst<br />
i städerna fick då också de hygieniska hänsynstagandena<br />
en ökad uppmärksamhet. Denna utveckling var<br />
också en följd av befolkningstillväxten i städerna. Nya<br />
begravningsplatser utanför stadens centrum <strong>och</strong> inte<br />
heller i anslutning till någon kyrka kom till. Från Europa<br />
kom tankar på mer parkliknande kyrkogårdar.<br />
De nya tankarna utvecklades för svensk del i beslut<br />
1805 <strong>och</strong> 1815. Begravning under kyrkogolven förbjöds.<br />
Nya begravningsplatser kom för Sveriges del till<br />
i början av 1800-talet med bland annat Uppsala gamla<br />
kyrkogård, Tegnérkyrkogården i Växjö, Östra kyrkogården<br />
i Lund, S:t Ansgars griftegård i Borås, Gamla<br />
kyrkogården i Helsingborg <strong>och</strong> Wallinska kyrkogården<br />
i Västerås. 17<br />
Det finns åtskilliga kyrkogårdar som har egna <strong>och</strong><br />
alldeles speciella kvaliteter. Så är fallet med många<br />
värmländska kyrkogårdar med kyrkogården i Ekshärad<br />
som flaggskepp. Där finns mer än 400 smidda järnkors,<br />
många rikt lövdekorerade <strong>och</strong> från 1700- <strong>och</strong><br />
1800-talen.<br />
17 Kyrkogårdarna är angivna med sina nuvarande namn.<br />
arkitEktUr, konst <strong>och</strong> kULtUrmiLJöEr<br />
I Stockholm innebar tillkomsten av Norra begravningsplatsen<br />
1827 en radikal förändring. Successivt<br />
upphörde begravningarna på innerstadens kyrkogårdar,<br />
även om en <strong>och</strong> annan urnnedsättning sker där<br />
även i dag. En drivande kraft vid tillkomsten var Johan<br />
Olof Wallin (1779–1839), pastor primarius i Stor<strong>kyrkan</strong><br />
i Stockholm. Han stod också bakom anläggandet<br />
av den kyrkogård i Västerås, där Wallin var domprost,<br />
som nu kallas den Wallinska.<br />
En 1900-talsföreteelse är skogskyrkogårdarna. Den<br />
första anlades i Karlskoga 1908. Ett stort antal skogskyrkogårdar<br />
följde under de decennier som följde. En<br />
annan <strong>och</strong> äldre typ av skogskyrkogårdar finns också,<br />
nämligen de samiska kyrkogårdarna som ofta anlades i<br />
björkskogsterräng.<br />
Skogskyrkogården i Stockholm, utformad av Gunnar<br />
Asplund (1885–1940) <strong>och</strong> Sigurd Lewerentz, finns<br />
sedan 1994 på Unescos lista över unika världsarv. Kyrkogården<br />
byggdes under åren 1917–40. Det unika med<br />
den är de stora vyerna <strong>och</strong> samspelet mellan arkitektur,<br />
konst <strong>och</strong> naturens former. Skogskyrkogården omfattar<br />
mer än 100 hektar. Där finns cirka 100 000 gravplatser<br />
<strong>och</strong> många av dem har använts flera gånger.<br />
Skogskyrkogården är Sveriges till ytan näst största<br />
begravningsplats (störst är Kvibergs kyrkogård i Göteborg,<br />
men den har betydligt färre gravar). Varje år<br />
hålls på Skogskyrkogården i Stockholm cirka 2 000 begravningsceremonier.<br />
Krematorierna har sin egen <strong>historia</strong>. Då kremationerna<br />
av svenskar började kunde de inte ske i Sverige,<br />
utan genomfördes utomlands, ofta i Gotha i Tyskland.<br />
Det första krematoriet i Sverige, en enkel träbyggnad,<br />
byggdes i Hagalund i Solna intill ingången till Nya (i<br />
dag Norra) begravningsplatsen. Där skedde den första<br />
kremationen 1887. Det ersattes 1909 av det krematorium<br />
på Norra begravningsplatsen som ligger där ännu,<br />
även om det inte längre används för kremationer. Byggnaden<br />
är kulturminnesskyddad. Kremationen vann<br />
mark <strong>och</strong> på Baltiska utställningen i Malmö byggdes<br />
ett omdebatterat ”eldbegängelsetempel”. Krematoriet<br />
i Helsingborg blev en av de första moderna krematoriebyggnaderna<br />
i landet då det stod klart 1929. Krematoriet<br />
är ritat av Ragnar Östberg (1866–1945), mest<br />
känd för Stockholms stadshus.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 73
74 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: magnus aronson/ikon
kapitEl 5<br />
Församling, pastorat <strong>och</strong><br />
kyrklig samfällighet<br />
En historisk bakgrund<br />
Gudstjänsten<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gudstjänst har rötter som går tillbaka<br />
till den första kristna tiden. Ur<strong>kyrkan</strong>s gudstjänst<br />
utvecklades med den judiska gudstjänstens liturgi <strong>och</strong><br />
den av Jesus instiftade nattvarden som sina grundelement.<br />
Kyrkoårets ursprung kan man finna i 300-talet.<br />
Det kyrkoliv som präglas av adventstiden <strong>och</strong> julen, av<br />
fastan <strong>och</strong> påsken, av pingsten <strong>och</strong> trefaldighetstiden<br />
<strong>och</strong> av tiden fram mot kyrkoårets slut med domssöndagen<br />
har alltså en lång <strong>historia</strong>. Den medeltida romerska<br />
mässan anses ha varit klar under 600-talet <strong>och</strong> spred<br />
sig då mot norr för att komma till Sverige med kristendomen.<br />
Efter en försiktig hållning, med utgivning av Nya<br />
testamentet på tyska 1522 <strong>och</strong> anvisningar för en evangeliskt<br />
reviderad latinsk mässa 1523 <strong>och</strong> utgivning<br />
alltifrån 1524 av psalmer på tyska, gav Martin Luther<br />
1526 ut sin Deutsche Messe. En annan mässa var<br />
Nürnbergmässan. Mässan började firas på tyska, predikan<br />
gavs en central plats i gudstjänsten <strong>och</strong> församlingssången<br />
blev ett viktigt pedagogiskt verktyg. Användningen<br />
av folkspråket blev en grundläggande del<br />
av reformationen. Hela mässans språk <strong>och</strong> musik omformades<br />
med hänsyn till tysk kulturmiljö.<br />
Sådana tyska mässor blev kända också i Sverige.<br />
1531, året då Laurentius Petri vigdes till ärkebiskop,<br />
utgav brodern Olaus två skrifter om mässan, den ena<br />
med motiveringar för folkspråkig mässa, den andra<br />
tillämpningen: Den svenska mässan som hon nu hålles<br />
i Stockholm. I två upplagor några år senare hade den<br />
avskalade formen fyllts ut mer <strong>och</strong> efter tio år utkom<br />
utan författarnamn <strong>Svenska</strong> mässan, nu som <strong>kyrkan</strong>s<br />
officiella mässordning att firas på svenska men efter behov<br />
även med inslag på latin.<br />
Under Erik XIV:s <strong>och</strong> Johan III:s tid utspelades flera<br />
liturgiska strider. Erik var i sin syn på nattvarden påverkad<br />
av de anhängare till Jean Calvin <strong>och</strong> Filip Melanchton<br />
(Luthers medreformator som i en del frågor stod<br />
nära Calvin) som han tillåtit att vistas i Stockholm.<br />
De argumenterade bland annat mot uppfattningen<br />
att bröd <strong>och</strong> vin i nattvarden förvandlades till Kristi<br />
kropp <strong>och</strong> blod, mot elevationen, alltså upplyftandet<br />
av bröd <strong>och</strong> vin, förekomsten av flera altare i en kyrka,<br />
förekomsten av andra skulpturer än krucifixen <strong>och</strong><br />
användningen av mässkläder. I den akuta vinbrist som<br />
rådde i krigstider menade de, som en följd av sin nattvardssyn,<br />
att man mycket väl kunde använda vatten i<br />
stället för vin i nattvarden.<br />
För Johan var liturgin en del i en strid som var både<br />
politisk <strong>och</strong> religiös. Hans blick var fäst på Rom <strong>och</strong><br />
han ville gå längre i det liturgiska närmandet till katolska<br />
<strong>kyrkan</strong>. I detta misslyckades han emellertid, trots<br />
en viss prästerlig acceptans. 1571 beslutades äntligen<br />
den gudstjänstordning som fanns i Laurentius Petris<br />
kyrkoordning av Johan III.<br />
Också hertig Karl, Karl IX, försökte påverka gudstjänsternas<br />
utformning. Med stöd av honom gjordes<br />
flera kalvinistiska framstötar mot den lutherska ortodoxin,<br />
men utan framgång. Karl kunde inte genomföra<br />
sina ambitioner någon annanstans än i Hovförsamlingen,<br />
men han kunde vägra att ta upp de liturgiska<br />
förslag som lades fram till behandling. Inget hände alltså<br />
med liturgin.<br />
Först efter Gustav II Adolfs trontillträde kunde en<br />
ny kyrkohandbok ges ut 1614, nu med ordningen för<br />
både mässan <strong>och</strong> de kyrkliga handlingarna. En reviderad<br />
upplaga med anpassning till 1686 års kyrkolag beslutades<br />
1693.<br />
Den enskilda bikten eller skriftermålet spelade länge<br />
en undanskymd roll i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Reformatorerna<br />
hade inte fäst någon större vikt vid den, även om både<br />
kyrkoordningen 1571 <strong>och</strong> kyrkolagen 1686 talar om<br />
den. Den vanliga formen var det kollektiva skriftermålet,<br />
som i sin tur kunde föregås av enskilda själavårdssamtal.<br />
Den ordningen praktiserades särskilt vid sjukkommunion.<br />
Inte heller därefter fördes bikten i någon<br />
högre grad fram som en möjlighet för den enskilde.<br />
Kraven på nya gudstjänstformer tilltog från <strong>kyrkan</strong>s<br />
sida. Förslag arbetades fram i slutet av 1700–talet. Då<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 75
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
gick emellertid de liturgiska strävandena i riktning mot<br />
en av pietismen <strong>och</strong> upplysningen önskad förenkling,<br />
något som vare sig Gustav III eller Gustav IV Adolf<br />
kunde tänka sig. I detta dödläge blev gamla inslag kvar<br />
i gudstjänsten.<br />
En ny handbok kom inte förrän 1811. Här fanns<br />
nu mycket som funnits i praxis men inte i kyrkohandboken,<br />
till exempel ordning för nattvardsberedelsen –<br />
skriftermålet – <strong>och</strong> konfirmation liksom för biskopliga<br />
handlingar. Den blev dock omstridd redan från början<br />
för sitt teologiskt urvattnade eller missvisande språk<br />
<strong>och</strong> avskalade former.<br />
Med åren stegrades kritiken, inte minst i väckelsekretsar.<br />
Efter revisionsarbeten under nästan två<br />
decennier kunde det första kyrkomötet 1868 anta<br />
omarbetade partier till flera delar av en restaurerad<br />
kyrkohandbok, men ansåg att tiden ännu inte var mogen<br />
för ytterligare steg.<br />
Förnyelsen kom i stället med 1894 års kyrkohandbok<br />
med stort inflytande för biskopen i Strängnäs<br />
Uddo Lechard Ullman (1837–1930). Med det missnöje<br />
som fanns i <strong>kyrkan</strong> gentemot 1811 års handbok fanns<br />
en grogrund för en rikare liturgi, teologiskt inspirerad<br />
av den lundensiska högkyrkligheten. 1894 års kyrkohandbok<br />
kom att bli startpunkten för det liturgiska<br />
intresse <strong>och</strong> den medvetenhet som växte under hela<br />
1900–talet <strong>och</strong> kom till uttryck också i 1942 års kyrkohandbok.<br />
Tidigare inslag i gudstjänsten, till exempel<br />
elevationen, återkom allt oftare. Om det förslag som<br />
ledde fram till 1942 års kyrkohandbok skriver Carl<br />
Henrik Martling att det ”tio år tidigare med stor sannolikhet<br />
omedelbart skulle ha förkastats”.<br />
Med 1986 års kyrkohandbok förstärktes förnyelsesträvanden,<br />
bland annat genom att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
fått närmare kontakter med liturgiarbete i andra kyrkor<br />
<strong>och</strong> internationellt ekumeniskt arbete.<br />
Församlingslivet utöver gudstjänsterna<br />
De allra tidigaste rättsordningarna omfattade framför<br />
allt den lokala kyrkliga verksamheten <strong>och</strong> innehöll detaljerade<br />
bestämmelser om både tro <strong>och</strong> liv, i <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> utanför. Socknen var en enda enhet, såväl andligt<br />
som världsligt. De självklara uppgifterna var länge<br />
gudstjänstlivet, själavården i övrigt, skolan <strong>och</strong> omsorgen<br />
om fattiga, sjuka <strong>och</strong> hemlösa församlingsbor.<br />
Långt in på 1800–talet följde den lokala kyrkliga verksamheten<br />
i stort sett den mall som etablerats mycket<br />
tidigt.<br />
Då frikyrkligheten växte fram, sekulariseringen började<br />
göra sig gällande <strong>och</strong> befolkningsomflyttningen<br />
allt mer förändrade Sverige ställdes krav på nya former<br />
av församlingsarbete. De olika ”kyrkligheter” som be-<br />
skrivits tidigare pekade ut olika vägar. Gammalkyrkligheten<br />
<strong>och</strong> den tidiga högkyrkligheten ville se ämbetsbärarna,<br />
främst prästerna, som den avgörande <strong>och</strong><br />
drivande kraften i församlingslivets förnyelse. Inom<br />
andra delar av <strong>kyrkan</strong> ville man öka församlingsbornas<br />
engagemang, bilda församlingskärnor som kunde<br />
ta ett stort ansvar <strong>och</strong> ge lekmännen en ny roll.<br />
1900–talet kom att präglas av den senare linjen. När<br />
man såg att de traditionella formerna inte var möjliga,<br />
<strong>och</strong> ibland inte ens uppfyllde lagliga krav, mobiliserades<br />
frivilliga krafter. Sällskapet för kyrklig själavård i<br />
Stockholm, i dagligt tal Själavårdssällskapet, var som<br />
redan framgått en sådan kraft. Vid sidan om det som<br />
då betraktades som lagreglerad kyrklig verksamhet<br />
byggdes på Själavårdssällskapets initiativ kyrkor <strong>och</strong><br />
kapell, inrättades <strong>och</strong> tillsattes tjänster <strong>och</strong> vidgades<br />
församlingsarbetet.<br />
NOTERAT<br />
En ny kyrkohandbok i<br />
bruk 2016?<br />
nu är kyrkohandboken åter under revision inom<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>. Försöksverksamhet med ett nytt<br />
kyrkohandboksförslag pågår från <strong>och</strong> med den första<br />
söndagen i advent 2012. i den deltar var tredje församling<br />
i svenska <strong>kyrkan</strong>. Beslut om en ny handbok<br />
ska fattas av 2015 års kyrkomöte, vilket i sin tur betyder<br />
att den skulle, denna den åttonde kyrkohandboken<br />
sedan reformationen, kunna börja användas<br />
tidigast på våren 2016.<br />
det förslag som nu används på försök har titeln<br />
Kyrkohandbok för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, inte som nuvarande<br />
Den svenska kyrkohandboken.<br />
språkbruket har moderniserats. ambitionen vid<br />
utformningen av gudstjänsterna har varit att de<br />
ska vara väl förankrade i traditionen <strong>och</strong> långsiktigt<br />
användbara, men också erbjuda flexibilitet genom<br />
alternativa lösningar. Förslaget innebär att det kommer<br />
att finnas tre slag av gudstjänster:<br />
· högmässa.<br />
· mässa.<br />
· gudstjänst.<br />
i högmässan är antalet fasta moment större än i<br />
mässa <strong>och</strong> gudstjänst. alla tre formerna ska kunna<br />
användas vid huvudgudstjänst. högmässogudstjänsten<br />
försvinner alltså.<br />
För de kyrkliga handlingarna dop, konfirmation,<br />
vigsel <strong>och</strong> begravning ska det finnas en gudstjänst,<br />
men den ska kunna anpassas till situationens behov.<br />
de rika valmöjligheterna gör ett nära samarbete<br />
mellan präst <strong>och</strong> församling, liksom mellan församling<br />
<strong>och</strong> domkapitel, nödvändigt. också här kommer församlingsinstruktionen<br />
att vara ett viktigt dokument.<br />
76 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
När Yngve Brilioth 1933 i Svensk kyrkokunskap skriver<br />
om behovet av nya arbetsformer finns där mycket<br />
av det som i dag upplevs som självklara inslag i församlingsarbetet<br />
– om än i andra språkliga former:<br />
• Utvidgningen från predikan till en mer offentlig<br />
evangelisation med inslag som församlingsveckor<br />
<strong>och</strong> församlingsaftnar (”vid vilka uppbyggande <strong>och</strong><br />
undervisande föredrag ofta förbindas med någon<br />
form av sällskaplig samvaro”).<br />
• Kyrkliga sammanslutningar för särskilda ändamål<br />
som arbetsföreningar <strong>och</strong> sykretsar till förmån för<br />
sjömansvård <strong>och</strong> yttre mission. 18<br />
• Verksamhet för särskilda grupper i församlingen,<br />
främst ungdomar, mödramöten <strong>och</strong> verksamhet för<br />
gamla.<br />
Som en risk ser Brilioth att de legala arbetsformerna<br />
ytterligare förlorar sin religiösa prägel eller att församlingarnas<br />
egentliga andliga uppgifter helt övertas av de<br />
frivilliga organen. Utvecklingen sedan dess har i några<br />
avseenden gått i den riktning Brilioth befarade, men i<br />
huvudsak inneburit en legalisering av uppgifter som tidigare<br />
inte sågs som förenliga med kyrkolagen.<br />
Indelning <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
Under <strong>kyrkan</strong>s tidiga århundraden i nuvarande Sverige<br />
byggdes en kyrklig lokal <strong>organisation</strong> upp med socknarna<br />
som grund. Där diskuterades sedan <strong>och</strong> fattades<br />
beslut om gemensamma angelägenheter i socknen.<br />
Kyrkan var en av dessa angelägenheter.<br />
I vilken mån socknarna knyter an till någon tidigare<br />
lokal <strong>organisation</strong> är osäkert. Sannolikt såg det olika<br />
ut i olika delar av landet. På en del håll bildades socknar<br />
kring en kyrka, på andra kan man ha anknutit till<br />
en äldre indelning. Ledungsindelningen, egentligen ett<br />
led i den lokala försvars<strong>organisation</strong> som bland annat<br />
bar ansvar för att bygga <strong>och</strong> bemanna skepp, kan ha<br />
varit en sådan. ”Sockenindelningens uppkomst i Norden<br />
är höljd i dunkel”, som Yngve Brilioth sammanfattat<br />
saken i Svensk kyrkokunskap.<br />
Sockenindelningen var, om man bortser från en stor<br />
del av Norrland, genomförd i början av 1300- talet.<br />
Och, som Brilioth påpekar, kan vi i de ”kyrkliga<br />
socken organen av medeltida ursprung – se ursprunget<br />
ej blott till den kyrkliga utan även till den borgerliga<br />
kommunens självstyrelse”. I Västergötland hade man<br />
då hunnit genomföra de första sammanläggningarna i<br />
18 Syföreningarna var ingalunda någon nyhet när Brilioth skrev om<br />
detta. De första syföreningarna bildades redan 1844. Syföreningarnas<br />
arbete har behandlats utförligt i ett forskningsprojekt inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
ekonomiskt mer hållbara enheter. Den processen inleddes<br />
i början av 1200–talet.<br />
Begreppet socken användes främst på landsbygden.<br />
Den helt dominerande delen av befolkningen bodde<br />
också där. Det fanns i början av 1300-talet inte mer än<br />
ett 20-tal städer. I särklass störst var Stockholm, som<br />
dock inte hade mer än drygt 3 000 invånare i nuvarande<br />
Gamla stan <strong>och</strong> på malmarna. Därutöver var det<br />
bara ett fåtal städer som hade mer än 1 000 invånare.<br />
I städerna fanns stadens kyrka, men också ofta ytterligare<br />
kyrkor, till exempel klosterkyrkor eller kyrkor<br />
knutna till ett hospital. Där kunde också finnas kyrkor<br />
för boende <strong>och</strong> besökare från andra länder, vanligen<br />
tyska <strong>och</strong> finska kyrkor. Städerna styrdes av fogdar,<br />
borgmästare <strong>och</strong> råd.<br />
Sockenstämman formaliserades inte förrän på<br />
1600- <strong>och</strong> 1700-talen. Detaljerade bestämmelser beträffande<br />
sockenstämma, sexmän (ibland tolvmän)<br />
<strong>och</strong> kyrkoråd på landsbygden lades första gången fast<br />
i prästerskapets privilegier 1723. 1817 <strong>och</strong> 1843 beslutades<br />
nya bestämmelser om sockenstämmor, kyrkoråd<br />
<strong>och</strong> sockennämnder. I städerna skiftade formerna<br />
för församlingarnas självstyrelse. Det förekom sockenstämmor,<br />
men de som utövade det lokala ansvaret<br />
kunde utses på annat sätt. I vart fall efter 1843 var även<br />
städernas församlingar egna juridiska personer.<br />
1800-talet kom med omfattande förändringar.<br />
De nya nämnderna innebar att man skiljde på kyrkliga<br />
<strong>och</strong> borgerliga angelägenheter. Sockennämnderna<br />
fick ansvaret för hälsovården <strong>och</strong> flera andra angelägenheter<br />
som var av borgerlig karaktär. Genom 1862<br />
års kommunalreform bildades en kommunalstämma<br />
som svarade för alla ”gemensamma ordnings- <strong>och</strong> hushållningsangelägenheter”<br />
som inte uttryckligen skulle<br />
hanteras av kyrkostämman, nämligen församlingens<br />
<strong>och</strong> skolans angelägenheter. Kyrkorådet <strong>och</strong> skolrådet<br />
blev beredande <strong>och</strong> verkställande organ för kyrkostämman.<br />
Ytterligare förändringar skedde i början av 1900-<br />
talet, bland annat genom att skolfrågorna på vissa håll<br />
<strong>och</strong> barnavårdsärendena helt <strong>och</strong> hållet fördes över till<br />
den borgerliga kommunen.<br />
Genom 1930 års betydelsefulla men omstridda lag<br />
om församlingsstyrelse blev det möjligt för alla församlingar<br />
att införa ett kyrkofullmäktige. Fullmäktige blev<br />
obligatoriskt i de största församlingarna.<br />
Samtidigt fördes skol– <strong>och</strong> biblioteksfrågorna helt<br />
över från den kyrkliga till den borgerliga kommunen,<br />
även om församlingarna fortfarande kunde ha församlingsbibliotek.<br />
Den nya lagen om församlingsstyrelse gjorde det<br />
också möjligt att i större utsträckning bilda kyrkliga<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 77
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
samfälligheter. Dessförinnan hade det bara funnits<br />
kyrkofullmäktige i Stockholm, där fullmäktige behandlade<br />
vissa för församlingarna gemensamma frågor,<br />
<strong>och</strong> i Göteborgs kyrkliga samfällighet. Även dessa<br />
kyrkofullmäktige utsågs på kyrkostämman. Den fortfarande<br />
bestående kyrkliga samfälligheten i Göteborg<br />
bildades så tidigt som 1883.<br />
1961 togs även församlingsbiblioteken bort ur uppräkningen<br />
av församlingens angelägenheter i församlingsstyrelselagen.<br />
Församlingens grundläggande<br />
uppgift<br />
En klart utpekad uppgift<br />
Församlingens grundläggande uppgift är klart <strong>och</strong> tydligt<br />
formulerad både i lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> i<br />
kyrkoordningen i en enda mening, nämligen att ”församlingens<br />
grundläggande uppgift är att fira gudstjänst,<br />
bedriva undervisning samt utöva diakoni <strong>och</strong><br />
mission”:<br />
”Syftet är att människor skall komma till tro på<br />
Kristus <strong>och</strong> leva i tro, en kristen gemenskap skapas <strong>och</strong><br />
fördjupas, Guds rike utbredas <strong>och</strong> skapelsen återupprättas.<br />
Allt annat som församlingen utför är stöd för<br />
<strong>och</strong> en konsekvens av denna grundläggande uppgift.”<br />
Detta <strong>och</strong> inget annat är alltså uppgiften, kallelsen<br />
<strong>och</strong> sändningen i några ord. Alla församlingens resurser<br />
<strong>och</strong> allt arbete som bedrivs ska anknyta till den. Av<br />
detta följer att också den nationella nivån <strong>och</strong> stiften i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska inrikta sitt arbete på att stödja församlingarna<br />
i arbetet med just denna uppgift.<br />
Det finns några kriterier som ska uppfyllas för en<br />
församling:<br />
• Det ska finnas en huvudgudstjänst i den omfattning<br />
som framgår av församlingsinstruktionen.<br />
• Det ska finnas ett kyrkorum.<br />
• Det ska finnas människor som tar ansvar för att församlingens<br />
grundläggande uppgift blir utförd <strong>och</strong><br />
som är beredda att åta sig förtroendeuppdrag.<br />
Utöver dessa minimikrav ska stift <strong>och</strong> församlingar eftersträva<br />
en lokal indelning som gör det möjligt att bedriva<br />
en verksamhet som i största möjliga mån motsvarar<br />
de behov som finns, inte bara i en församling, utan<br />
också inom ett större område.<br />
En omstridd fråga är en församlings rätt att bedriva<br />
näringsverksamhet. Möjligheten finns, men bara<br />
om verksamheten har en naturlig anknytning till för-<br />
samlingens grundläggande uppgift. Oklarheterna är<br />
dock många <strong>och</strong> kyrkostyrelsen förbereder en policy<br />
som ska kunna vara vägledande. Församlingars rätt<br />
att driva begravningsbyrå är fortfarande något oklar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd anser det inte<br />
förenligt med kyrkoordningen att bedriva denna verksamhet.<br />
Kyrkostyrelsen anser att församlingsägda begravningsbyråer<br />
nu inte bör etableras.<br />
Församlingen är också den primära enheten i den<br />
kyrkliga <strong>organisation</strong>en. Det är framför allt i församlingen<br />
som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> möter sina medlemmar <strong>och</strong><br />
besökare <strong>och</strong> de möter sin kyrka. Ansvaret omfattar<br />
den kyrkliga verksamheten både för dem som tillhör eller<br />
bor i församlingen <strong>och</strong> för dem som av något annat<br />
skäl vistas där, även tillfälligt (det så kallade vistelsebegreppet).<br />
Det kan till exempel handla om dem som arbetar<br />
eller studerar inom församlingens gränser, liksom<br />
sjuka <strong>och</strong> äldre från andra orter som för längre tid vistas<br />
där. För många församlingar kan det också finnas<br />
skäl att driva en ”turistkyrka” i någon form, inte minst<br />
under sommarhalvåret, antingen det nu är vägkyrkor<br />
eller stora katedraler. Uppsala <strong>och</strong> Lunds domkyrkor<br />
har tillsammans årligen fler besökare än Gröna Lund i<br />
Stockholm.<br />
Begravningsverksamheten sköter <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
församlingar <strong>och</strong> samfälligheter genom riksdagsbeslut<br />
på uppdrag av staten. I hela Sverige utom Stockholms<br />
<strong>och</strong> Tranås kommuner är församlingar <strong>och</strong> samfälligheter<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ansvariga för den begravningsverksamhet<br />
som regleras i begravningslagen.<br />
NOTERAT<br />
de liturgiska färgerna<br />
vitt är kristus– <strong>och</strong> högtidsfärgen.<br />
rött är andens <strong>och</strong> blodets färg <strong>och</strong> används dels<br />
vid pingsten, andens högtid, dels vid martyrdagarna,<br />
då några av de tidiga kristna vittnena <strong>och</strong> det motstånd<br />
de mötte uppmärksammas.<br />
violett eller blått står för bot <strong>och</strong> fasta. den används<br />
i de perioder som förbereder de största högtiderna:<br />
advent före julen <strong>och</strong> fastan före påsk.<br />
Blått är också en klassisk mariafärg.<br />
grönt, det växande <strong>och</strong> mognande livets färg,<br />
dominerar bland annat de många söndagarna efter<br />
trefaldighet.<br />
svart, långfredagsfärgen i svenska <strong>kyrkan</strong>s tradition,<br />
är omdiskuterad <strong>och</strong> ersätts inte sällan med<br />
blått eller violett.<br />
78 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
gudstjänstliv <strong>och</strong><br />
gudstjänstformer<br />
Församlingens gudstjänstliv<br />
Utan gudstjänster finns ingen församling. Gudstjänstlivet<br />
är både grund <strong>och</strong> centrum för kyrkolivet <strong>och</strong><br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gudstjänster är öppna för alla. I församlingen<br />
ska gudstjänst firas i form av huvudgudstjänster,<br />
kyrkliga handlingar <strong>och</strong> andra gemensamma<br />
gudstjänster. Under 2012 firades enligt en preliminär<br />
beräkning drygt 420 000 gudstjänster med drygt 16<br />
miljoner deltagare. En tredjedel av gudstjänsterna är<br />
kyrkliga handlingar, det vill säga dop, konfirmation,<br />
vigsel <strong>och</strong> begravning.<br />
Kyrkorådet <strong>och</strong> kyrkoherden har ett gemensamt uppdrag<br />
<strong>och</strong> delat ansvar för gudstjänstlivets utformning<br />
<strong>och</strong> utveckling, liksom för att präst, kyrkomusiker, kyrkvärdar<br />
<strong>och</strong> gudstjänstfirande församling tillsammans ges<br />
möjlighet att gestalta gudstjänsterna. Uppdraget är stort<br />
<strong>och</strong> viktigt <strong>och</strong> får aldrig bli en enmansföreställning.<br />
Man kan predika <strong>och</strong> leda en gudstjänst även om<br />
man inte är prästvigd, men bara om man är döpt, tillhör<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> av biskopen fått rätt att göra<br />
det (tidigare kallat venia). För detta fordras att man är<br />
under utbildning till präst eller rekommenderas av en<br />
kyrkoherde. Den som tillhör församlingen eller är anställd<br />
i den behöver dock inte gå till biskopen. Då kan<br />
kyrkoherden ge tillstånd. Sakramentsförvaltning eller<br />
ledning av kyrkliga handlingar ingår dock aldrig i ett<br />
tillstånd att predika eller leda gudstjänst.<br />
Dop-, konfirmations-, vigsel-, begravnings- <strong>och</strong> nattvardsgudstjänst<br />
ska alltså alltid ledas av någon som är<br />
behörig att vara präst i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, som också är<br />
skyldig att förbereda gudstjänsten genom samtal. Kyrkoherden<br />
är ansvarig för att möjlighet ges till fortsatt<br />
kontakt med församlingen. Också för att ta emot bikt<br />
med total tystnadsplikt krävs att man är präst.<br />
Den som är döpt har tillträde till nattvarden. Den firas,<br />
utom vid så kallad sjukkommunion, alltid i församlingens<br />
gemenskap. Det är också möjligt att fira nattvarden<br />
ekumeniskt, alltså tillsammans med en församling i<br />
ett annat kristet samfund. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s nattvardsbord<br />
är öppet för nattvardsgäster oberoende av trossamfund.<br />
Av teologiska skäl kan man som medlem i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> inte tas emot som nattvardsgäst i romersk-katolska<br />
<strong>och</strong> ortodoxa kyrkor. Det hindrar inte<br />
att mången god lutheran deltagit i särskilt katolskt nattvardsfirande<br />
<strong>och</strong> redan vid Kyrkornas världsråds (KV)<br />
generalförsamling i Uppsala 1968 deltog framträdande<br />
katoliker i nattvardsfirandet i Uppsala domkyrka.<br />
Grundregeln är att det i varje församling ska firas en<br />
huvudgudstjänst alla söndagar <strong>och</strong> kyrkliga helgdagar.<br />
Bara domkapitlet kan bevilja undantag från detta, till<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
exempel då en församling vill fira sin huvudgudstjänst<br />
gemensamt med en annan församling i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
eller ett annat kristet trossamfund. Huvudgudstjänst<br />
kan firas med eller utan nattvard, men domkapitlet kan<br />
besluta om det minsta antal huvudgudstjänster med<br />
nattvard som ska firas i en församling under ett kyrko år.<br />
Det finns inte några gudstjänstfria veckor i en församling,<br />
med mindre än att domkapitlet godkänt detta.<br />
Om församlingens huvudgudstjänst flyttas till en<br />
annan församling måste därför en annan gudstjänst firas<br />
i församlingen under veckan.<br />
En väsentlig förändring i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gudstjänstliv<br />
har skett särskilt sedan mitten av 1900–talet.<br />
Den tidigare negativa hållningen till ett regelbundet<br />
<strong>och</strong> flitigt nattvardsfirande har till den allra största delen<br />
försvunnit. Antalet nattvardsgäster har ökat <strong>och</strong> de<br />
som firar nattvard gör det mycket oftare än tidigare.<br />
Man kan med fog tala om en nattvardsväckelse.<br />
Utvecklingen har påverkat kyrkohandbokens gudstjänstalternativ.<br />
De är numera högmässa <strong>och</strong> högmässogudstjänst,<br />
söndagsmässa <strong>och</strong> söndagsgudstjänst,<br />
familjemässa <strong>och</strong> familjegudstjänst. De gudstjänstformer<br />
som slutar med ”mässa” innehåller nattvardsfirande,<br />
de som slutar med ”gudstjänst” firas utan nattvard.<br />
Dessutom finns stora möjligheter att fritt utforma temamässor<br />
<strong>och</strong> temagudstjänster, där ämnesval, åldersgrupp<br />
<strong>och</strong> uttrycksform kan styra innehållet. Själva<br />
gudstjänsten kan också se ut på olika sätt. Med början<br />
i slutet av 1800-talet <strong>och</strong> ett rejält genombrott under de<br />
senaste decennierna har tidegärden återkommit. Den<br />
har en lång tradition i katolska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> innehåller<br />
böner för olika tider på dygnet.<br />
Kyrkvärdar <strong>och</strong> gudstjänstvärdar har också ett ansvar,<br />
ofta tillsammans med en kyrkvaktmästare, för<br />
andra uppgifter än de som ligger inom gudstjänsten.<br />
Ett exempel är att bistå prästen då mässhake, stola <strong>och</strong><br />
korkåpa tas på <strong>och</strong> av. Mässhaken tas normalt av under<br />
predikan för att sedan åter tas på. Det är inte alltid<br />
lätt för prästen att se att skruden sitter rätt.<br />
Andra uppgifter är att ta upp kollekt, dukning <strong>och</strong><br />
avdukning av altaret, liksom att ta hand om textilierna<br />
efter gudstjänstens slut. Vilka andra gudstjänstuppgifter<br />
som anförtros kyrkvärdar <strong>och</strong> gudstjänstvärdar<br />
skiftar mellan församlingarna. En fin sed <strong>och</strong> ett tecken<br />
på församlingens engagemang är till exempel att överlämna<br />
dopljus vid dopgudstjänsten eller biblar till konfirmanderna<br />
vid konfirmationsgudstjänsten.<br />
I många församlingar där man har möjlighet till detta<br />
förbereds gudstjänsterna, till stor nytta för liturgi,<br />
predikan <strong>och</strong> kyrkomusik, gemensamt i en gudstjänstgrupp<br />
av dem som ska medverka. Erfarenheterna är<br />
goda, men det fordras planering <strong>och</strong> att gruppen ses i<br />
god tid före gudstjänstdagen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 79
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
FÖRDJUPNING<br />
gudstjänsten – från procession till recession<br />
kyrkorummets centralpunkter i gudstjänsten är altaret,<br />
där liturgin <strong>och</strong> nattvarden till största delen firas, <strong>och</strong> den<br />
plats där predikan, en viktig del av ordets gudstjänst, sker.<br />
därtill kommer bönerna, psalmsångerna <strong>och</strong> orgelns uttrycksfullhet,<br />
liksom livsingripande inslag som tros- <strong>och</strong><br />
syndabekännelse <strong>och</strong> avlösning.<br />
de som ska ha funktioner i gudstjänsten samlas i god<br />
tid före gudstjänsten i sakristian. där går man igenom<br />
gudstjänstens alla delar <strong>och</strong> fördelar arbetsuppgifter i den<br />
mån man inte gjort det innan gudstjänstdagen. textläsare<br />
kan behöva några dagar på sig för att på egen hand läsa<br />
igenom texten <strong>och</strong> fundera över den, men även i övrigt<br />
kan det vara bra att i förväg veta vilken arbetsuppgift<br />
man kommer att få.<br />
det ryms mycket latin i en gudstjänst, trots att den<br />
sedan reformationen sker på folkspråket. det är inget att<br />
låta sig skrämmas av. ofta finns det dessutom svenska<br />
motsvarigheter. En högmässa ser ofta ut på följande sätt.<br />
Processionen, som går in under preludiet, har blivit<br />
allt vanligare. den inleds av korsbäraren <strong>och</strong> eventuellt<br />
ljusbärare, därefter kan följa kyrkvärdar med vinkanna <strong>och</strong><br />
oblatask (ibland också patén 19 , bursa <strong>och</strong> corporale 20 samt<br />
evangeliebok), eventuellt en assisterande präst (kallad<br />
ministrant) <strong>och</strong> celebranten med kalken.<br />
Efter en psalm följer beredelsen, bön om förlåtelse,<br />
förlåtelse <strong>och</strong> tackbön.<br />
det har blivit allt vanligare att prästen vid altaret står<br />
vänd mot församlingen, mot folket (versus populum eller<br />
ad populum versus). till prästens liturgiska klädsel hör<br />
mässkjorta (alba), ett band i liturgisk färg (stola 21 ) <strong>och</strong><br />
mässhake vid nattvardsgudstjänst samt röklin, stola <strong>och</strong><br />
korkåpa då nattvard inte firas.<br />
man ”går in” i den fortsatta gudstjänsten med introitus<br />
som följs av herre, förbarma dig, Ära åt gud (gloria),<br />
lovsång (laudamus) <strong>och</strong> dagens bön (collecta) 22 .<br />
textläsningarna är tre: gammaltestamentlig läsning som<br />
kan följas av körsång eller orgelmusik, epistel som följs av<br />
gradualpsalmen 23 <strong>och</strong> evangelieläsning.<br />
Evangelietexten läses av en präst. ofta läser lekmän –<br />
exempelvis, men inte nödvändigtvis, en kyrkvärd eller en<br />
gudstjänstvärd – epistel <strong>och</strong> gammaltestamentlig text.<br />
19 det fat på vilket nattvardsbrödet, oblaterna, läggs.<br />
20 korporalet, duken på vilken nattvardsgåvorna placeras, är inlagd i<br />
den kuvertliknande bursan.<br />
21 stolan är det band i liturgisk färg som bärs över axlarna av präst<br />
<strong>och</strong> biskop (hängande rakt över mässkjorta eller röklin) <strong>och</strong> diakon<br />
(med ett av banden snett över bröstet).<br />
22 dagens bön kallades tidigare kollektbön, den bön då man samlar<br />
sig, inte då man tar upp kollekten. namnbytet har gjorts för att förebygga<br />
just detta missförstånd.<br />
23 Förklaringen till detta litet svårbegripliga namn är att det syftar på<br />
att försångaren eller kantorn i den tidiga <strong>kyrkan</strong> sjöng denna psalm,<br />
mellan epistel <strong>och</strong> evangelium, stående på ett av trappstegen (gradus<br />
är latin för trappa) upp till koret.<br />
textläsning fordrar, även för erfarna textläsare, övning <strong>och</strong><br />
förberedelse så att man har innehållet alldeles klart för sig<br />
då man läser. Ett hjälpmedel är Handbok för textläsare, där<br />
betydelse, uttal, tempo, betoning <strong>och</strong> annat kommenteras.<br />
alla texterna läses gärna ur <strong>kyrkan</strong>s stora evangeliebok.<br />
Efter körsång eller orgelmusik följer predikan, som kan<br />
hållas från predikstolen, från en ambo, fritt stående i koret<br />
eller ibland gående i mittgången. olika traditioner finns i<br />
olika församlingar <strong>och</strong> kyrkor, liksom olika vanor <strong>och</strong> önskemål<br />
hos olika präster. därpå kan ytterligare sång eller<br />
orgelmusik följa.<br />
trosbekännelsen (credo) , som lämpligen finns i dagens<br />
ordning för gudstjänsten, agendan, men som annars finns i<br />
psalmboken, läses gemensamt.<br />
På den följer <strong>kyrkan</strong>s förbön. den kan utformas på<br />
många olika sätt. En vägledning finns i boken Kyrkans<br />
förbön. i <strong>kyrkan</strong>s förbön kan man infoga böner som gäller<br />
aktuella händelser, men också böner som lämnats i <strong>kyrkan</strong><br />
under veckan. där bönerna läggs kan man lämpligen ha en<br />
skylt som talar om att man brukar läsa upp några av dem.<br />
En självklar regel är att inte läsa upp namn på den som<br />
lämnat bönen om han eller hon inte direkt uttryckt önskemål<br />
om det. Är bönen noga hopvikt – mer än ett veck kan<br />
vara en tumregel – kan det betyda att vederbörande inte<br />
vill att bönen ska läsas upp.<br />
nattvardsfirandet inleds med tillredelsepsalm (offertorium)<br />
<strong>och</strong> fortsätter med lovsägelsen (sursum<br />
corda), inledningsord (prefationen), helig (Sanctus),<br />
nattvardsbön, herrens bön (som också lämpligen finns i<br />
dagens agenda, men som annars finns i psalmboken) som<br />
läses gemensamt, brödsbrytelsen, fridshälsning (pax) då<br />
man vänder sig till andra gudstjänstdeltagare, tar i hand<br />
<strong>och</strong> önskar guds eller herrens frid, o, guds lamm (Agnus<br />
Dei), kommunionen <strong>och</strong> tackbön. tackbönen kan gärna<br />
läsas av en kyrkvärd, gudstjänstvärd eller annan nattvardsgäst.<br />
vid nattvardsfirandet bör man kunna erbjuda<br />
alkoholfritt vin <strong>och</strong> glutenfria oblater. man kan också helt<br />
använda alkoholfritt vin <strong>och</strong>, även om de är betydligt<br />
dyrare, glutenfria oblater.<br />
den som är döpt <strong>och</strong> tillhör svenska <strong>kyrkan</strong> får biträda<br />
prästen vid nattvardsutdelning. ofta är det, utöver en<br />
annan präst, kyrkvärdar <strong>och</strong> gudstjänstvärdar som bistår<br />
med detta. särskilda regler gäller vid ekumeniskt nattvardsfirande.<br />
högmässan avslutas med lovpsalm, välsignelse (som i<br />
kristi namn ges av biskop eller präst) <strong>och</strong> postludium.<br />
vid gudstjänstens slut går man i recessionen 24 ut under<br />
postludiet (till sakristian eller till någon annan plats i <strong>kyrkan</strong><br />
där man tillsammans ber en kort bön).<br />
24 recession är det språkligt korrekta ordet för den inledande processionens<br />
återvändande till sakristian eller annan plats i <strong>kyrkan</strong>. oftast<br />
används ändå nästan alltid ordet procession även då man lämnar<br />
altaret. ordet procession har med tiden fått ett vidare innehåll.<br />
80 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
De kyrkliga handlingarna<br />
Länge förtalades ”förrättnings<strong>kyrkan</strong>”. I dag vet de<br />
flesta bättre. De kyrkliga handlingarna är en unik möjlighet<br />
till kontakt av olika grad mellan <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> de<br />
direkt berörda personerna, familjen, släkten <strong>och</strong> vännerna.<br />
Ändå händer det alltför ofta att denna möjlighet<br />
inte fullt ut tas till vara. Så sent som vid 2012 års<br />
kyrkomöte uppdrog kyrkomötet till kyrkostyrelsen<br />
att, i anslutning till det arbete som planeras för att utarbeta<br />
en gemensam strategi för <strong>kyrkan</strong>s mission <strong>och</strong><br />
undervisning, särskilt bevaka betydelsen av de kyrkliga<br />
handlingarna.<br />
Det är numera för säkerhets skull direkt föreskrivet<br />
att dop, konfirmation, vigsel <strong>och</strong> begravning ska föregås<br />
av samtal mellan prästen som ska leda gudstjänsten<br />
<strong>och</strong> de närmast berörda, det är inget man ska behöva<br />
be om. Dessutom har hemförsamlingens kyrkoherde<br />
ansvar för att det erbjuds möjligheter till fortsatt kontakt<br />
efter gudstjänsten.<br />
Det finns en clearing mellan församlingarna. Då<br />
dop, konfirmation, kyrklig vigsel eller kyrklig begravning<br />
sker i en annan församling än hemförsamlingen<br />
får församlingen där gudstjänsten hålls ersättning<br />
från hemförsamlingen. Clearingbeloppen beslutas av<br />
kyrko styrelsen.<br />
Sedan den 1 januari 2011 får ingen präst ta betalt av<br />
någon annan än en församling för kyrkliga handlingar.<br />
Det är alltså inte tillåtet att ta betalt för till exempel en<br />
vigsel. Om någon ändå vill skänkta pengar i samband<br />
med en kyrklig handling visar man lämpligen vägen till<br />
någon av <strong>kyrkan</strong>s bössor. Det är självfallet också tillåtet<br />
att ge en donation till något ändamål, men det sker<br />
skriftligt <strong>och</strong> behandlas av kyrkorådet.<br />
Kyrkomötet har också begärt en ändring som innebär<br />
att en i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> anställd präst ska vara behörig<br />
att utföra samtliga kyrkliga handlingar. Bakgrunden<br />
är att präster avsagt sig vigselbehörigheten därför<br />
att de inte är beredda att viga par av samma kön.<br />
Dopet är det ena av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s sakrament. Det<br />
spelar en avgörande roll för medlemskapet/kyrkotillhörigheten.<br />
2012 skedde drygt 58 000 dop i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Kyrkoordningen har regler beträffande församlingens<br />
dopansvar:<br />
• Församlingen ska erbjuda dopundervisning till dem<br />
som är bosatta i församlingen <strong>och</strong> tillhör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Då unga eller vuxna döps ska det alltid föregås<br />
av en sådan undervisning i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro,<br />
lära <strong>och</strong> bekännelse.<br />
• Församlingens kyrkoherde ska innan ett barn fyllt<br />
sex månader informera föräldrar eller annan vårdnadshavare<br />
som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> om dopet,<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
liksom om bestämmelserna för att tillhöra <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> erbjuda dem att låta döpa sitt barn.<br />
• De som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> utan att vara döpta<br />
ska året före 18–årsdagen av kyrkoherden dels informeras<br />
om dopet <strong>och</strong> medlemskapsreglerna, dels<br />
erbjudas dopundervisning <strong>och</strong> dop.<br />
Församlingen får aldrig ta ut avgift för dop. Om dopet<br />
sker i en annan församling än hemförsamlingen sker<br />
ekonomisk clearing mellan de berörda församlingarna.<br />
Konfirmationen är en bekräftelse av dopet <strong>och</strong><br />
sker genom konfirmationsundervisning, deltagande<br />
i församlingens gudstjänstliv <strong>och</strong> en konfirmationsgudstjänst.<br />
Den som är döpt, tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> själv begär det får konfirmeras om det, som kyrkoordningen<br />
uttrycker saken, inte finns ytterst starka<br />
skäl som hindrar det. 2012 konfirmerades cirka 31 000<br />
ungdomar <strong>och</strong> cirka 300 vuxna. Om man får dopundervisning<br />
<strong>och</strong> döps det år man fyller 16 år eller senare<br />
i livet betraktas man också som konfirmerad. <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> hade 2012 cirka 800 vuxendop. Många ungdomar,<br />
år 2012 cirka 1 600, döps i samband med sin<br />
konfirmation. Församlingen får inte ta ut avgift för<br />
konfirmation. Om konfirmationen sker i en annan församling<br />
än hemförsamlingen sker clearing mellan de<br />
berörda församlingarna.<br />
Det är först från senare delen av 1900–talet som den<br />
enskilda bikten börjat röna ett något större intresse <strong>och</strong><br />
upptäckas som en tillgång. I bikten får, heter det i kyrkoordningen,<br />
den enskilda människan ta emot Guds<br />
förlåtelse i sitt eget liv. Den biktande bekänner sin synd<br />
<strong>och</strong> skuld, som kan handla om en särskild händelse,<br />
men det kan också ske genom en allmän syndabekännelse.<br />
Därefter ger prästen förlåtelsen på Jesu Kristi<br />
uppdrag. Före bekännelsen har normalt prästen <strong>och</strong><br />
den biktande ett samtal. Bikten sker alltid enskilt, omfattas<br />
av en absolut tystnadsplikt <strong>och</strong> antalet finns därför<br />
inte i statistiken.<br />
Drygt 19 000 vigslar skedde 2012 i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ordning. Antalet samkönade vigslar var cirka 130.<br />
Det normala vid en vigselgudstjänst är att minst en av<br />
makarna tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Någon avgift får då<br />
inte tas ut av församlingen. Om vigseln sker i en annan<br />
församling än den som de som vigs tillhör, träder<br />
kostnadsclearingen i kraft. Om de som vigs inte tillhör<br />
samma församling ska den församling som kvinnan<br />
tillhör svara för kostnaden. Om hon inte tillhör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> ska den församling som mannen tillhör göra<br />
det. Även om inte någon av de blivande makarna tillhör<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kan vigsel ske i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ordning, men det fordrar att det finns särskilda skäl<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 81
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
som motiverar detta. Då får församlingen ta ut avgift<br />
av dem som vigs.<br />
Har man vigts borgerligt eller ingått partnerskap<br />
kan man vid en särskild gudstjänst få del av <strong>kyrkan</strong>s<br />
välsignelse <strong>och</strong> förbön. Cirka 200 sådana gudstjänster<br />
skedde 2012 i samband med borgerlig vigsel <strong>och</strong> ett<br />
tio tal i samband med ingånget partnerskap.<br />
Antalet begravningar inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> var<br />
2012 närmare 72 000. Den kyrkliga delen av begravningen<br />
kan omfatta utfärdsbön 25 , bisättning 26 , begravningsgudstjänst<br />
(som ska innefatta överlåtelse <strong>och</strong> begravningsbön)<br />
<strong>och</strong> gravsättning. Församlingen får inte<br />
ta ut någon avgift för begravningsgudstjänsten om den<br />
avlidne tillhörde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Om den sker i en annan<br />
församling än den avlidnes hemförsamling träder<br />
kostnadsclearingen mellan församlingarna i kraft.<br />
Efter dödsfallet ska tacksägelse ske i en församlingsgudstjänst,<br />
<strong>och</strong> ofta sker det numera under ljuständning<br />
<strong>och</strong> även klockringning. Själaringning (en sed som<br />
numera främst förekommer i södra Sverige <strong>och</strong> som<br />
förändrats från att ursprungligen ske då någon låg för<br />
döden till att i dag ske när någon har dött) får ske när<br />
den som avlidit tillhörde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
25 Andakt i den dödes hem innan transport därifrån sker.<br />
26 Bisättning kan innebära en förflyttning, men också förvaring, av<br />
stoftet i väntan på begravningen. Till bisättningen knyts möjligheten<br />
att en sista gång se den döde. Bön i enkel form kan ske i samband<br />
med bisättningen, vilket gör att man då kommer nära begreppet<br />
utfärdsbön.<br />
STATISTIK<br />
Begravningsgudstjänst får hållas också för den som<br />
inte tillhört <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, men bara om det finns särskilda<br />
skäl <strong>och</strong> är förenligt med den avlidnes önskemål.<br />
Cirka 1 200 sådana begravningar genomfördes 2011.<br />
Om den döde inte tillhört <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> får avgift<br />
tas ut, men aldrig för de uppgifter som enligt begravningslagen<br />
ingår i begravningsverksamheten.<br />
Så långt som möjligt ska man följa de önskemål som<br />
uttryckts av den som avlidit. När det inte finns någon<br />
anhörig som ordnar med begravning bör kyrkoherden<br />
verka för att begravning sker i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ordning<br />
om den som avlidit tillhörde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Den undersökning om begravningar som gjorts av<br />
Begravningsrådet visar att nästan alla av de tillfrågade<br />
har deltagit i en begravning, bara en procent har inte<br />
gjort det. Det framgår också att man själv vill bestämma<br />
över sin begravningsceremoni, men bara 30 procent<br />
av de tillfrågade har skrivit ned dessa önskemål<br />
eller talat med någon om dem. Mer än 90 procent vill<br />
besluta om vilken musik som ska spelas, hur kistan ska<br />
dekoreras, vilken präst eller annan person som ska leda<br />
begravningsgudstjänsten eller någon annan ceremoni<br />
som man tänker sig då en anhörig dött. De efterlevande<br />
vill också ha inflytande på vad som sägs om den avlidne.<br />
Ett framväxande önskemål, särskilt bland unga<br />
personer, är att få visa en video vid begravningsceremonin<br />
eller att få spela in den.<br />
Medlemmar, dop, konfirmationer, samt kyrklig vigsel <strong>och</strong> begravning 1960–2011<br />
källa: sammanställning på svenska <strong>kyrkan</strong>s hemsida från 1970 (uttagen mars 2013)<br />
1960 1970 1980 1990 2000 2010 2012<br />
medlemmar i % av befolkningen 97,5 (97) 27 93,9 89,0 82,9 70,0 68,8<br />
döpta i % av födda 87,0 80,6 76,2 71,7 72,8 53,7 51,0<br />
döpta i % av under året födda som var<br />
medlemmar/antecknade vid årets slut<br />
– – – – – 73,3 72,1<br />
konfirmerade av alla 15-åringar 87 80,7 64,6 63,4 43,1 32,5 31,3<br />
konfirmerade i % av 15-åriga medlemmar – – – – 51,4 41,0 46,1<br />
(40,8) 28<br />
kyrkliga vigslar i % av alla vigslar – 79,3 57,5 64,0 61,1 36,6 34,9<br />
kyrkliga begravningar i % av alla<br />
begravningar<br />
96,2 95,5 93,5 93,3 87,7 80,9 78,8<br />
27 Uppgifter om antal medlemmar saknas. Uppskattad andel.<br />
28 Från 2011 ökar andelen främst därför att de som konfirmerades detta år är födda 1996 då dopet blev huvudvägen in i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
andelen 2012 var 46,1 procent, men för jämförbarhetens skull anges inom parentes andelen konfirmerade i procent av 15-åringar vars föräldrar<br />
är medlemmar i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
82 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Kyrkoherdens beslut om rätt till konfirmation, kyrklig<br />
vigsel <strong>och</strong> kyrklig begravning kan, om beslutet innebär<br />
ett nej, överklagas till domkapitlet. Kyrkoherden kan<br />
också uppdra till annan präst att fatta dessa beslut.<br />
Vigning, sändning, mottagning, invigning<br />
Det finns också vignings-, sändnings-, mottagnings-<br />
<strong>och</strong> invigningsgudstjänster:<br />
• Biskopsvigning sker i Uppsala domkyrka <strong>och</strong> leds<br />
normalt av ärkebiskopen. Biskopen tar då emot mitra,<br />
kräkla <strong>och</strong> kors. Präst- <strong>och</strong> diakonvigning sker i<br />
respektive stifts domkyrka <strong>och</strong> leds av biskopen.<br />
• En sändningsgudstjänst kan hållas då en medarbetare<br />
eller församlingsbo sänds till tjänst utomlands<br />
eller till ett annat uppdrag som motiverar det. Ofta<br />
sker gemensamma sändningsgudstjänster för till exempel<br />
medarbetare i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella<br />
verksamhet eller <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet.<br />
• En mottagningsgudstjänst bör hållas så nära tillträdesdagen<br />
som möjligt för den som tas emot. En ny<br />
biskop ska tas emot i en gudstjänst i stiftets domkyrka.<br />
En kyrkoherde ska tas emot i en för pastoratet<br />
gemensam gudstjänst. Nya anställda medarbetare,<br />
förtroendevalda <strong>och</strong> ibland frivilliga medarbetare i<br />
övrigt bör tas emot av församlingen i en huvudgudstjänst.<br />
• Invigningsgudstjänst sker då ett nytt kyrkorum eller<br />
en begravningsplats för dem som tillhör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> tas i bruk. Också då ett kyrkorum tas ur bruk<br />
ska det ske genom en gudstjänst.<br />
Gudstjänstlivets utveckling<br />
Det har gått kort tid, bara drygt tio år sedan millennieskiftet,<br />
men det finns redan nu flera viktiga iakttagelser<br />
man kan göra:<br />
• Det totala antalet gudstjänstbesök per år har minskat,<br />
vilket bland annat hänger samman med det<br />
minskande medlemsantalet (men antalet gudstjänstbesökare<br />
under ett år är ändå högre än antalet biobesökare).<br />
• Antalet huvudgudstjänster per år har minskat, men<br />
antalet huvudgudstjänster per församling har ökat<br />
på grund av sammanslagningar av församlingar. Antalet<br />
deltagare i huvudgudstjänsterna har minskat.<br />
• Andelen huvudgudstjänster med respektive utan<br />
nattvardsfirande har förändrats till en stark dominans<br />
för huvudgudstjänster med nattvard.<br />
• Familjegudstjänster <strong>och</strong> familjemässor är välbesökta,<br />
men sker inte ofta nog för att nämnvärt påverka<br />
totalsiffrorna. Också musikgudstjänsterna fortsätter<br />
att vara välbesökta.<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
• Antalet andra gudstjänster än huvudgudstjänster<br />
per år har också minskat, men i mindre grad än huvudgudstjänsterna.<br />
• Antalet kyrkliga handlingar har varit förhållandevis<br />
stabilt.<br />
• Antalet sön– <strong>och</strong> helgdagar då huvudgudstjänst inte<br />
firats i en församling har minskat kraftigt <strong>och</strong> antalet<br />
huvudgudstjänster per församling har ökat.<br />
Skillnaderna är stora mellan olika delar av landet, liksom<br />
mellan stad <strong>och</strong> land. I en del avseenden har dock<br />
skillnaderna minskat. Sekulariserade regioner – till exempel<br />
Mälardalen <strong>och</strong> storstäderna – minskar mindre<br />
i fråga om gudstjänstdeltagande än kyrksamma regioner<br />
som till exempel Småland <strong>och</strong> Västergötland.<br />
STATISTIK<br />
Gudstjänster, kyrkliga handlingar <strong>och</strong> kommunioner<br />
Källa: svenska <strong>kyrkan</strong>s statistikdatabas (uttagen maj<br />
2013, avrundade tal)<br />
2000 2010 2012<br />
antal<br />
huvudgudstjänster 127 000 100 000 98 000<br />
Besök vid<br />
6,7 4,6 4,5<br />
huvudgudstjänster<br />
antal andra<br />
miljoner miljoner miljoner<br />
gudstjänster 213 000 201 000 195 000<br />
Besök vid andra<br />
8,8 6,9 6,3<br />
gudstjänster<br />
antal kyrkliga<br />
miljoner miljoner miljoner<br />
handlingar 136 000 133 000 132 000<br />
Besök vid kyrkliga 6,1 5,7 5,6<br />
handlingar<br />
miljoner miljoner miljoner<br />
2,6 2,7 2,7<br />
antal kommunioner miljoner miljoner miljoner<br />
Församlingens undervisning,<br />
diakoni <strong>och</strong> mission<br />
”... bedriva undervisning…”<br />
Konfirmandundervisningen är en viktig del av församlingens<br />
undervisning. Konfirmationssedens utveckling<br />
har nyss beskrivits. Man kan notera att det långtifrån<br />
bara är anställda som arbetar med konfirmationen.<br />
Under 2011 deltog närmare 10 000 unga konfirmandledare,<br />
många av dem frivilligt <strong>och</strong> ideellt, i detta arbete.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 83
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
Undervisningen i församlingen tar sig också många<br />
andra uttryck. Den kan omfatta allt från enskilda samtal<br />
om trons mysterier till seminarier i kyrka <strong>och</strong> församlingshem,<br />
från samtal i bibelstudiegrupper till ett<br />
omfattande kulturutbud som kretsar kring de stora<br />
livsfrågorna, från föreläsningsserier om kristendomens<br />
kärna till öppet hus med undervisningsinslag i <strong>kyrkan</strong><br />
eller församlingshemmet. Några siffror visar hur det<br />
2012 såg ut i gränslandet mellan undervisning, diakoni<br />
<strong>och</strong> öppen verksamhet:<br />
• Cirka 2 500 bibel– <strong>och</strong> samtalsgrupper om kristen<br />
tro samlade mer än 26 000 deltagare.<br />
• I cirka 1 000 sorgegrupper deltog mer än 6 000 personer.<br />
Det finns cirka 2 000 kyrkliga syföreningar <strong>och</strong> arbetskretsar<br />
med cirka 27 000 deltagare <strong>och</strong> en verksamhet<br />
som är betydligt vidare än det låter. Både deras tidigare<br />
verksamhet, som inbringat hundratals miljoner kronor<br />
till den internationella missionen, <strong>och</strong> insamlingsresultatet<br />
2012, som var närmare 26 miljoner kronor, vittnar<br />
om att syföreningsarbetet ingalunda handlar om<br />
”förspilld kvinnokraft”, ett uttryck som använts tidigare<br />
i en boktitel utan snarare om att ”sy för livet”,<br />
för att använda en annan boktitel. Syföreningarna har<br />
också gett ett stort mått av undervisning <strong>och</strong> gemenskap<br />
för deltagarna själva.<br />
”... samt utöva diakoni…<br />
Att definiera diakoni är inte alldeles lätt. Många försök<br />
har gjorts <strong>och</strong> många diskussioner har förts. Erik<br />
Blennberger <strong>och</strong> Mats J Hansson behandlar frågan i<br />
Diakoni - tolkning, historik, praktik. Några kärnord<br />
återkommer ofta: en social verksamhet med en kristen<br />
identitet, knuten till ett kristet samfund eller en kristen<br />
<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> med särskild inriktning på människor<br />
i utsatta situationer.<br />
Sveriges Kristna Råd (SKR) använder följande definition:<br />
”Diakoni är medmänsklig omsorg grundad<br />
i Kristi kärlek, uttryckt i <strong>kyrkan</strong>s liv <strong>och</strong> vill genom<br />
barmhärtighet, respekt <strong>och</strong> solidaritet möta människan<br />
<strong>och</strong> hennes utsatthet.”<br />
Hembesök <strong>och</strong> besök på äldreboenden, en öppen<br />
mottagning, verksamhet i församlingen för olika målgrupper<br />
<strong>och</strong> särskilt stöd i krissituationer har länge<br />
funnits som inslag i diakonin. Hela tiden finns också<br />
inslag av själavård i det diakonala arbetet.<br />
Under 1900-talets andra hälft fördes en ibland intensiv<br />
diskussion om det diakonala arbetet. I efterkrigstidens<br />
folkhem skulle alla innefattas genom en av<br />
stat <strong>och</strong> borgerliga kommuner garanterad trygghet <strong>och</strong><br />
omsorg. Frivilliga krafter, till exempel trossamfunden,<br />
skulle inte ägna sig åt en verksamhet för vilken de borgerliga<br />
kommunerna bar ett lagligt ansvar.<br />
Successivt har detta synsätt fått ge vika för en insikt<br />
om att stat <strong>och</strong> kommun inte förmår att fullt ut bära<br />
detta ansvar. I dag ses de flesta frivilliginsatserna som<br />
ett viktigt komplement till både statens <strong>och</strong> de borgerliga<br />
kommunernas sociala verksamhet. Inte för att lappa<br />
<strong>och</strong> laga inom områden som självklart bör hanteras<br />
<strong>och</strong> finansieras skattevägen, utan snarare för att tillföra<br />
ytterligare kvaliteter. En kyrka med omsorg om de<br />
utsatta lever upp till människans roll som Guds medskapare.<br />
Ett samhälle där människor, inte bara som<br />
skattebetalare utan också enskilt eller i grupper, på ett<br />
konkret sätt vill göra en insats, blir ett bättre samhälle.<br />
Inom många församlingar sker en förändring. Inte<br />
minst tycks den verksamhet som tar sikte på särskilt<br />
utsatta grupper öka. Det ekumeniska samarbetet tycks<br />
likaså öka, liksom samarbetet över religionsgränserna.<br />
Förändringarna sker främst i de större städerna.<br />
De här slutsatserna kan man dra av den undersökning,<br />
Församlingsdiakoni i förändring, som gjordes<br />
2010. Undersökningen visar att prioriterade områden<br />
är dels barn <strong>och</strong> unga, dels äldre. Det stämmer bra med<br />
resultaten i Medlem 2010. Också medlemmarna prioriterar<br />
dessa områden, tillsammans med stöd till dem<br />
som är socialt mest utsatta.<br />
I många församlingar finns sorgegrupper, ofta tillsammans<br />
med andra församlingar, <strong>och</strong> en tredjedel av<br />
de församlingar som undersökningen nådde har någon<br />
form av caféverksamhet, ”allt från kulturcafé till café<br />
för psykiskt sköra” som det beskrivs av en församling.<br />
Några andra iakttagelser från undersökningen:<br />
• Församlingsdiakonin innefattar mer arbete med äldre<br />
<strong>och</strong> utsatta än med barn <strong>och</strong> unga. En annan skillnad<br />
är att mötet med utsatta barn ofta sker i miljöer<br />
<strong>och</strong> verksamheter utanför <strong>kyrkan</strong>, alltså uppsökande<br />
<strong>och</strong> i samverkan med andra <strong>organisation</strong>er, medan<br />
aktiviteter för äldre i hög grad sker inom ramen<br />
för församlingens egen verksamhet.<br />
• Familjerådgivning har en relativt låg prioritet.<br />
• Stöd till hemlösa ges av en femtedel av församlingarna,<br />
främst i större <strong>och</strong> medelstora städer. Eget härbärge<br />
är mer sällsynt än annat stöd.<br />
• En femtedel av församlingarna ger i någon form stöd<br />
till flyktingar.<br />
• Församlingarna ger också kontantstöd till behövande,<br />
ofta med hjälp av stiftelser. Omfattningen under<br />
ett år är svår att bedöma, men en uppskattning som<br />
gjorts är att den är cirka 60 miljoner kronor.<br />
Mycket nära det diakonala arbetet ligger också den<br />
öppna verksamheten <strong>och</strong> en rad andra församlingsaktiviteter.<br />
I alldeles speciella katastrofsituationer - som<br />
84 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Estonias förlisning 1994 med mer än 850 dödsoffer,<br />
diskoteksbranden i Göteborg 1998 med 63 döda ungdomar<br />
<strong>och</strong> tsunamikatastrofen i Thailand 2004 med<br />
mer än 500 svenskar omkomna – krävs en total mobilisering<br />
i kyrka, stift <strong>och</strong> församlingar med diakonin<br />
som ett viktigt inslag.<br />
”… <strong>och</strong> mission”<br />
Innebörden i församlingens mission är i dag bredare än<br />
tidigare. Man skilde förr mellan evangelisation i Sverige<br />
<strong>och</strong> (internationell) mission utanför landets gränser,<br />
främst i utvecklingsländer, länderna i Syd/Tredje världen.<br />
I kyrkoordningen omfattar nu begreppet mission<br />
såväl det ”evangeliserande” arbetet i Sverige som internationell<br />
mission genom deltagande i den världsvida<br />
<strong>kyrkan</strong>s arbete.<br />
Den grundläggande beskrivningen av innebörden i<br />
missionsarbetet är att det syftar till att, som det heter<br />
i kyrkoordningen, ”människor ska komma till tro på<br />
Kristus <strong>och</strong> leva i tro, en kristen gemenskap skapas <strong>och</strong><br />
fördjupas, Guds rike utbredas <strong>och</strong> skapelsen återupprättas”.<br />
Detta behöver inte alltid speglas i kyrkostatistiken,<br />
men en ambition är självfallet att nå nya människor<br />
med det kristna budskapet <strong>och</strong> stärka de redan<br />
kristna i deras tro. Missionen har alltid bestått av gudstjänst,<br />
undervisning <strong>och</strong> diakoni.<br />
Den internationella missionen är i dag inte enkelriktad,<br />
det bedrivs också ”mission i retur” genom verksamhet<br />
i församlingar i Sverige av präster <strong>och</strong> andra<br />
medarbetare från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gamla missionsfält.<br />
Den internationella verksamhet som bedrivs med<br />
Kyrkans hus i Uppsala som bas är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gemensamma.<br />
Den inrymdes tidigare i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
mission (SKM) <strong>och</strong> Lutherhjälpen.<br />
Detta omfattande arbete är beroende av församlingarnas<br />
insatser. I församlingarna finns därför både internationella<br />
grupper <strong>och</strong> mer än 5 000 internationella<br />
ombud. Särskilt stora insatser görs lokalt i samband<br />
med de stora insamlingsperioderna under fastan <strong>och</strong><br />
kring jul. Insamlingsverksamheten bygger på att delandet<br />
av resurser är en central företeelse i kristen tro <strong>och</strong><br />
därmed en viktig del av församlingens arbete.<br />
Öppen församlingsverksamhet<br />
Deltagandet i församlingens öppna verksamhet har<br />
ökat betydligt under senare år. Några exempel från 2012:<br />
• Öppen verksamhet för barn <strong>och</strong> unga 0–19 år har<br />
under 2000-talet ökat från 1,5 till över 2 miljoner<br />
besök. Cirka 700 000 besök gjordes av föräldrar <strong>och</strong><br />
andra vuxna. I gruppverksamheten för 0–19 år deltog<br />
cirka 150 000 barn <strong>och</strong> unga. Det totala antalet<br />
besök av barn i förskoleåldern låg kring en miljon. I<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
barn- <strong>och</strong> ungdomsverksamheten var cirka 15 000<br />
frivilliga <strong>och</strong> ideellt arbetande ledare verksamma.<br />
• Antalet besökare vid öppen verksamhet med kulturellt<br />
innehåll, utöver den omfattande musikaliska<br />
kulturverksamheten, var 2012 närmare 300 000.<br />
Antalet arrangemang var cirka 10 000. 2012 visades<br />
ett tusental utställningar med kulturinriktning <strong>och</strong><br />
dessutom ett stort antal andra utställningar. Mer än<br />
800 grupper med kulturell inriktning samlade cirka<br />
13 000 deltagare.<br />
• Cirka 20 000 kyrkvisningar, som är en stor möjlighet<br />
att förmedla kunskap om också det allra innersta i<br />
<strong>kyrkan</strong>, genomfördes under 2012.<br />
• I öppen gemenskap för vuxna har mer än 2 miljoner<br />
personer deltagit.<br />
Kollekter<br />
Kollekten är en del av gudstjänsten, men också en viktig<br />
förutsättning för delar av verksamheten. Kollekten<br />
kan ses som en symbol för att det vi äger bara är tillfälligt<br />
<strong>och</strong> till låns. Kollekten kan också ses som ett uttryck<br />
för samhörigheten med andra kristna, vår omsorg<br />
om människor i nöd <strong>och</strong> vår tacksamhet mot Gud.<br />
Vid varje huvudgudstjänst ska kollekt tas upp om<br />
inte särskilda skäl talar mot detta. Vid övriga församlingsgudstjänster<br />
får kollekt tas upp. Kollekt ska alltid<br />
tas upp till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s verksamhet eller annan<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> angelägen verksamhet. Ansvarig<br />
för sammanräkningen av kollekten är den präst som<br />
bär huvudansvaret för gudstjänsten, men han/hon kan<br />
uppdra till exempelvis en kyrkvärd att svara för sammanräkningen.<br />
Rikskollekt, det vill säga en kollekt som tas upp i alla<br />
landets församlingar, får tas upp högst 30 dagar varje<br />
år <strong>och</strong> beslutas av kyrkostyrelsen. Om det finns synnerliga<br />
skäl får en riks- eller stiftskollekt i en församling<br />
flyttas till annan dag under året. Beslut om detta fattas<br />
av domkapitlet.<br />
Stiftskollekt, det vill säga en kollekt som tas upp i<br />
alla stiftets församlingar, får tas upp högst 10 dagar<br />
varje år på andra dagar än de då rikskollekt tas upp <strong>och</strong><br />
beslutas av domkapitlet.<br />
Församlingskollekt beslutas av kyrkorådet, men får<br />
inte tas upp på de dagar som rikskollekt eller stiftskollekt<br />
tas upp.<br />
Ekumenik <strong>och</strong> vänförsamlingar<br />
Församlingen får lämna bidrag till internationell verksamhet,<br />
vilket betyder just bidrag <strong>och</strong> rimligen inte att<br />
bygga upp en egen verksamhet med till exempel egen<br />
utsänd personal. Att rätten att lämna bidrag gäller för<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella verksamhet är närmast<br />
en självklarhet.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 85
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
Det förekommer också i vissa församlingar ett vänförsamlingssamarbete,<br />
ofta grundat på de ekumeniska<br />
överenskommelser som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ingått med<br />
and ra kyrkor. Om en församling vill bli vänförsamling<br />
till församling i en annan kyrka, som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
inte har någon ekumenisk överenskommelse med, ska<br />
enligt ett beslut av 2012 års kyrkomöte detta i så fall<br />
ska godkännas av domkapitlet.<br />
kyrkomusik <strong>och</strong> kyrkodrama<br />
Kyrkomusik<br />
Kyrkomusiken har många former. Några av dem är<br />
liturgisk sång, psalmsång, solister, körer <strong>och</strong> instrumentalensembler<br />
i gudstjänsten, temamässor i olika<br />
musikaliska traditioner, andliga visor, orgel- <strong>och</strong> körkonserter<br />
(med eller utan avgift). Kyrkomusiken tar<br />
vid där orden inte längre räcker.<br />
Musik spelar också en viktig roll i undervisning, diakoni<br />
<strong>och</strong> mission. Inte minst kan det gälla ungdomsarbete,<br />
liksom i <strong>kyrkan</strong>s öppna verksamhet för vuxna.<br />
Allt detta har på något sätt sin början i prästens, försångarens<br />
<strong>och</strong> hans koristers gregorianska sång i gudstjänsten<br />
under medeltiden. Sekel efter sekel har sedan<br />
kyrkomusiken breddats <strong>och</strong> sökt sig nya former. Under<br />
lång tid nådde kyrkomusiken Sverige utifrån, med<br />
Johan Sebastian Bach (1685–1758) som det under flera<br />
sekel <strong>och</strong> fortfarande dominerande namnet.<br />
Församlingarnas kyrkomusik är omfattande, livaktig<br />
<strong>och</strong> av ofta hög kvalitet. De främsta kyrkokörerna<br />
tillhör landets yppersta elit, liksom många av kyrkomusikerna.<br />
Några kan räknas till den internationella<br />
eliten. Samtidigt vittnar statistiken om att musiken i<br />
<strong>kyrkan</strong> är en stor folkrörelse.<br />
Det enda som kan beklagas är att kyrkomusikens<br />
betydelse för svenskt kultur– <strong>och</strong> musikliv inte riktigt<br />
nått fram till dem som har det kulturpolitiska ansvaret<br />
i regering <strong>och</strong> riksdag.<br />
Några siffror från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2012:<br />
• Cirka 2 900 vuxenkörer med cirka 66 000 medlemmar.<br />
• Cirka 570 ungdomskörer med cirka 6 500 medlemmar.<br />
• Cirka 2 200 barnkörer med närmare 32 000 medlemmar.<br />
• Cirka 550 instrumentalensembler med mer än 4 500<br />
deltagare.<br />
• Över 3 500 konserter med drygt 580 000 besökare.<br />
• Närmare 21 000 musikgudstjänster med närmare<br />
2 miljoner besökare.<br />
Kyrkospel <strong>och</strong> liturgisk dans<br />
Sedan mitten av 1900-talet har en modern variant av<br />
en gammal kyrklig tradition vuxit fram, nämligen kyrkospelen.<br />
De har fått en stor bredd – från enkla framställningar<br />
av trons innehåll till nästan professionella<br />
föreställningar med yrkesskådespelare i centrala roller.<br />
Kyrkospel är vanliga till exempel för konfirmandgrupper<br />
i samband med konfirmationsgudstjänsten.<br />
Ofta redovisas den kunskap <strong>och</strong> erfarenhet man vunnit<br />
under konfirmationsundervisningen i form av ett<br />
kyrkospel. Vid blandade konfirmationsläger, med deltagande<br />
av utvecklingshandikappade men ingalunda<br />
bara där, har kyrkospelet också blivit ett viktigt pedagogiskt<br />
hjälpmedel.<br />
Genom kyrkospelsrörelsen har också musikaliskt<br />
<strong>och</strong> dramatiskt långt drivna kyrkospel vuxit fram. Viktiga<br />
centra för kyrkospelens utveckling har varit Sigtuna<br />
<strong>och</strong> Lund. Den moderna kyrkospelsrörelsen i Sverige<br />
föddes på 1950-talet på Sigtunastiftelsen med Olov<br />
Hartman (1906–82) som den tidigaste av pionjärerna.<br />
Något senare än kyrkospelet etablerades den liturgiska<br />
dansen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, delvis med koppling till<br />
kyrkospelen i Lund men också ibland annat Västerås<br />
stift. Också den liturgiska dansen har stor bredd, från<br />
att vara ett närmast meditativt redskap till långt drivna<br />
professionella föreställningar.<br />
Församlings-, pastorats- <strong>och</strong><br />
samfällighetsindelning<br />
Församlings- <strong>och</strong> pastoratsindelningen<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s indelning bygger enligt såväl lagen om<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som kyrkoordningen på territorialförsamlingsprincipen.<br />
Hela landet täcks av territoriella<br />
församlingar vars områden inte någonstans överlappar<br />
varandra. Den som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> hör till den<br />
territoriella församling där man är bosatt.<br />
Möjligheten att tillhöra en annan församling än den<br />
i vilken man är folkbokförd har i många år diskuterats.<br />
För en sådan möjlighet talar det engagemang <strong>och</strong><br />
den delaktighet som ett fritt val skulle kunna leda till.<br />
Man skulle kunna välja att flytta över sitt medlemskap<br />
till en annan församling vars församlingsliv man uppskattar,<br />
till födelseförsamlingen eller till ”fritidsförsamlingen”.<br />
Mot en förändring talar risken för ekonomiska<br />
komplikationer, till exempel om en stor del av de<br />
kyrko tillhöriga flyttar från församlingar med strukturellt<br />
betingade höga kostnader <strong>och</strong> hög kyrkoavgift till<br />
församlingar med låga kostnader <strong>och</strong> låg kyrkoavgift.<br />
86 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
FÖRDJUPNING<br />
musik, drama <strong>och</strong> dans till guds ära<br />
Kyrkomusikens ursprung<br />
den tidiga kyrkomusiken i församlingarna är den gregorianska<br />
sången, efter påven gregorius den store (540–<br />
604). den gregorianska musiken spelar fortfarande en<br />
viktig roll. redan under medeltiden utvecklades den med<br />
både fler stämmor <strong>och</strong> nya musikstilar. Försångaren, som<br />
senare fick benämningen kantor, <strong>och</strong> hans medhjälpare<br />
i kören hade ett viktigt uppdrag redan i judisk <strong>och</strong> tidig<br />
kristen liturgi. då handlade det om män <strong>och</strong> det gjorde<br />
det länge. Fram till mitten av 1700-talet dominerade<br />
manssång i <strong>kyrkan</strong>.<br />
Ur de medeltida traditionerna växte kyrkovisor <strong>och</strong><br />
psalmer fram. de blev också församlingssånger, vilket<br />
reformatorerna arbetade för. i utformandet av en mässa<br />
på folkspråket ingick att engagera församlingen. det var<br />
inte bara prästen som skulle delta aktivt. ”Uppgifter som<br />
tidigare tillhört prästen eller kören i mässan kunde genom<br />
översättning <strong>och</strong> omdiktning bli var mans egendom”,<br />
skriver Åke andrén i kyrkokunskap. Psalmerna blev en del<br />
av den folkliga sångskatten. Från 1600-talet blev orgeln<br />
allt vanligare <strong>och</strong> under 1800-talet kom försångartjänsten<br />
att bytas ut mot organistens tjänst samtidigt som<br />
kyrkosångsrörelsen växte fram.<br />
Liksom den allra första kyrkomusiken kom från andra<br />
länder så flödade även i fortsättningen kyrkomusik in i<br />
sverige med bland andra giovanni Pierluigi da Palestrina<br />
(cirka 1595–1624) <strong>och</strong> Johann sebastian Bach, ”den femte<br />
evangelisten”. Bach dominerar även i dag. i stort sett<br />
alla de stora kompositörerna under flera sekel, fram till<br />
mitten av 1700-talet, skrev kyrkomusik, en del enbart<br />
<strong>och</strong> andra som en del av sin verksamhet. den ”världsliga”<br />
musiken föddes ur kyrkomusiken.<br />
Svensk kyrkomusik<br />
med tiden kom svenska kompositörer av kyrkomusik.<br />
några av de mest framträdande under 1600-talet fanns i<br />
familjen düben. 1700-talets mest framträdande svenske<br />
kompositör var Johan helmich roman (1694–1758)<br />
<strong>och</strong> under 1800-talet spelade Johan christian Friedrich<br />
haeffner (1759–1833) en viktig roll, särskilt genom sin<br />
koralbok till den ”Wallinska” psalmboken .<br />
Flera av de mest framträdande musikerna <strong>och</strong> kompositörerna<br />
under 1600- <strong>och</strong> 1700-talen hörde till familjen<br />
düben, en märklig musikalisk familj som kommit till sverige<br />
från orten düben utanför Leipzig i tyskland. andreas<br />
düben den äldre (cirka 1597–1662) anställdes i det nybildade<br />
kungliga hovkapellet. Fyra medlemmar av familjen<br />
blev hovkapellmästare, nämligen andreas dübens bror,<br />
organisten martin düben (cirka 1599–1649), andreas dübens<br />
son gustav düben den äldre (1628–90), dennes son<br />
gustav düben den yngre (1659–1726), adlad von düben<br />
<strong>och</strong> senare friherre, samt dennes bror andreas düben<br />
den yngre, också han adlad <strong>och</strong> friherre. släkten fanns<br />
på viktiga poster i svenskt samhälls- <strong>och</strong> musikliv under<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
flera århundraden. kunskap om familjen kan man hämta<br />
i dübensamlingen i Uppsala, en rik samling handskrifter<br />
som får ett särskilt värde genom att den också omfattar<br />
stora delar av det europeiska musiklivet.<br />
musikaliska profiler vars kyrkomusikaliska verk inte<br />
haft så lång livslängd finns det gott om under 1800- talet.<br />
Exempel på det kan vara Jacob axel Josephson (1818–<br />
80), director musices, domkyrkoorganist <strong>och</strong> grundare<br />
av Uppsala domkyrkokör – i dag mest hågkommen för<br />
några sånger för manskör. också ecklesiastikministern<br />
<strong>och</strong> gluntarnas upphovsman gunnar Wennerberg<br />
(1817–1901) komponerade både oratorier <strong>och</strong> andra<br />
kyrkomusikaliska verk. Wennerberg bidrog också starkt<br />
till den positiva kyrkomusikaliska utveckling som följde på<br />
1894 års kyrkohandbok. En annan 1800-talskompositör<br />
var Per Ulrik stenhammar (1829–75), egentligen arkitekt<br />
(bland annat har han ritat ett tiotal kyrkor, inklusive Ersta<br />
kyrka, <strong>och</strong> Ersta sjukhusbyggnad).<br />
1900-talet <strong>och</strong> den tid som gått av 2000-talet har<br />
varit en livaktig kyrkomusikalisk epok, alltifrån den<br />
inledande romantiken till våra dagars moderna klanger, i<br />
samspel med den profana musikens utveckling.<br />
Bland 1900-talets tidiga kompositörer fanns romantikern<br />
otto olsson (1879–1964), professor, organist i<br />
gustav vasa kyrka i 48 år <strong>och</strong> med ett mycket stort antal<br />
kyrkomusikaliska verk, inte minst i form av koraler, som<br />
fortfarande lever. där finns också oskar Lindberg (1887–<br />
1955), även han fortfarande ofta spelad <strong>och</strong> särskilt känd<br />
för sättningen till gammal fäbodpsalm, <strong>och</strong> gottfrid Berg<br />
(1889–1970), i fyra decennier verksam som organist i<br />
gävle. han har spelat en banbrytande roll för körmusikens<br />
förnyelse. i en senare generation finns sven-Erik<br />
Bäck (1919–94). han komponerade en rad psalmer <strong>och</strong><br />
mässor, bland annat i samverkan med olov hartman.<br />
Psalmsångens <strong>och</strong> psalmbokens utveckling<br />
Psalm <strong>och</strong> sång har haft stor betydelse för den folkliga<br />
uppfattningen om kyrka <strong>och</strong> tro. Psalmboken har under<br />
långa perioder varit en verklig folkbok som läro- <strong>och</strong><br />
andaktsbok. den användes i husandakt, vid helgsmål, vid<br />
sjuk- <strong>och</strong> dödsbäddar <strong>och</strong> som gåva. också de som inte<br />
kunde läsa kunde många psalmer.<br />
de första sånghäftena kom på 1520-talet. 1536 kom<br />
den av olaus Petri sammanställda svenska sånger <strong>och</strong> visor.<br />
Åtskilliga psalmhäften publicerades under 1500-talet.<br />
Fullt ut utvecklades psalmsången i sverige en bit in på<br />
1600-talet. det skedde samtidigt med att orgeln började<br />
användas i större utsträckning. den äldsta orgel vi känner<br />
till är från sundre kyrka på gotland, men nu utställd på<br />
historiska museet i stockholm. den är signerad 1370 av<br />
orgelbyggaren verner från Brandenburg. det var dock<br />
först under 1600-talet som man i någon nämnvärd omfattning<br />
började använda orgeln. då fanns en <strong>och</strong> annan<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 87
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
orgel i kyrkorna, men så sent som vid mitten av 1800-talet<br />
hade bara hälften av kyrkorna en orgel. därefter blev<br />
de snabbt allt fler, men i inte så få fall dröjde det en bit in<br />
på 1900-talet.<br />
Beteckningen psalmbok användes först sedan svenska<br />
mässan 1541 blivit <strong>kyrkan</strong>s officiella psalmbok. med den<br />
titeln kom upplaga efter upplaga med allt fler sånger.<br />
den första utgåvan på kunglig befallning kom 1695. 1697<br />
utgavs för första gången också en bok med psalmernas<br />
melodier <strong>och</strong> anvisningar för ackompanjemanget.<br />
huvuddelen av förarbetet för textutgåvan hade<br />
utförts av biskopen i skara Jesper svedberg, själv flitig<br />
översättare, <strong>och</strong> bland bidragsgivarna hade den blivande<br />
ärkebiskopen haqvin spegel en särställning både kvantitativt<br />
<strong>och</strong> kvalitativt. andra medarbetare var universitetsrektorn<br />
i Uppsala Jacob arrhenius (1642–1725), superintendenten<br />
i visby israel kolmodin (1643–1709) samt<br />
poeten <strong>och</strong> sångaren Lasse Lucidor Johansson (1638–74).<br />
kolmodin skrev den i dag kanske mest kända psalmen av<br />
alla, nämligen den blomstertid nu kommer.<br />
1819 kom den ”Wallinska” psalmboken så kallad efter<br />
Johan olof Wallin som var en av de dominerande kyrkliga<br />
gestalterna i början av 1800-talet, domprost i västerås,<br />
pastor primarius i stockholm, ledamot i svenska akademien<br />
<strong>och</strong> efter att ha tackat nej till flera biskopsstolar<br />
med stort stöd utnämnd till ärkebiskop. sjukdom gjorde<br />
att han knappt hann tillträda detta ämbete <strong>och</strong> han<br />
kunde heller inte flytta till Uppsala.<br />
ambitionerna var höga, den nya psalmboken skulle ge<br />
”allom allt” – varmed menades en psalmbok som innehöll<br />
allt som alla behövde. Wallin skrev själv 128 psalmer <strong>och</strong><br />
bearbetade åtskilliga äldre (fortfarande finns 76 psalmer<br />
av Wallin kvar i den nu gällande psalmboken). Ändå sågs<br />
han av sin samtid i första hand som talare <strong>och</strong> han var<br />
beundrad som predikant. ”du skald som få, du talare<br />
som ingen”, diktade Esaias tegnér.<br />
i tillkomsten av 1819 års psalmbok medverkade bland<br />
andra Frans mikael Franzén (1772–1847), sedermera<br />
biskop i härnösand, professorn, filosofen <strong>och</strong> författaren<br />
Erik gustaf geijer (1783–1847), prosten Johan Åström<br />
(1767–1844) samt professorn <strong>och</strong> naturvetaren samuel<br />
ödmann (1750–1829). Psalmboken följdes av en koralbok<br />
1820 redigerad av Johan christian Friedrich hæffner<br />
(1759–1833).<br />
mellan Wallin <strong>och</strong> den nuvarande psalmboken ligger<br />
1937 års psalmbok med 1939 års koralbok, som i sin tur<br />
föregicks av ett psalmbokstillägg 1921. dessutom hade<br />
ett stort antal förslag till ny psalmbok passerat.<br />
En huvudroll i arbetet under decennierna före 1937<br />
spelade biskopen i karlstad J.a. Eklund <strong>och</strong> professor<br />
Emil Liedgren (1879–1963), psalmhistoriker <strong>och</strong> Wallinspecialist.<br />
i denna psalmbok medverkade bland annat<br />
natanael Beskow, Paul nilsson (1866–1951) <strong>och</strong> anders<br />
Frostenson (1906–2006).<br />
den psalmbok vi nu använder är 1986 års psalmbok.<br />
den har fått sin prägel av de under 1900-talets allt starkare<br />
ekumeniska strömningar. 1986 års psalmbok hade<br />
föregåtts av bland annat psalmbokstillägget Psalmer <strong>och</strong><br />
visor 76 från 1976. i psalmboken är nu de 325 första psalmerna<br />
gemensamma för merparten kyrkor <strong>och</strong> samfund<br />
i sverige, dock inte de ortodoxa kyrkorna. i psalmboken<br />
finns psalmer som tar upp samtida samhällsfrågor, liksom<br />
psalmer som tar upp tvivel <strong>och</strong> sökande.<br />
anders Frostensons psalmdiktning spelar en stor roll<br />
i 1986 års psalmbok med närmare 150 originalpsalmer,<br />
översättningar <strong>och</strong> bearbetningar. andra samtida som<br />
medverkade var författarna Britt g. hallqvist (1914–97),<br />
olov hartman <strong>och</strong> Bo setterlind (1923–91). i psalmboken<br />
finns texter <strong>och</strong> musik från snart sagt alla epoker i<br />
<strong>kyrkan</strong>s <strong>historia</strong> i åtskilliga länder <strong>och</strong> kulturer. många av<br />
psalmerna i 1986 års psalmbok har funnits med alltsedan<br />
1695 års psalmbok <strong>och</strong> bearbetats genom årens lopp för<br />
användning i nya tider. Efter 1986 har svenska <strong>kyrkan</strong><br />
också fått tilläggshäften med ytterligare kyrkovisor.<br />
Andliga visor<br />
redan vid pietismens framväxt under 1700-talet växte<br />
andliga visor fram, inte i första hand tänkta för kyrkorummet<br />
utan för den enskilde <strong>och</strong> för konventiklarna. till<br />
detta bidrog också herrnhutismen.<br />
i väckelserörelserna, inte minst den nyevangeliska<br />
väckelsen, skapades sångtraditioner som till sin form avvek<br />
från psalmerna. Bland de gestalter som trädde fram<br />
fanns Lina sandell-Berg (1832–1903) <strong>och</strong> oscar ahnfelt<br />
(1813–82). till Lina sandell-Bergs sånger hör tryggare<br />
kan ingen vara, Blott en dag, Bred dina vida vingar, Jag<br />
kan icke räkna dem alla <strong>och</strong> Jag är en gäst <strong>och</strong> främling.<br />
ahnfelt skrev bland annat En liten stund med Jesus, Jag<br />
är en gäst <strong>och</strong> främling <strong>och</strong> vart jag går i skogar, berg<br />
<strong>och</strong> dalar. sångtitlarna får stå som en illustration till den<br />
enorma sångskatt som väckelserörelsen skapat. med<br />
dessa sånger nådde man fram till folkdjupen.<br />
i <strong>och</strong> med 1921 års psalmbokstillägg kunde man börja<br />
sjunga väckelsesånger i svenska <strong>kyrkan</strong>. Efter flera försök<br />
blev det nu möjligt ”på prov”. Från 1937 års psalmbok<br />
finns de där permanent <strong>och</strong> i ännu högre grad i 1986 års<br />
ekumeniska psalmbok, uppskattade <strong>och</strong> ofta sjungna.<br />
Kyrkospel <strong>och</strong> liturgisk dans<br />
kyrkospel har funnits sedan lång tid. redan innan 1000–<br />
talets inträde spelades dramatiska teaterstycken i anslutning<br />
till katedraler <strong>och</strong> kloster, till att börja med i Frankrike<br />
sedan över hela Europa. kyrkospelen blev ett hjälpmedel<br />
för att uttrycka kristendomens centrala tankar också<br />
för dem som inte kunde läsa. En viktig roll spelade de<br />
benediktinska klostren som mycket tidigt tycks ha format<br />
dramatiska framställningar med påskens händelser som<br />
utgångspunkt. den vanliga mässan försågs med dramatiska<br />
inslag <strong>och</strong> gjordes därigenom mer färggrann.<br />
Under 1200– <strong>och</strong> 1300–talen började mysteriespelen<br />
– berättelsen om hur kristus genom sin död frälst<br />
oss människor – framföras, men då inte i kyrkorummet<br />
utan på andra platser. det skedde framför allt i städerna<br />
<strong>och</strong> med städernas egna invånare, alltså lekmän, som<br />
medverkande. mirakelspelen hade en liknande karaktär.<br />
moralspelen, moraliteterna, var annorlunda. de handlade<br />
88 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
inte om frälsningen genom Jesus kristus utan människans<br />
egen väg till frälsningen. många av de här spelen var<br />
älskade, men det fanns också en tid då de förbjöds. det<br />
mest kända mysteriespelet i vår tid är det som framförs<br />
i oberammergau sedan 1634. kanske kan man också<br />
säga att många av de dramatiska kristus–, maria– <strong>och</strong><br />
helgonprocessioner som fortfarande är vanliga i katolska<br />
städer <strong>och</strong> byar är ett slags kyrkospel. i de länder där<br />
reformationen genomförts kom man att framföra så<br />
kallade bibeldramer.<br />
den moderna kyrkospelsrörelsen i sverige föddes<br />
på 1950–talet på sigtunastiftelsen. två personer stod i<br />
centrum. den ene var prästen <strong>och</strong> författaren olov hartman<br />
– med bland annat Profet <strong>och</strong> timmerman (1954)<br />
<strong>och</strong> korsfarare (1962). hartman beskrev kyrkospelet<br />
som ”en dramatisk handling, avsedd för kyrkorummet,<br />
underordnad de liturgiska lagar som gäller för kyrkokonst<br />
<strong>och</strong> framsprungen ur församlingens bön <strong>och</strong> guds ord”.<br />
den andre var regissören tuve nyström (1919–84), den<br />
senare ledande inom Förbundet för Liturgi <strong>och</strong> dramatik<br />
som var verksamt ett drygt tiotal år. Ett annat centrum<br />
blev Lunds stift, med Lunds domkyrka som mest besökta<br />
spelplats. den drivande kraften där var i flera decennier<br />
från 1960, det år då hon blev kyrkospelskonsulent<br />
Antalet församlingar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har alltså<br />
minskat radikalt under det senaste decenniet. Medan<br />
antalet minskade med 0,6 procent under hela<br />
1900- talet, minskade antalet under 2000-talets första<br />
tio år med 40,3 procent. I många fall har förändringen<br />
inneburit att man slagit samman församlingar i ett flerförsamlingspastorat.<br />
STATISTIK<br />
Territoriella församlingar 1900–2012<br />
Källa: svenska <strong>kyrkan</strong>s utredningar 2011:2 Närhet <strong>och</strong><br />
samverkan samt <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s kyrkokansli<br />
1900 2000 2002 2006 2013<br />
antal territoriella<br />
församlingar<br />
2 553 2 517 2 225 1 837 1 426<br />
Pastorat 1900–2012<br />
Källa: svenska <strong>kyrkan</strong>s utredningar 2011:2 Närhet <strong>och</strong><br />
samverkan samt <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s kyrkokansli 2013<br />
1900 1969 2000 2010 2012<br />
antal pastorat 1 373 1 142 1 081 911 88430 30 siffran inkluderar de fem icke-territoriella församlingarna<br />
Man kan också se utvecklingen i ett perspektiv som har<br />
betydelse för relationen mellan <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
samhället i övrigt. Fram till 1952 omfattade borgerliga<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
i stiftet, Birgitta hellerstedt–thorin (1927–90), skådespelerska<br />
<strong>och</strong> konstnär med bakgrund i kyrkospelen i<br />
sigtuna. Ett 40–tal kyrkospel har sedan 1960 framförts<br />
i Lund. Bland de författare som medverkat finns Britt g<br />
hallqvist, arne h. Lindgren (1922–91) <strong>och</strong> Bo setterlind.<br />
nära kyrkospelen ligger den liturgiska dansen, som<br />
definieras som dans i gudstjänst eller dans i kyrkorummet.<br />
sådan dans förekom såväl i forn<strong>kyrkan</strong> som i den<br />
medeltida <strong>kyrkan</strong>. Liksom kyrkospelen gick den liturgiska<br />
dansen under en tid över i mysteriespel <strong>och</strong> mirakelspel<br />
utanför kyrkorummet, men likheten fortsätter i vår tid<br />
också genom att den liturgiska dansen liksom kyrkospelen<br />
nu får ett ökat intresse såväl internationellt som i<br />
sverige.<br />
dansgruppen digt, dans i guds tjänst, utvecklade<br />
den moderna liturgiska dansen under 1980–talet <strong>och</strong><br />
tidigt 1990–tal. den liturgiska dansen har fått uppmärksamhet<br />
i bland annat Lunds stift (där en samverkan finns<br />
med Lunds stifts kyrkospel) <strong>och</strong> västerås stift, där man<br />
också haft utbildningsdagar på stiftsgården i rättvik. i<br />
början av 1990–talet bildades kristna dansgemenskapen<br />
i sverige (kdgs) .<br />
kommuner <strong>och</strong> församlingar på landsbygden samma<br />
område. Arbetet med strukturfrågorna blir allt svårare<br />
genom de stora geografiska skillnaderna i både Sverige<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Pastoraten har liksom församlingarna<br />
minskat i antal. Det skedde med början redan<br />
1962 då antalet pastorat genom en av riksdagen beslutad<br />
pastoratsreglering minskade med 247.<br />
De enda församlingar som inte är territoriella är de<br />
fem icke–territoriella församlingarna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
det vill säga Hovförsamlingen, de tyska församlingarna<br />
(S:ta Gertruds församling i Stockholm <strong>och</strong><br />
Christinae församling i Göteborg), den finskspråkiga<br />
församlingen i Stockholm samt Karlskrona amiralitetsförsamling.<br />
I undersökningen Medlem 2010 påpekas bland annat<br />
att man utanför de stora tillväxtregionerna kan<br />
komma att få en allt äldre medlemskår <strong>och</strong> färre barn<br />
<strong>och</strong> ungdomar. Samtidigt innebär segregationen att<br />
vissa församlingar växer i fråga om antalet invånare<br />
men minskar snabbt i antal medlemmar, främst genom<br />
att en stor del av de inflyttade är födda i andra länder.<br />
Resultatet blir fortsatt mycket arbete, men minskade<br />
inkomster.<br />
Kyrkliga samfälligheter<br />
En samfällighet, i form av en pastoratssamfällighet eller<br />
flerpastoratssamfällighet, har det ekonomiska ansvaret<br />
för alla de ingående församlingarnas uppgifter<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 89
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
<strong>och</strong> beslutar därför om kyrkoavgiften i hela samfälligheten.<br />
Samfälligheten är också arbetsgivare för alla anställda,<br />
har det grundläggande ansvaret för den fasta<br />
egendomen inom samfälligheten <strong>och</strong> är huvudman för<br />
begravningsverksamheten. Övriga samfälligheter är<br />
pastoratssamfälligheter.<br />
2013 samarbetade 935 av de 1 426 församlingarna i<br />
kyrkliga samfälligheter. 491 hade egen ekonomi. Samfälligheten<br />
blir då den lägsta ekonomiska enheten i den<br />
kyrkliga <strong>organisation</strong>en. Det finns 2013 sammanlagt<br />
778 ekonomiska enheter med eget ekonomiskt ansvar.<br />
Före år 2000 fanns partiella samfälligheter, där församlingarna<br />
samverkade i en begränsad utsträckning.<br />
Partiella samfälligheter finns inte längre, så när som på<br />
en. Detta undantag är Samfälligheten Gotlands kyrkor.<br />
I den pågående diskussionen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s <strong>organisation</strong><br />
på lokalplanet diskuteras möjligheten att<br />
återinföra de partiella samfälligheterna, men enbart<br />
för begravningsverksamheten. Det skulle vara en möjlighet<br />
att behålla den samverkan i begravningsverksamheten<br />
som i dag sker inom flerpastoratssamfälligheter.<br />
Frågan har utretts av kyrkostyrelsen, men någon<br />
ändring är just nu inte aktuell.<br />
De ekonomiska enheterna skiftar kraftigt i storlek.<br />
Störst är Göteborgs kyrkliga samfällighet där mer än<br />
280 000 personer tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> minst<br />
Fardhems kyrkliga samfällighet på Gotland med cirka<br />
700. Medianstorleken per ekonomisk enhet var 2012<br />
cirka 8 400.<br />
Ändringar i indelningen<br />
Stiftsstyrelsen beslutar om ändringar i den territoriella<br />
församlings-, pastorats- <strong>och</strong> samfällighetsindelningen<br />
inom stiftet. Stiftsstyrelsen ska verka för en ändamålsenlig<br />
indelning. Förändringar kan också föreslås av<br />
den som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> bor i församlingen,<br />
en berörd församling eller samfällighet <strong>och</strong> domkapitlet.<br />
Stiftsstyrelsen får besluta att bilda en flerpastoratssamfällighet<br />
om de berörda pastoraten har samtyckt<br />
eller om en samfällighet skulle vara »till övervägande<br />
<strong>och</strong> varaktig fördel för pastoraten».<br />
Om förhållandena förändrats kan stiftsstyrelsen<br />
också ändra eller upplösa en flerpastoratssamfällighet.<br />
Även här gäller att frågan, förutom av stiftsstyrelsen<br />
själv, kan tas upp av dem som är berörda.<br />
Ändringar i indelningen ska normalt träda i kraft<br />
den 1 januari året efter det år då kyrkoval skett. Beslut<br />
om ändringen ska i regel ske senast ett år innan den träder<br />
i kraft.<br />
<strong>organisation</strong>en i församling,<br />
pastorat <strong>och</strong> samfällighet<br />
Kyrkofullmäktige<br />
Kyrkofullmäktige eller samfällda kyrkofullmäktige<br />
ska fatta beslut i principiella ärenden <strong>och</strong> i ärenden<br />
av större vikt. Om församlingen inte ingår i en samfällighet<br />
är det kyrkofullmäktige som är församlingens<br />
högsta beslutande organ. Om församlingen ingår i<br />
en samfällighet sker en arbetsfördelning mellan de två<br />
fullmäktige som då finns. Merparten av ärendena går<br />
till samfällda kyrkofullmäktige.<br />
Det minsta antalet platser i kyrkofullmäktige <strong>och</strong><br />
samfällda kyrkofullmäktige är 15. Därutöver finns det<br />
minimigränser satta efter antalet röstberättigade.<br />
Kyrkofullmäktiges <strong>och</strong>/eller samfällda kyrkofullmäktiges<br />
sammanträden är offentliga. Fullmäktige ska<br />
besluta i följande ärenden:<br />
• Mål <strong>och</strong> riktlinjer för verksamheten. Bland annat<br />
beslutar fullmäktige för församlingens räkning om<br />
församlingsinstruktionen, ett ärende där också kyrkoherden<br />
fattar ett självständigt beslut innan den<br />
utfärdas av domkapitlet. Andra övergripande <strong>och</strong><br />
riktningsgivande beslut, till exempel om verksamhetsplan<br />
<strong>och</strong> långsiktiga vård <strong>och</strong> underhållsplaner,<br />
kan också höra hemma på fullmäktiges bord.<br />
• Budget, kyrkoavgift <strong>och</strong> andra viktiga ekonomiska<br />
frågor. Till de senare hör till exempel beslut om andra<br />
avgifter än kyrkoavgiften, liksom köp <strong>och</strong> försäljning<br />
av fast egendom I samfälligheten är det samfällda<br />
kyrkofullmäktige som beslutar i dessa ärenden.<br />
• Kyrkorådets, kyrkonämndens <strong>och</strong> andra nämnders<br />
<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> verksamhetsformer. I varje församling,<br />
eller i samfälligheten om församlingen ingår i<br />
en sådan, ska det finnas en valnämnd med uppgift<br />
att genomföra de kyrkliga valen på <strong>kyrkan</strong>s valdag.<br />
De nämnder, utöver kyrkorådet, som är vanligast är<br />
fastighetsnämnd, kyrkogårdsnämnd <strong>och</strong> personalnämnd.<br />
Fullmäktige ska fatta beslut om reglemente<br />
för dessa organ. Man brukar varna för inrättandet<br />
av en personalnämnd. Personaldimensionering <strong>och</strong><br />
personalkostnader är så tunga delar av både verksamhet<br />
<strong>och</strong> budget att de bör hanteras av kyrkorådet.<br />
• Val av ledamöter <strong>och</strong> ersättare i kyrkoråd, kyrkonämnd<br />
<strong>och</strong> andra nämnder. Det kan, men behöver<br />
inte, finnas en av fullmäktige vald valberedning.<br />
Dessa val ska göras av det nyvalda fullmäktige under<br />
valåret, senast den 31 december. De utskott kyrkorådet<br />
behöver för sitt arbete väljs av kyrkorådet.<br />
• Val av revisorer <strong>och</strong> revisorsersättare, vilket sker i<br />
samma ordning som i punkt 4. I en samfällighet sker<br />
dessa val i samfällda kyrkofullmäktige.<br />
90 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
• Grunderna för ekonomiska förmåner för förtroendevalda.<br />
I en samfällighet sker detta val i samfällda<br />
kyrkofullmäktige.<br />
• Årsredovisning <strong>och</strong> ansvarsfrihet. I en samfällighet<br />
är det samfällda kyrkofullmäktige som beslutar i<br />
dessa frågor.<br />
Oftast väcks ärenden i kyrkofullmäktige av kyrkorådet<br />
(eller kyrkonämnden). Andra som kan väcka ärenden<br />
i kyrkofullmäktige är fullmäktigeledamöterna själva<br />
genom en motion, kyrkostyrelsen <strong>och</strong> vissa andra organ<br />
på nationell nivå, stiftsstyrelsen eller någon nämnd<br />
stiftsfullmäktige tillsatt, domkapitlet <strong>och</strong> revisorerna.<br />
Några andra bestämmelser:<br />
• Fullmäktiges ärenden ska normalt beredas. Undantagna<br />
från beredningstvånget är behandlingen av<br />
årsredovisningen, val <strong>och</strong> brådskande ärenden under<br />
vissa förutsättningar <strong>och</strong> ärenden där samtliga<br />
tjänstgörande ledamöter är ense om att ingen beredning<br />
behöver ske. Oftast är det kyrkorådet eller<br />
kyrko nämnden som bereder fullmäktiges ärenden.<br />
Om någon annan nämnd väcker ett ärende ska alltid<br />
kyrkorådet/kyrkonämnden ges möjlighet att yttra<br />
sig över förslaget innan fullmäktige behandlar det.<br />
Om ett ärende särskilt angår en församling eller ett<br />
pastorat ska församlingskyrkoråd respektive pastoratsnämnd<br />
höras.<br />
• 2012 års kyrkomöte har till detta lagt ett krav som<br />
diskuterats vid flera tillfällen, nämligen att alla beslut<br />
i den kyrkliga <strong>organisation</strong>ens olika organ ska<br />
föregås av en barnkonsekvensanalys, det vill säga en<br />
analys av beslutets konsekvenser för barn. Förslaget<br />
är naturligt om man ser det mot bakgrund av att det<br />
i kyrkoordningen, redan innan det första kapitlet,<br />
sägs att ”barnen intar en särställning” i kristen tro<br />
<strong>och</strong> att de därför behöver ”särskilt uppmärksammas<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s verksamhet”. Motsvarande bestämmelse<br />
finns på stiftsnivå <strong>och</strong> nationell nivå.<br />
• Ledamöterna får ställa frågor till någon ledamot i<br />
kyrkorådet eller en nämnd. Ordförande <strong>och</strong> vice<br />
ordförande i församlingskyrkoråd <strong>och</strong> pastoratsnämnd<br />
har rätt att ställa frågor i samfällda fullmäktige.<br />
• Kyrkoherden har rätt att delta i fullmäktiges överläggningar,<br />
men inte i besluten, liksom att anteckna<br />
särskild mening till protokollet.<br />
• I samfällda kyrkofullmäktige har också församlingarnas<br />
kyrkoråd <strong>och</strong> pastoratsnämnden rätt att väcka<br />
ärenden.<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
NOTERAT<br />
kyrkoherden som<br />
ordförande<br />
kyrkoherdens roll i församlingens beslutsprocess har<br />
skiftat sedan 1862 års kommunalreform. då beslutades<br />
att kyrkoherden, i motsats till vad som gällde på kommunalstämman,<br />
skulle vara självskriven ordförande i<br />
kyrkostämman <strong>och</strong> kyrkorådet (liksom i skolrådet).<br />
det självskrivna ordförandeskapet i kyrkostämman<br />
togs bort genom 1930 års församlingsstyrelselag. i<br />
det nyinrättade kyrkofullmäktige var kyrkoherden<br />
inte självskriven ordförande. Fortfarande var kyrkoherden<br />
självskriven ordförande i kyrkorådet.<br />
1961 togs det självskrivna ordförandeskapet bort.<br />
kyrkoherden blev i stället självskriven ledamot, men<br />
med möjlighet att väljas till ordförande.<br />
Från 2000 gäller fortfarande det självskrivna ledamotskapet,<br />
men kyrkoherden är inte längre valbar till<br />
uppdraget som ordförande i kyrkorådet.<br />
Direktvalt kyrkoråd<br />
Församlingar som ingår i samfälligheter kan avstå från<br />
att ha ett kyrkofullmäktige <strong>och</strong> i stället ha ett direktvalt<br />
kyrkoråd, alltså ett kyrkoråd som valts av väljarna på<br />
valdagen. Det vanligaste är att de som har denna möjlighet<br />
också utnyttjar den. Kyrkoherden är obligatorisk<br />
ledamot även i ett direktvalt kyrkoråd.<br />
Möjlighet att direkt välja ett kyrkoråd finns därför<br />
att församlingens fullmäktige i en samfällighet har<br />
kvar relativt få beslut. Det direktvalda kyrkorådet får<br />
samma uppgifter som ett vanligt kyrkoråd <strong>och</strong> ska<br />
dessutom besluta om mål <strong>och</strong> riktlinjer.<br />
Kyrkoråd <strong>och</strong> kyrkonämnd<br />
Såväl församlingens kyrkoråd som kyrkonämnden i en<br />
samfällighet ska ha minst sex valda ledamöter. Kyrkoherden<br />
är självskriven ledamot, men är inte valbar till<br />
ordförande. Ordförande i kyrkorådet ska utses bland<br />
de valda ledamöterna.<br />
Kyrkonämnden har i många avseenden motsvarande<br />
roll i förhållande till samfällda kyrkofullmäktige<br />
som kyrkorådet i en församling till kyrkofullmäktige.<br />
En skillnad är de noggrannare anvisningarna om sammansättningen.<br />
Varje församling ska om möjligt vara<br />
representerad i kyrkonämnden. I en flerpastoratssamfällighet<br />
ska kyrkoherdarna i samfälligheten välja en<br />
av dem att vara ledamot <strong>och</strong> en att vara ersättare i kyrkonämnden.<br />
Kyrkorådet är liksom kyrkonämnden dels ett beredande<br />
organ till fullmäktige, dels ett förvaltnings- <strong>och</strong><br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 91
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
verkställighetsorgan. Den senare gruppen av ärenden<br />
ska inte tas upp i fullmäktige.<br />
Kyrkorådet <strong>och</strong> kyrkonämnden är också församlingens<br />
respektive samfällighetens styrelse. Det betyder<br />
att ledamöterna har ett personligt juridiskt ansvar. De<br />
kan ställas till ansvar för sitt sätt att sköta styrelseuppdraget.<br />
Detta har skett i några uppmärksammade fall<br />
som rört arbetsmiljön. Det är då främst kyrkorådets<br />
ordförande som kan ställas till ansvar.<br />
Kyrkorådet ska:<br />
• Ha omsorg om församlingslivet <strong>och</strong> gemensamt med<br />
kyrkoherden ansvara för att församlingens grundläggande<br />
uppgift blir utförd.<br />
• Uppmärksamt följa de frågor som kan inverka på<br />
församlingens ekonomiska ställning.<br />
• Göra de framställningar som behövs, både internt i<br />
församlingen <strong>och</strong> externt.<br />
• Bereda eller yttra sig i ärenden till kyrkofullmäktige<br />
<strong>och</strong> verkställa kyrkofullmäktiges beslut.<br />
• Ha tillsyn över eventuella nämnders verksamhet.<br />
• Ha hand om den ekonomiska förvaltningen <strong>och</strong><br />
själv förvalta <strong>kyrkan</strong>s <strong>och</strong> församlingens egendom<br />
om inte beslut fattats om att detta ska skötas av någon<br />
annan.<br />
• Verkställa kyrkofullmäktiges beslut om det inte har<br />
uppdragits åt någon annan.<br />
• Välja kyrkvärdar.<br />
• Fullgöra de uppgifter i övrigt som framgår av kyrkoordningen.<br />
Liksom i kyrkofullmäktige ska beslut i kyrkoråd, kyrkonämnd<br />
<strong>och</strong> andra nämnder som en del i beredningen<br />
föregås av en barnkonsekvensanalys. Kyrkoråd <strong>och</strong><br />
nämnder ska verka för barnets bästa.<br />
Om en församling med direktvalt kyrkoråd ingår i<br />
en samfällighet ska detta kyrkoråd disponera de anslag<br />
<strong>och</strong> verkställa de beslut som kyrkonämnden i samfälligheten<br />
överlämnat till kyrkorådet.<br />
Kyrkorådet i en församling som ingår i en samfällighet<br />
ska också bereda <strong>och</strong> yttra sig över ärenden i samfällda<br />
kyrkofullmäktige som särskilt rör församlingen,<br />
vilket dock inte innebär att samfällighetens kyrkonämnd<br />
kan avstå från att bereda ärendet innan det behandlas<br />
i samfällda kyrkofullmäktige.<br />
Andra ärenden är att delta i samråd med kyrkoherden<br />
om församlingens gudstjänstplan. Också församlingskollekterna<br />
ska beslutas av kyrkorådet. Det gör<br />
man lämpligen en gång per år då man vet vilka beslut<br />
som fattats om riks- <strong>och</strong> stiftskollekter.<br />
Kyrkonämnden ska inte ägna sig åt sådant som direkt<br />
ingår i församlingens grundläggande uppgift. Kyrkonämndens<br />
uppdrag är ekonomiskt <strong>och</strong> administrativt.<br />
Pastoratsnämnd<br />
Pastoratsnämnden finns bara i flerpastoratssamfälligheter<br />
som innehåller flerförsamlingspastorat. Sådana<br />
finns i första hand i de större städerna. Den största flerpastoratssamfälligheten<br />
finns i Göteborg.<br />
Pastoratsnämnden väljs genom att kyrkoråden i församlingarna<br />
inom sig väljer ledamöter. Kyrkoherden<br />
ska vara ledamot.<br />
Pastoratsnämnden svarar obligatoriskt för tillsättning<br />
av befattningar som är gemensamma för församlingarna<br />
i pastoratet, men kan efter delegation från kyrkonämnden<br />
besluta också i andra arbetsgivarfrågor.<br />
Kyrkoherde<br />
Kyrkoherden utför, med sina vigningslöften som<br />
grund, på eget ansvar sina uppgifter. Kyrkoherden ska:<br />
• Leda all verksamhet i en församling respektive en<br />
pastoratssamfällighet. Kyrkoherden är alltså chef<br />
för all personal i församlingen eller pastoratet.<br />
• Gemensamt med kyrkorådet ansvara för att församlingens<br />
grundläggande uppgift blir utförd.<br />
• Ansvara för tillsyn över all verksamhet utifrån<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse.<br />
Kyrkoherden ska inte ha någon befattningsbeskrivning.<br />
Befattningen regleras av kyrkoordningen, församlingsinstruktionen<br />
<strong>och</strong> andra bestämmelser som<br />
utfärdats med stöd av kyrkoordningen. Det betyder<br />
inte att församlingen är utan inflytande över kyrkoherdens<br />
arbete. Kyrkoherden ska arbeta i enlighet med de<br />
beslut som fattats om mål, riktlinjer, budget <strong>och</strong> delegation.<br />
I ett flerförsamlingspastorat med många församlingar<br />
kan det vara svårt för kyrkoherden att delta i sammanträdena<br />
i samtliga kyrkoråd. Då kan kyrkoherden<br />
utse en annan präst i pastoratet att vara ledamot i<br />
kyrko rådet i den eller de församlingar där kyrkoherden<br />
inte själv är kyrkorådsledamot.<br />
Kyrkvärd <strong>och</strong> gudstjänstvärd<br />
Kyrkorådet väljer kyrkvärdar. För att utses till kyrkvärd<br />
ska man tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> vara döpt.<br />
Fram till 2009 skulle man också tillhöra församlingen.<br />
Då beslutade kyrkomötet att man kan vara<br />
kyrkvärd i annan församling än den man tillhör. Två<br />
av kyrkvärdarna måste emellertid utses bland kyrkorådets<br />
ledamöter <strong>och</strong> ersättare. För dessa båda gäller<br />
alltså att de ska ha rösträtt i församlingen.<br />
Kyrkvärdarna har utöver det ansvar de har i samband<br />
med gudstjänsten också andra uppgifter. En av<br />
kyrkvärdarna, som ska vara ledamot eller ersättare i<br />
kyrkorådet, ska tillsammans med kyrkoherden bära<br />
92 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ansvar för den inventarieförteckning som kulturminneslagen<br />
föreskriver.<br />
Uppdraget som gudstjänstvärd är inte reglerat i kyrkoordningen<br />
<strong>och</strong> har heller inte kyrkvärdsuppdragets<br />
långa <strong>historia</strong>. En gudstjänstvärd – som kan utses av<br />
kyrkorådet, men som ofta utses av kyrkoherden – bistår<br />
i gudstjänsten med i stort sett samma uppgifter<br />
som kyrkvärden.<br />
Även om man för att vara gudstjänstvärd inte behöver<br />
bo i församlingen är det väl en självklarhet att den<br />
som blir gudstjänstvärd är en erfaren gudstjänstdeltagare<br />
med tillräcklig vana för att vid behov både kunna<br />
bistå de övriga gudstjänstdeltagarna <strong>och</strong> förklara innebörden<br />
av gudstjänstens olika delar.<br />
Ansvarsfördelning mellan nivåerna<br />
I kyrkoordningen betonas samfällighetens roll som<br />
samverkans- <strong>och</strong> serviceorgan för församlingarna:<br />
• Samfällda kyrkofullmäktige får inte besluta om andra<br />
mål <strong>och</strong> riktlinjer än sådana som gäller ekonomisk<br />
utjämning, resurshushållning <strong>och</strong> service.<br />
• Församlingarna ska hos samfälligheten kunna begära<br />
medel för sina uppgifter. Samfällda kyrkofullmäktige<br />
får avvika från församlingens prioriteringar bara<br />
om det finns särskilda skäl till det, till exempel om<br />
församlingens begäran skulle leda till höjd utdebitering,<br />
strider mot en god ekonomisk hushållning eller<br />
innebär att skötseln av kyrkobyggnaden åsidosätts.<br />
• Kyrkonämnden ska, om inte synnerliga skäl hindrar<br />
detta, uppdra till församlingarnas kyrkoråd att disponera<br />
de anslag som anvisats åt dem.<br />
Den nu gällande kyrkoordningen innebär en tydligare<br />
decentralisering inom en samfällighet än vad som gällde<br />
före den 1 januari 2000.<br />
Delegation, arbetsordning <strong>och</strong> instruktioner<br />
För att ansvarsfördelningen mellan nivåer, beslutsorgan<br />
<strong>och</strong> medarbetare ska vara tydligt är det<br />
angeläget med flera slag av tydliga dokument:<br />
• Arbetsordning för kyrkofullmäktige <strong>och</strong> samfällda<br />
kyrkofullmäktige, beslutad av fullmäktige, <strong>och</strong> från<br />
den 1 januari 2013 en arbetsordning för kyrkorådet,<br />
beslutad av rådet.<br />
• Reglementen <strong>och</strong> instruktioner för de organ i övrigt<br />
som tillsatts av kyrkofullmäktige, samfällda kyrkofullmäktige,<br />
kyrkoråd eller kyrkonämnd. Sådana<br />
beslutas av det tillsättande organet.<br />
• Entydiga delegationsordningar samlade i ett dokument.<br />
Delegation kan ske på alla nivåer – från<br />
fullmäktige till kyrkoråd <strong>och</strong> kyrkonämnd, från<br />
kyrkoråd <strong>och</strong> kyrkonämnd till annat organ inom<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
församlingen <strong>och</strong> till kyrkoherden <strong>och</strong> medarbetarna<br />
i församlingens eller samfällighetens kansli.<br />
Samtidigt ska man veta att ett delegationsbeslut inte<br />
leder till att det delegerande organet lämnar ifrån sig<br />
ansvaret för vad som händer. Som ledamot i till exempel<br />
ett kyrkoråd eller en kyrkonämnd kan man ställas<br />
till ansvar för ett beslut som man inte varit med om att<br />
fatta <strong>och</strong> kanske ännu inte ens fått vetskap om.<br />
Man ska alltså vara noga med hur <strong>och</strong> till vem <strong>och</strong><br />
inom vilka ramar man delegerar. Man delegerar aldrig<br />
beslutsrätt till någon vars kompetens i den delegerade<br />
frågan inte är känd. De delegationsbeslut som finns <strong>och</strong><br />
hur de är utformade har betydelse för att verksamheten<br />
ska fungera rationellt, men också för att man – om<br />
något går galet, vilket händer då <strong>och</strong> då – vet var det<br />
politiska <strong>och</strong>/eller det juridiska ansvaret för det skedda<br />
ligger. Då ställs bland annat följande frågor:<br />
• Hade de eller den som beslutade delegationen sett till<br />
att den eller de som mottog delegationen hade tillräcklig<br />
kompetens för att fatta besluten?<br />
• Hade de eller den som beslutade delegationen försett<br />
den eller de som mottog delegationen med tillräckliga<br />
resurser för att verksamheten skulle kunna bedrivas?<br />
• Hade de eller den som beslutade delegationen välgrundad<br />
anledning att tro att verksamheten skulle<br />
komma att skötas på ett bra sätt?<br />
Delegationsbeslut ska på lämpligt sätt anmälas för det<br />
delegerade organet eller den delegerande chefen, i de<br />
valda organen vid närmast kommande sammanträde.<br />
Delegation kan ges till kyrkoråd, kyrkonämnd, enligt<br />
följande:<br />
• Kyrkofullmäktige eller samfällda kyrkofullmäktige<br />
kan delegera till kyrkoråd, kyrkonämnd eller annan<br />
nämnd att fatta beslut beträffande ett bestämt ärende<br />
eller en grupp av ärenden. Detta gäller dock inte beträffande<br />
ärenden som är principiella eller på annat<br />
sätt av större vikt eftersom det i kyrkoordningen uttryckligen<br />
står att fullmäktige ska fatta sådana beslut.<br />
• Beträffande kyrkorådets delegation finns inga bestämmelser.<br />
Friheten är alltså stor när man fattar ett<br />
sådant beslut, som kan ges till exempelvis utskott,<br />
enskilda förtroendevalda eller enskilda anställda.<br />
Att delegation bör, för att inte säga måste, ske är<br />
självklart. Alla beslut kan <strong>och</strong> ska inte fattas av ett<br />
enda organ.<br />
Med kyrkoherdens samlade ledningsansvar bör delegationsbeslut<br />
till anställda gå till kyrkoherden,<br />
som sedan har möjlighet att vidaredelegera till en an-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 93
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
nan anställd. Delegation direkt från kyrkorådet eller<br />
kyrko nämnden till en annan anställd än kyrkoherden<br />
kan leda till otydlighet i fråga om både ledning <strong>och</strong><br />
ansvar. Kyrkoherden måste för att kunna leda arbetet<br />
både ha betydande befogenheter <strong>och</strong> möjlighet att vidaredelegera<br />
vissa av dessa.<br />
Begravningsverksamheten i<br />
församlings<strong>organisation</strong>en<br />
Antalet kyrkogårdar eller begravningsplatser i landet<br />
som helhet är cirka 3 200. På alla platser utom i Stockholms<br />
<strong>och</strong> Tranås kommuner sköts begravningsverksamheten<br />
av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Antalet kyrkliga huvudmän<br />
är 731.<br />
Beslut om begravningsverksamheten fattas av de<br />
kyrkliga huvudmännen på samma sätt som i alla andra<br />
ärenden, men med begravningslagen <strong>och</strong> inte kyrkoordningen<br />
som grund. Fullmäktige beslutar även i<br />
FÖRDJUPNING<br />
En ny lokal <strong>organisation</strong> i svenska <strong>kyrkan</strong> 2014<br />
Bakgrund<br />
med en kraftfull början den 1 januari 2014 kommer svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> under det närmaste decenniet att genomgå en<br />
omfattande organisatorisk förändring. Pastoraten kommer<br />
att bli färre men större, kyrkoherdarna också färre<br />
men med större områden att ta ansvar för. de samfälligheter<br />
som omfattar flera pastorat försvinner. 2013 blir ett<br />
år då många av förändringarna förbereds <strong>och</strong> beslutas.<br />
strukturutredningen lade 2011 fram ett förslag om<br />
betydande <strong>organisation</strong>sförändringar på svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
lokala nivå. grundat på det förslaget, remissutfallet <strong>och</strong><br />
sin egen syn på saken har kyrkostyrelsen lagt fram förslag<br />
till 2012 års kyrkomöte <strong>och</strong> kyrkomötet har beslutat i<br />
det närmaste helt i enlighet med kyrkostyrelsens förslag.<br />
Begrepp <strong>och</strong> organisatoriska lösningar förändras.<br />
två nya begrepp införs: församling som inte ingår i<br />
pastorat <strong>och</strong> församling som ingår i pastorat. de största<br />
förändringarna gäller flerförsamlingspastoraten <strong>och</strong> de<br />
församlingar som ingår i dessa. dessutom förändras<br />
flerpastoratssamfälligheterna som övergår till att bli ett<br />
eller flera pastorat.<br />
Beslutet motiveras av att man vill ge den lokala nivån<br />
de bästa tänkbara förutsättningarna för att fullgöra sin<br />
grundläggande uppgift, alltså att fira gudstjänst, bedriva<br />
undervisning samt utöva diakoni <strong>och</strong> mission:<br />
Lokal gemenskap.<br />
rationell förvaltning.<br />
delaktighet – ansvarstagande – gemenskap.<br />
tydlig ansvarsfördelning.<br />
Långsiktig ekonomisk bärkraft.<br />
god arbetsmiljö.<br />
dessa frågor i principiella ärenden <strong>och</strong> ärenden av större<br />
vikt <strong>och</strong> kyrkorådet, eller kyrkogårdsnämnden eller<br />
ett kyrkogårdsutskott om något av dessa finns, svarar<br />
för beredning, förvaltning <strong>och</strong> verkställighet. Däremot<br />
går ärenden som regleras genom begravningslagen via<br />
allmän förvaltningsdomstol vid överklaganden.<br />
De av länsstyrelserna förordnade begravningsombuden<br />
har rätt att delta i kyrkorådets eller kyrkonämndens<br />
sammanträden då frågor som rör begravningsverksamheten<br />
behandlas. De har då både yttrande- <strong>och</strong><br />
förslagsrätt. De kan också avstyrka förslag som lämnats<br />
av församlingen <strong>och</strong> samfälligheten.<br />
Församlingarna föreslår årligen begravningsavgiftens<br />
storlek för det kommande året. Kammarkollegiet<br />
fastställer avgiften. I ytterst få fall ändras den av församlingen<br />
föreslagna avgiftssatsen.<br />
Delegation sker på samma sätt som i andra ärenden.<br />
Församlingar som inte ingår i pastorat<br />
det kommer att finnas församlingar som inte ingår i pastorat<br />
(<strong>och</strong> som liknar de nuvarande enförsamlingspastoraten).<br />
de ges ansvar för församlingens grundläggande<br />
uppgift, ekonomisk förvaltning, personal, fastighetsförvaltning<br />
<strong>och</strong> begravningsverksamhet.<br />
En församling som inte ingår i ett pastorat ska på<br />
egen hand kunna ta ansvar för alla de arbetsuppgifter<br />
som kyrkoordningen anger. i församlingar som inte ingår<br />
i pastorat är det högsta beslutande organet kyrkofullmäktige<br />
<strong>och</strong> det beredande <strong>och</strong> verkställande organet är<br />
kyrkorådet som är församlingens styrelse. i pastoratet<br />
ska det inte finnas några nämnder utöver valnämnden.<br />
det ska således inte finnas exempelvis kyrkogårdsnämnd,<br />
fastighetsnämnd eller personalnämnd. däremot kan<br />
kyrko rådet inrätta utskott som är underställda kyrkorådet.<br />
arbetet leds av en kyrkoherde.<br />
så här långt finns inte mycket att ta fel på. det är<br />
någorlunda, om än inte helt, välkänd mark. de tillräckligt<br />
stora enförsamlingspastoraten kommer att uppleva de<br />
minsta förändringarna av förändringarna.<br />
Pastorat i den nya ordningen<br />
det kommer också att finnas en ny form av församlingar<br />
som ingår i pastorat, alltså pastorat som omfattar minst<br />
två församlingar – men med en helt annan konstruktion<br />
än de flerförsamlingspastorat som finns nu. det betyder<br />
följande <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> arbetsuppgifter.<br />
Pastoratet styrs, liksom församlingar som inte ingår<br />
i ett pastorat, av kyrkofullmäktige <strong>och</strong> kyrkoråd. i varje<br />
pastorat ska det finnas en kyrkoherde. kyrkoherden är<br />
obligatorisk ledamot i kyrkorådet.<br />
94 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
tekniskt sett blir de pastorat som innehåller flera församlingar<br />
en samfällighet.<br />
Pastoratet ska enligt kyrkomötets beslut ges ansvar<br />
för att församlingens grundläggande uppgift blir utförd,<br />
liksom för ekonomi, personal, fastighetsförvaltning, begravningsverksamhet<br />
<strong>och</strong> kyrklig beredskap.<br />
såväl pastoratet som församlingen är pastorala<br />
områden, men det betonas att pastoratet är en samverkansform.<br />
kyrkofullmäktige ska besluta om församlingsindelningen<br />
inom pastoratet. den församlingsindelningen kan<br />
göras mindre beroende av ekonomisk bärkraft än den<br />
nuvarande.<br />
kyrkofullmäktige ska också för församlingens del<br />
besluta om en gemensam församlingsinstruktion för hela<br />
pastoratet.<br />
Beslut om såväl församlingsindelning som församlingsinstruktion<br />
ska utfärdas av stiftet.<br />
Församling i den nya ordningen<br />
För en församling som ingår i ett pastorat innebär i den<br />
nya ordningen följande <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> arbetsuppgifter:<br />
Församlingar som ingår i pastorat får en styrelse, kallad<br />
församlingsråd, utsedd av pastoratets kyrkofullmäktige.<br />
Ledamöterna behöver inte bo inom församlingens område,<br />
men däremot inom pastoratet. Församlingen ska<br />
genom ett särskilt församlingsmöte eller liknande kunna<br />
lämna förslag på ledamöter. kyrkoherden eller den präst<br />
kyrkoherden, i domkyrkoförsamlingarna domprosten,<br />
utser ska ingå i församlingsrådet. de församlingar som<br />
ingår i ett pastorat har inte längre ett kyrkofullmäktige.<br />
Församlingen ges redan i kyrkoordningen tydligt utpekade<br />
arbetsuppgifter, nämligen<br />
val av kyrkvärdar,<br />
beslut om vilka former av huvudgudstjänst som ska<br />
användas inom församlingen,<br />
beslut om ekumenisk huvudgudstjänst,<br />
samrådsskyldighet för kyrkoherden beträffande huvudgudstjänstens<br />
uppbyggnad,<br />
samrådsskyldighet för kyrkoherden beträffande gudstjänstplan,<br />
beslut om huvudgudstjänst i annan form än som finns i<br />
kyrkohandboken,<br />
samrådsskyldighet för kyrkoherden beträffande ekumeniskt<br />
nattvardsfirande,<br />
yttranderätt vid lokala beslut om församlingsindelningen,<br />
beslut om inventarieansvarig kyrkvärd,<br />
ändringar av en kyrkobyggnad eller i ett kyrkorum får<br />
inte göras utan godkännande från församlingsrådet om<br />
det inte finns synnerliga skäl,<br />
beslut om upplåtelse av kyrka,<br />
lokalt beslut om ändring av kollektdag,<br />
samrådsskyldighet från pastoratets kyrkoråd inför<br />
beslut om församlingsinstruktion,<br />
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
rätt att väcka ärende om ändring i församlingsinstruktionen,<br />
samt<br />
rätt att begära prövning av ett stifts beslut.<br />
relativt många av de utpekade uppgifterna rör alltså<br />
gudstjänsten. det speglar det förhållandet att gudstjänstlivet<br />
dels är en mycket central uppgift för alla församlingar,<br />
dels att gudstjänsten är betydligt noggrannare<br />
reglerad än övriga delar av församlingens grundläggande<br />
uppgift, alltså diakoni, undervisning <strong>och</strong> mission. hade<br />
dessa områden varit lika reglerade i kyrkoordningen<br />
skulle sannolikt också en del av dessa uppgifter ha funnits<br />
med i uppräkningen.<br />
Både pastorat <strong>och</strong> församling är som nämnts pastorala<br />
områden i svenska <strong>kyrkan</strong>, vilket betyder ett bredare<br />
ansvar för församlingen än det som speglas av uppräkningen.<br />
Beträffande pastoratet talar ju kyrkoordningen<br />
om ett ”övergripande ansvar”. detta är ett av motiven<br />
för att arbetsfördelningen mellan pastorat <strong>och</strong> församling<br />
ska behandlas i pastoratets gemensamma församlingsinstruktion,<br />
liksom för att pastoraten genom delegation<br />
ska följa upp den fördelning av arbetet som anges där.<br />
arbetsfördelningen mellan pastorat <strong>och</strong> församling blir<br />
en viktig fråga för församlingsråd, kyrkofullmäktige,<br />
kyrkoherde <strong>och</strong> domkapitel vid utformningen av församlingsinstruktionen.<br />
den nya <strong>organisation</strong>en kan leda till att en del av<br />
dagens enförsamlingspastorat, till exempel de som har<br />
en distriktsindelning, delas upp i flera församlingar i samband<br />
med att det nuvarande enförsamlingspastoratet blir<br />
pastorat i den nya meningen. den nya ordningen innebär<br />
också att direktvalda kyrkoråd inte längre kommer att<br />
finnas.<br />
de många större pastoraten kommer att ställa krav<br />
på en ännu tydligare ansvarsfördelning än hittills. kyrkofullmäktiges<br />
övergripande roll som det organ som lägger<br />
fast mål <strong>och</strong> riktlinjer, <strong>och</strong> därmed också ramarna<br />
beträffande verksamhetens finansiering, behöver stärkas.<br />
kyrkorådets styrelseroll måste liksom kyrkoherdens ledningsansvar<br />
bli mycket tydlig. kort sagt: det blir än mer<br />
viktigt att beskriva pastoratets beslutande <strong>och</strong> verkställande<br />
organ <strong>och</strong> deras ansvar. Formerna för styrning <strong>och</strong><br />
ledning måste bli ännu klarare.<br />
Fortsatt utredningsarbete<br />
några frågor ska utredas vidare:<br />
samverkansmöjligheter i begravningsverksamheten.<br />
här skulle det kunna bli aktuellt att ge möjlighet till<br />
bildande av partiella samfälligheter för just begravningsverksamheten.<br />
detta, eller någon annan liknande<br />
åtgärd som syftar till att behålla den samverkan som i<br />
dag finns, skulle göra att man slipper bryta sönder det i<br />
dag ofta väl fungerande samarbetet med begravningsfrågorna<br />
i flerpastoratssamfälligheterna (bland annat i<br />
göteborg).<br />
kontraktens ställning. med de stora förändringar som<br />
föreslås i församlings– <strong>och</strong> pastorats<strong>organisation</strong>en blir<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 95
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
förutsättningarna för de nuvarande kontrakten i många<br />
fall helt annorlunda än i dag. det kommer att finnas<br />
kontrakt som bara omfattar ett enda pastorat.<br />
domprostens ställning. domprosten har i dag flera<br />
tunga arbetsuppgifter i stiftsledningen. Är det en ordning<br />
som ska fortsätta att gälla – eller finns det andra<br />
lösningar?<br />
Underhållet av kyrkobyggnaderna. Förslaget att föra<br />
över ansvaret för underhållet av kyrkobyggnaderna till<br />
stiften har avvisats av så många remissinstanser att<br />
kyrkostyrelsen nu inte lagt fram något förslag om en<br />
sådan förändring.<br />
det ekonomiska utjämningssystemet. omritningen<br />
av pastorats- <strong>och</strong> församlings<strong>organisation</strong>en kommer<br />
att ställa andra krav på den ekonomiska utjämningen.<br />
det kommer att bli färre ekonomiska enheter <strong>och</strong> en<br />
mer omfattande lokal utjämning. det riksomfattande<br />
utjämningssystemet kan behöva ges andra former än i<br />
dag.<br />
samtliga dessa frågor har beretts eller bereds nu <strong>och</strong><br />
befinner sig i olika stadier av beslutsprocessen.<br />
Nackdelar…<br />
det finns förstås nackdelar med den nya ordningen.<br />
Fortfarande är en församling som också bär pastoratets<br />
uppgifter den enklaste <strong>och</strong> tydligaste lokala kyrkliga<br />
<strong>organisation</strong>sformen.<br />
särskilt i de allra största samfälligheterna innebär förändringen<br />
att ett väl fungerande samarbete kan komma<br />
att brytas sönder. En bibehållen samverkan, nu i ett<br />
pastorat i stället för en flerpastoratssamfällighet, skulle<br />
kunna leda till mycket stora pastorat. vi kommer med<br />
all säkerhet efter den 1 januari 2014 att ha flera pastorat<br />
som har kring 100 000 medlemmar, eller fler. göteborgs<br />
kyrkliga samfällighet får dispens så att den kan bestå<br />
till utgången av 2017, där en intensiv diskussion pågår<br />
om indelningen från 2018. i malmö, där man nu har 16<br />
församlingar i en samfällighet, bildar man ett enda pastorat<br />
med 140 000 medlemmar, sex församlingar, 500<br />
anställda <strong>och</strong> en kyrkoherde.<br />
… men också fördelar<br />
Å andra sidan åstadkommer man<br />
en samverkan i församlingsverksamheten i hela<br />
pastoratet,<br />
en utökad lokal ekonomisk utjämning,<br />
en möjlighet att efter eget skön behålla, minska eller<br />
öka antalet församlingar för att skapa största möjliga<br />
lokala förankring <strong>och</strong> bästa möjliga verksamhet,<br />
en möjlighet till kraftsamling kring det direkta församlingsarbetet,<br />
inte minst gudstjänstlivet men också<br />
andra särskilt viktiga arbetsområden, i alla församlingar,<br />
en starkare ställning för kyrkoherden i den pastorala<br />
ledningen än vad som varit fallet i de nuvarande flerpastoratssamfälligheterna.<br />
Med sikte på 2014<br />
den förändrade <strong>organisation</strong>en träder i kraft den 1 januari<br />
2014 med undantag för de bestämmelser som gäller<br />
direkta val i svenska <strong>kyrkan</strong>. de senare träder i kraft<br />
den 1 januari 2013. de äldre bestämmelserna gäller dock<br />
fortfarande när nya ledamöter <strong>och</strong> ersättare ska utses<br />
i direktvalda kyrkoråd <strong>och</strong> samfällda kyrkofullmäktige<br />
under år 2013.<br />
kyrkovalet 2013 ska för samfälligheter gälla kyrkofullmäktige<br />
i pastorat. kyrkofullmäktige <strong>och</strong> samfällda<br />
kyrkofullmäktige ska fatta beslut om antalet ledamöter<br />
i det kommande pastoratets kyrkofullmäktige. man ska<br />
då tillämpa de bestämmelser som ska gälla från <strong>och</strong> med<br />
den 1 januari 2014.<br />
redan nu pågår som framgått förberedelser för den<br />
förändrade <strong>organisation</strong>en. inte minst i flerförsamlingspastorat<br />
<strong>och</strong> flerpastoratssamfälligheter bör det arbetet<br />
redan vara omfattande.<br />
det nyvalda kyrkofullmäktige ska inför val av församlingsråd<br />
för mandatperioden 2014–17 genomföra ett<br />
församlingsmöte eller annat öppet nomineringsmöte som<br />
säkerställer församlingens inflytande. det sker under<br />
senhösten 2013 för att valet i kyrkofullmäktige ska kunna<br />
genomföras senast i december 2013. vid ett sådant möte<br />
nominerar församlingens röstberättigade kyrkotillhöriga<br />
kandidater till församlingsrådet.<br />
övergången från flerpastoratssamfällighet till pastorat<br />
vid årsskiftet, också den 1 januari 2014, är inte att se som<br />
en indelningsändring. indelningsdelegerade behövs därför<br />
inte. Eftersom det är fråga om en oförändrad juridisk<br />
person kan samfällighetens organ fatta de nödvändiga<br />
besluten. arbetet faller alltså på kyrkonämnd <strong>och</strong> samfällda<br />
kyrkofullmäktige.<br />
det nybildade pastoratet byter automatiskt namn.<br />
hette man X kyrkliga samfällighet blir det den 1 januari<br />
2014 X pastorat. vill man byta namn får detta prövas i<br />
vanlig ordning.<br />
96 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
FörsamLing, Pastorat <strong>och</strong> kyrkLig samFÄLLighEt<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 97
1. uppsala stift<br />
741 873 invånare<br />
70,3 % medlemmar<br />
135 församlingar<br />
ärkebiskop: anders wejryd<br />
biskop: ragnar persenius<br />
2. linköpings stift<br />
544 651 invånare<br />
72,0 % medlemmar<br />
108 församlingar<br />
biskop: martin modéus<br />
3. skara stift<br />
544 892 invånare<br />
72,4 % medlemmar<br />
124 församlingar<br />
biskop: åke bonnier<br />
4. strängnäs stift<br />
619 304 invånare<br />
64,0 % medlemmar<br />
73 församlingar<br />
biskop: hans-erik nordin<br />
5. västerås stift<br />
577 950 invånare<br />
72,5 % medlemmar<br />
78 församlingar<br />
biskop: thomas söderberg<br />
6. växjö stift<br />
632 492 invånare<br />
72,0 % medlemmar<br />
192 församlingar<br />
biskop: jan-olof johansson<br />
7. lunds stift<br />
1 415 403 invånare<br />
66,0 % medlemmar<br />
186 församlingar<br />
biskop: antje jackelén<br />
8<br />
9<br />
7<br />
3<br />
6<br />
10<br />
5<br />
8. göteborgs stift<br />
1 327 747 invånare<br />
65,3 % medlemmar<br />
195 församlingar<br />
biskop: per eckerdal<br />
9. karlstads stift<br />
360 825 invånare<br />
77,7 % medlemmar<br />
87 församlingar<br />
biskop: esbjörn hagberg<br />
10. härnösands stift<br />
368 182 invånare<br />
77,8 % medlemmar<br />
106 församlingar<br />
biskop: tuulikki<br />
koivunen bylund<br />
11. luleå stift<br />
508 854 invånare<br />
78,0 % medlemmar<br />
57 församlingar<br />
biskop: hans stiglund<br />
12. visby stift<br />
57 241 invånare<br />
74,1 % medlemmar<br />
39 församlingar<br />
biskop: sven-bernhard fast<br />
visby stift har tillsyn över svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s utlandsförsamlingar.<br />
98 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
2<br />
1<br />
4<br />
11<br />
13<br />
12<br />
13. stockholms stift<br />
1 856 479 invånare<br />
56,9 % medlemmar<br />
64 församlingar<br />
biskop: eva brunne<br />
hovförsamlingen medräknad.
kapitEl 6<br />
stiften<br />
En historisk bakgrund<br />
Stiftsindelningens äldre <strong>historia</strong> är oklar. Adam av<br />
Bremen (död senast 1095) nämner från sin resa på<br />
1070-talet Birka, Hälsinglands, Sigtuna <strong>och</strong> Skara stift.<br />
Om Birka verkligen har varit biskopssäte är högst tveksamt<br />
<strong>och</strong> Hälsingland visste nog Adam ganska litet om.<br />
En säkrare källa är det dokument från 1120-talet<br />
som finns i Rom. Där räknas Skara, Linköpings, Eskilstuna,<br />
Strängnäs, Sigtuna <strong>och</strong> Västerås stift upp.<br />
Det äldsta av dessa stift är Skara stift. Den förste biskopen<br />
där, Turgot (död 1029), vigdes till biskop 1014.<br />
Stiftet tycks tidigt ha omfattat inte bara Västergötland<br />
utan också delar av Småland, Dalsland, Värmland <strong>och</strong><br />
kanske ytterligare områden.<br />
Biskopssätet i Sigtuna flyttade kring 1130 till Uppsala,<br />
nuvarande Gamla Uppsala.1164 blev Sverige en<br />
egen kyrkoprovins med (Gamla) Uppsala som ärkebiskopssäte.<br />
Den nya kyrkoprovinsen bestod då utöver<br />
Ärkestiftet av Västerås, Strängnäs, Linköpings <strong>och</strong><br />
Skara stift. Eskilstuna stift hade då gått upp i Strängnäs<br />
stift.<br />
Växjö stift tillkom någon gång kring 1170. I slutet<br />
av 1100-talet tillkom också ett stift i Finland som ett<br />
resultat av mission <strong>och</strong> korståg. Biskopssätet låg först i<br />
Nousis, sedan i Räntämäki <strong>och</strong> från 1300 i Åbo. Så såg<br />
sedan stiftsindelningen ut under resten av medeltiden.<br />
En omdiskuterad fråga är Gotlands tidiga <strong>historia</strong><br />
vad gäller stiftstillhörighet <strong>och</strong> ett eventuellt tidigt<br />
Visby stift. Gotland knöts till Linköpings stift innan<br />
1200-talets inträde, men vilken <strong>organisation</strong> som funnits<br />
tidigare vet vi inte mycket om.<br />
Inte heller är andra stiftsgränser <strong>och</strong> deras utveckling<br />
helt säkra. Inte minst gällde detta mellan Uppsala<br />
<strong>och</strong> Åbo stift i de nordliga delarna av nuvarande Sverige<br />
<strong>och</strong> Finland.<br />
Gustav Vasa hann inrätta ett andra stift i Finland,<br />
Viborgs stift, genom delning av Åbo stift 1554.<br />
Under 1600- <strong>och</strong> 1700-talen tillkom nya stift. Det<br />
skedde dels genom erövring, dels om<strong>organisation</strong>.<br />
Genom freden i Roskilde 1658 <strong>och</strong> dess fortsättning i<br />
form av Malmö recess 1662 blev Skåne en del av Sverige.<br />
Det ledde också till en kyrklig integration. Vem som<br />
påverkade vem <strong>och</strong> hur är inte lätt att slå fast. I Danmark<br />
hade reformationen genomförts med stor kraft<br />
under åren 1527–36. Hur som helst blev Lunds stift,<br />
det forna Ärkestiftet som tidigare varit överordnat det<br />
svenska ärkestiftet, ett svenskt stift.<br />
Gustav Vasa hade under en tid utnämnt flera superintendenter.<br />
De kom nu att bli biskopar. Som biskopsstift<br />
tillkom Göteborgs stift 1665 <strong>och</strong> Kalmar stift<br />
1678. 1772 blev tre superintendenturer biskopsstift:<br />
Karlstads, Härnösands <strong>och</strong> Visby. Alla stift var därmed<br />
biskopsstift <strong>och</strong> enbart biskopar kunde förrätta prästvigning.<br />
En reaktion kom under 1800-talet, främst inom<br />
bondestånd <strong>och</strong> adel, i form av krav på avskaffandet av<br />
biskopsämbetet. Kraven hängde samman både med deras<br />
politiska roll som ledamöter i ståndsriksdagen <strong>och</strong><br />
deras löner <strong>och</strong> förmåner. Förslagen avvisade slutligt<br />
vid riksdagen 1859-60.<br />
1904 fick <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ett nytt stift, Luleå stift, på<br />
villkor att ett av de småländska stiften avvecklades. Så<br />
skedde 1915 då Kalmar stift blev en del av Växjö stift.<br />
1942 bildades Stockholms stift. I Kalmar fick man en<br />
domkyrka utan stift <strong>och</strong> i Luleå hade man <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
yngsta domkyrka, byggd 1898. Till landets domkyrkor<br />
räknar man ibland också Mariestads kyrka,<br />
byggd för att bli domkyrka i de av hertig Karl, senare<br />
Karl IX, behärskade delarna av Skara stift (en del av<br />
Västergötland <strong>och</strong> hela Värmland). En superintendent<br />
utsågs, men aldrig någon biskop med sin biskopsstol<br />
i Mariestad. Skara stift fick tillbaka sitt område <strong>och</strong><br />
Karlstads stift inrättades.<br />
Domkapitlen bestod länge av biskopen, domprosten<br />
<strong>och</strong> de lektorer som fanns vid gymnasierna i stiftet. I<br />
Uppsala <strong>och</strong> Lund tillkom de teologiska fakulteterna<br />
(<strong>och</strong> så länge biskopen var prokansler vid universiteten<br />
också övriga professorer). Genom 1936 års domkapitelslag<br />
tillkom lekmannaledamöter.<br />
Under det tidiga 1900-talet förekom informella samlingar<br />
av olika slag i stiften. Med tiden bildades stiftsorgan<br />
som inte var reglerade i lag, nämligen stiftsting <strong>och</strong><br />
stiftsråd. De finansierades genom frivilliga bidrag från<br />
stiftens församlingar <strong>och</strong> arbetade bland annat med utbildning<br />
<strong>och</strong> främjande av församlingsarbetet i övrigt.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 99
stiFtEn<br />
En viktig förändring i stifts<strong>organisation</strong>en inträffade<br />
1989 då det bildades obligatoriska stiftssamfälligheter<br />
som blev kyrkokommuner <strong>och</strong> därmed också<br />
fick beskattningsrätt. De gavs uppgiften att främja församlingslivet<br />
i stiftet, men också att fatta andra beslut.<br />
Stiftsfullmäktige <strong>och</strong> stiftsstyrelser inrättades liksom<br />
egendomsnämnder. De senare ersatte de tidigare stiftsnämnderna.<br />
Stiftsfullmäktige fick i uppgift att utse ledamöter<br />
i domkapitlet.<br />
Den tidigare frivilliga samverkan på stiftsnivå ersattes<br />
av en lagreglerad sådan. Krav som förts fram under<br />
många år uppfylldes. Denna <strong>organisation</strong> gällde fram<br />
till millennieskiftet men har i många fall förts över i den<br />
<strong>organisation</strong> som nu gäller.<br />
Stiftskanslierna i deras nuvarande form är en produkt<br />
av 1980- <strong>och</strong> 1990-talen. Domkapitlen hade haft<br />
kanslier tidigare, liksom stiftsnämnderna, som ansvarade<br />
för egendomsförvaltningen, <strong>och</strong> en del andra<br />
stiftsorgan <strong>och</strong> stifts<strong>organisation</strong>er. En benämning som<br />
ofta förekom var stiftsbyrån. Då stiftssamfälligheterna<br />
bildades 1989 kunde integrerade kanslier byggas upp<br />
<strong>och</strong> förstärkas. De gick vid millennieskiftet över till de<br />
”nya” stiften, till stora delar relativt oförändrade.<br />
Liksom stiften har kontrakten en lång <strong>historia</strong>. En<br />
kontraktsindelning fanns redan på 1200-talet. Kontrakten<br />
reglerades i 1686 års kyrkolag. Syftet med kontrakten<br />
har under hela den tid de existerat varit att prostarna,<br />
var <strong>och</strong> en i sitt kontrakt, skulle representera<br />
<strong>och</strong> avlasta biskoparna.<br />
Uppgifter på stiftsnivån<br />
Stiftet <strong>och</strong> dess uppdrag<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en episkopal kyrka. Det finns därför<br />
en biskop i ledningen för varje stift – utom i Uppsala<br />
stift, där det finns två biskopar. Av hänsyn till ärkebiskopens<br />
arbetsbörda har en uppdelning av ledningsansvaret<br />
skett, så att ärkebiskopens pastorala område<br />
omfattar Uppsala, Enköpings <strong>och</strong> Sigtuna kontrakt,<br />
medan biskopen i Uppsala stift har ansvaret för övriga<br />
delar av stiftet. Stiftsstyrelse <strong>och</strong> domkapitel är desamma.<br />
I likhet med församlingarna, men i motsats till samfälligheterna<br />
<strong>och</strong> den nationella nivån, har stiftet ett<br />
pastoralt ansvar <strong>och</strong> är ett pastoralt område. Stiftets<br />
uppgift är att främja <strong>och</strong> ha tillsyn över församlingslivet.<br />
Det sker genom visitationer, församlingsinstruktionen,<br />
utbildning, fortbildning <strong>och</strong> andra insatser.<br />
Stiftet får på samma sätt som församlingar <strong>och</strong> samfälligheter<br />
lämna bidrag till internationell verksamhet.<br />
Det förekommer också i många stift ett vänstiftssam-<br />
arbete, ofta grundat på de ekumeniska överenskommelser<br />
som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ingått med andra kyrkor.<br />
2012 års kyrkomöte har besluta att, i de fall ett stift vill<br />
bli vänstift till ett stift i en kyrka med vilken <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> har kyrkosamverkan eller någon annan överenskommelse,<br />
ska detta godkännas av kyrkostyrelsen<br />
efter hörande av Biskopsmötet. På motsvarande sätt<br />
ska domkapitlet godkänna sådana önskemål från en<br />
församling.<br />
Stiftet har ett ansvar för den kyrkliga beredskapen.<br />
Stiftet kan, även om dess roll är främjande <strong>och</strong> inte<br />
verkställande, ta på sig vissa direkta arbetsuppgifter.<br />
Det kan till exempel handla om att bygga upp en gemensam<br />
<strong>organisation</strong> för hanteringen av ekonomi- <strong>och</strong><br />
personaladministration, IT <strong>och</strong> telefoni <strong>och</strong> erbjuda<br />
församlingar <strong>och</strong> samfälligheter att använda denna.<br />
Församlingsinstruktion<br />
Församlingsinstruktionen utfärdas av domkapitlet<br />
efter godkännande av såväl församlingens kyrkofullmäktige<br />
som dess kyrkoherde. De ger alltså sina godkännanden<br />
var för sig.<br />
Om det finns särskilda skäl kan domkapitlet utfärda<br />
församlingsinstruktionen utan detta godkännande,<br />
men grundsynen är att den ska växa fram i församlingen<br />
i samverkan mellan kyrkoherde <strong>och</strong> förtroendevalda,<br />
församling <strong>och</strong> stift. Eller, litet mer brutalt uttryckt:<br />
Församlingsinstruktionen är inte stiftets <strong>och</strong> inte församlingens,<br />
den är stiftets <strong>och</strong> församlingens gemensamma<br />
dokument. Men om det blir nödvändigt kan<br />
den bli stiftets instruktion till församlingen.<br />
Församlingsinstruktionen ska innehålla de regler<br />
som domkapitlet enligt kyrkoordningen får besluta.<br />
Det kan gälla minsta antalet huvudgudstjänster med<br />
nattvard under ett kyrkoår <strong>och</strong> rätten att fira huvudgudstjänst<br />
gemensamt med andra församlingar i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> eller i ett annat kristet trossamfund, liksom<br />
undantag från kravet att fira gudstjänst varje vecka.<br />
Det ska också i församlingsinstruktionen finnas ett<br />
pastoralt program för församlingens grundläggande<br />
uppgift, liksom en redogörelse för församlingens verksamhet<br />
på teckenspråk, finska, samiska <strong>och</strong> andra<br />
språk.<br />
Det pastorala programmet ska också efter beslut av<br />
2012 års kyrkomöte ha en analys ur barnets perspektiv,<br />
en barnkonsekvensanalys. Att så sker är naturligt mot<br />
bakgrund av att det i kyrkoordningen, redan innan det<br />
första kapitlet, sägs att ”barnen intar en särställning”<br />
i kristen tro <strong>och</strong> att de därför behöver ”särskilt uppmärksammas<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s verksamhet”. Motsvarande<br />
bestämmelse finns på stiftsnivå <strong>och</strong> nationell<br />
100 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
stiFtEn<br />
nivå. Från tidigare positiva uttalanden av kyrko mötet har kravet på barnkonsekvensanalys nu lett till konkreta<br />
bestämmelser i kyrkoordningen.<br />
Församlingsinstruktionen kom till vid millennieskiftet. Meningarna om den är delade. Somliga ser ett stort värde<br />
i den, andra är mer tveksamma. Hur det faktiskt är beror på hur man gör. Arbetet med församlingsinstruktionen<br />
är i sig en viktig process om den görs kreativ genom omvärldsanalys <strong>och</strong> förslag till både inriktning av församlingsarbetet<br />
<strong>och</strong> realistiska åtgärder, inte i detaljer men i stora drag. På detta arbete kan man bygga sitt budgetarbete<br />
under de närmaste åren.<br />
Stiftsindelning<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har 13 stift. Visby stift har genom sin biskop <strong>och</strong> sitt domkapitel tillsynsansvar också för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s verksamhet bland svenskar i utlandet.<br />
Kyrkomötet beslutar om stiftsindelningen. Kyrkostyrelsen kan på eget initiativ ta upp förslag till ändringar i<br />
stiftsindelningen. Också en stiftsstyrelse eller ett domkapitel som berörs kan ta initiativ till förändringar, liksom en<br />
berörd församling eller samfällighet. En ändring i stiftsindelningen träder i kraft den 1 januari året efter det år då<br />
ordinarie kyrkoval hållits. Beslut ska fattas senast ett år innan det ska träda i kraft.<br />
Nu <strong>och</strong> då förs tankar fram om förändringar i stiftsindelningen. Flera av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s stift är i ett internationellt<br />
perspektiv mycket stora till såväl yta som befolkning. Det mest omdebatterade stiftet under senare år har ändå<br />
varit Visby stift <strong>och</strong> då av det rakt motsatta skälet, alltså dess litenhet.<br />
Andra förslag som förts fram har handlat om en delning av de befolkningsmässigt stora stiften (det vill säga<br />
Lunds, Göteborgs <strong>och</strong> Stockholms stift), liksom av de ytmässigt största stiften (Härnösands <strong>och</strong> Luleå stift).<br />
Några verkligt konkreta förslag om en ändrad stiftsindelning har dock, utöver Visby stifts ansvar för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> i utlandet <strong>och</strong> en några gånger uppblossande diskussion om Uppsala stift <strong>och</strong> ärkebiskopens arbetsbörda,<br />
inte förts fram sedan Stockholms stift kom till 1942.<br />
STATISTIK<br />
Invånare <strong>och</strong> medlemmar, kontrakt, pastorat <strong>och</strong> församlingar den 31 december 2012<br />
källor: Befolkning <strong>och</strong> medlemmar från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s statistikdatabas (uttagen april 2013), indelning från <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s matrikel 2012 (avser 2012-01, icke-territoriella församlingar ingår)<br />
Stift Invånare Medlemmar Andel Kontrakt Pastorat Församlingar<br />
Uppsala 741 873 524 911 70,8 % 11 80 135<br />
Linköping 544 651 392 363 72,0 % 9 55 108<br />
skara 544 892 394 407 72,4 % 11 51 124<br />
strängnäs 619 304 396 525 64,0 % 9 62 73<br />
västerås 577 950 418 909 72,5 % 8 59 78<br />
växjö 632 492 455 089 72,0 % 8 79 192<br />
Lund 1 415 403 934 344 66,0 % 18 152 186<br />
göteborg 1 327 747 867 383 65,3 % 16 122 195<br />
karlstad 360 825 280 305 77,7 % 8 49 87<br />
härnösand 368 182 286 384 77,8 % 8 51 106<br />
Luleå 508 854 396 713 78,0 % 8 53 57<br />
visby 57 241 42 400 74,1 % 3 20 39<br />
stockholm 1 856 479 1 056 996 56,9 % 13 61 63<br />
totaLt 9 555 893 6 446 729 67,5 % 130 894 1 444<br />
kommEntar: Enligt svenska <strong>kyrkan</strong>s kyrkokansli gäller under 2013 följande siffror: antal kontrakt 131, pastorat 884 samt församlingar 1 426.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 101
stiFtEn<br />
<strong>organisation</strong>en i stiftet<br />
Stiftsfullmäktige<br />
Det högsta beslutande organet i stiftet är stiftsfullmäktige.<br />
Fullmäktige, vars roll påminner starkt om<br />
kyrkofullmäktiges roll på det lokala planet, beslutar i<br />
principiella ärenden <strong>och</strong> ärenden som på annat sätt är<br />
av större vikt. Det gäller liksom i en församling eller<br />
samfällighet bland annat mål <strong>och</strong> riktlinjer för verksamheten,<br />
budget, kyrkoavgift, val av stiftsstyrelse <strong>och</strong><br />
nämnder, ersättning till förtroendevalda, ansvarsfrihet<br />
för stiftsstyrelsen <strong>och</strong> andra viktiga större frågor. Stiftsfullmäktiges<br />
ledamöter kan både lämna motioner <strong>och</strong><br />
ställa frågor vid fullmäktiges sammanträden.<br />
I stiftsfullmäktige liksom i kyrkofullmäktige ska<br />
beredning normalt ske av de frågor som behandlas,<br />
beredningstvång. Enligt kyrkoordningen ska det i anslutning<br />
till beslut i stiftsfullmäktige som ett led i beredningen<br />
redovisas en barnkonsekvensanalys.<br />
Liksom för församlingarnas <strong>och</strong> samfälligheternas<br />
fullmäktigeförsamlingar underlättas stiftsfullmäktiges<br />
arbete av en arbetsordning. Den är dock inte obligatorisk.<br />
Stiftsfullmäktige kan också besluta i andra frågor<br />
som framgår av kyrkoordningen. Biskopen eller domprosten<br />
har rätt att delta i stiftsfullmäktiges sammanträden.<br />
Stiftsstyrelse<br />
Biskopen är ordförande i stiftsstyrelsen som också har<br />
minst åtta av stiftsfullmäktige valda ledamöter. Vice<br />
ordförande ska utses bland de valda ledamöterna.<br />
Stiftsstyrelsen ska främja församlingslivet i stiftet,<br />
verka för dess utveckling, leda <strong>och</strong> samordna stiftets<br />
verksamhet samt vara beredande <strong>och</strong> verkställande organ<br />
för stiftsfullmäktige. Stiftsstyrelsen ska också hantera<br />
en rad andra frågor:<br />
• Pastorats-, samfällighets- <strong>och</strong> församlingsindelningen.<br />
• Fördelning av bidrag mellan församlingarna.<br />
• Ha ett övergripande ansvar för alla direkta val inom<br />
stiftet.<br />
Liksom i stiftsfullmäktige ska stiftsstyrelsens beslut<br />
före gås av en barnkonsekvensanalys. Stiftsstyrelsen<br />
ska verka för barnets bästa.<br />
Biskopen är ordförande i stiftsstyrelsen (i Uppsala<br />
stift biskopen i Uppsala stift, inte ärkebiskopen). Domprosten<br />
är biskopens ersättare som ledamot i stiftsstyrelsen.<br />
Vice ordförande är en vald ledamot. Det kan<br />
också finnas nämnder <strong>och</strong> utskott.<br />
En särskild nämnd med företrädare för stift <strong>och</strong><br />
domkyrkoförsamling anställer domprost. Domprosten<br />
har vissa stiftsuppgifter <strong>och</strong> har samma uppgifter<br />
som en kyrkoherde i den församling där stiftets domkyrka<br />
ligger.<br />
Domkapitel<br />
Domkapitlet får inte ges andra uppgifter än de som<br />
framgår av kyrkoordningen. Biskop <strong>och</strong> domkapitel<br />
utövar tillsyn över verksamheten dels i stiftets församlingar<br />
<strong>och</strong> samfälligheter, dels i stiftet.<br />
I denna tillsyn ingår bland annat följande uppgifter:<br />
• Rådgivning, stöd <strong>och</strong> hjälp i frågor som rör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s lära, böcker, sakrament, gudstjänst <strong>och</strong><br />
kyrkliga handlingar, liksom i rättsliga frågor.<br />
• Utfärdande av församlingsinstruktion.<br />
• Granskning av hur präster <strong>och</strong> diakoner utövar sina<br />
uppdrag <strong>och</strong> följer sina vigningslöften.<br />
• Prövning av behörigheten att utöva <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst<br />
<strong>och</strong> yttranden vid anställning av präster<br />
<strong>och</strong> diakoner.<br />
• Befogenhetsprövning vid arbetsgivarbeslut om uppsägning,<br />
avskedande <strong>och</strong> omplacering av präst eller<br />
diakon. Syftet är att trygga att inte en församling<br />
säger upp en präst eller diakon på grunder som det<br />
är domkapitlets <strong>och</strong> inte församlingens uppgift att<br />
pröva.<br />
• Första instans vid beslutsprövning <strong>och</strong> överklagande<br />
(alltså prövningen av att beslut har fattats i enlighet<br />
med kyrkoordningen).<br />
Uppräkningen är inte uttömmande. I den övergripande<br />
bestämmelsen om tillsyn över verksamheten kan också<br />
andra åtgärder vidtas av domkapitlet. Präst- <strong>och</strong> diakonexamen<br />
sker inför domkapitlet. Domkapitlet kan<br />
också fatta beslut i vissa gudstjänstfrågor, inkluderande<br />
stiftskollekter.<br />
Ledamöter i domkapitlet är biskopen som är ordförande,<br />
domprosten som är vice ordförande, en ledamot<br />
som är präst eller diakon i någon av stiftets församlingar,<br />
en ledamot som är eller har varit ordinarie domare<br />
<strong>och</strong> tre ytterligare ledamöter (”lekmannaledamöter”<br />
som inte får vara biskop, präst eller diakon). Den ledamot<br />
som är eller har varit domare deltar i alla överläggningar,<br />
men har rösträtt bara i vissa ärenden. De gäller<br />
beträffande behörighet att utöva <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst,<br />
prövning av beslut om uppsägning, avskedande,<br />
omplacering <strong>och</strong> disciplinåtgärder samt beslutsprövning<br />
<strong>och</strong> överklagande. Biskopen är ordförande <strong>och</strong><br />
domprosten vice ordförande. Val av den ledamot som<br />
ska vara präst eller diakon sker vid ett gemensamt möte<br />
med stiftets präster <strong>och</strong> diakoner. 2011 års kyrkomöte<br />
102 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
eslöt att i de fall en präst är ordinarie ledamot så ska<br />
ersättaren vara diakon. I de fall en diakon är ledamot<br />
ska ersättaren vara präst. Lekmannaledamöterna väljs<br />
av stiftsfullmäktige.<br />
Vissa undantag från dessa regler görs i Uppsala <strong>och</strong><br />
Visby stift, i Uppsala på grund av att stiftets båda biskopar<br />
ingår i domkapitlet <strong>och</strong> i Visby på grund av dess<br />
ansvar för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet.<br />
Egendomsnämnd<br />
I de flesta stiften finns en egendomsnämnd som ansvarar<br />
för stiftets egendomsförvaltning med förvaltningen<br />
av prästlönetillgångarna som den mest omfattande<br />
uppgiften. Från 1932 fanns en obligatorisk<br />
stiftsnämnd <strong>och</strong> från 1989 en obligatorisk egendomsnämnd.<br />
Egendomsnämnden utses av stiftsfullmäktige<br />
<strong>och</strong> lyder under samma bestämmelser som andra inrättade<br />
nämnder.<br />
Biskop<br />
Biskopens uppgifter är redan tidigare utförligt redovisade<br />
i flera sammanhang. I korthet ska biskopen förkunna<br />
evangelium i ord <strong>och</strong> handling, ha ansvar för att<br />
evangelium förkunnas rent <strong>och</strong> klart <strong>och</strong> att sakramenten<br />
förvaltas enligt <strong>kyrkan</strong>s bekännelse <strong>och</strong> ordning,<br />
svara för ledning <strong>och</strong> tillsyn, vårda <strong>och</strong> värna <strong>kyrkan</strong>s<br />
enhet, viga präster <strong>och</strong> diakoner, visitera, kalla präster<br />
<strong>och</strong> diakoner till överläggningar samt i övrigt fullgöra<br />
biskopens uppgifter enligt kyrkoordningen, exempelvis<br />
att delta i stiftsfullmäktiges sammanträden,<br />
att vara ordförande i stiftsstyrelse <strong>och</strong> domkapitel samt<br />
att delta i Biskopsmötets arbete. Biskopen företräder<br />
också i en rad sammanhang stiftet. I vissa avseenden<br />
finns skillnader i stiftens praxis beträffande uppgiften<br />
att företräda stiftet i sammanhang som inte regleras i<br />
kyrkoordningen.<br />
Kontrakt <strong>och</strong> kontraktsprost<br />
Ett kontrakt består av flera församlingar i ett stift <strong>och</strong><br />
är tjänstgöringsområde för en kontraktsprost. Dess<br />
kyrkoordningsreglerade roll är i dag liten. På några<br />
stiFtEn<br />
håll finns dock ett frivilligt samarbete mellan församlingarna<br />
i kontrakten. Detta har också ibland formaliserats<br />
genom tillkomsten av kontraktsråd.<br />
En förstärkt roll för kontrakten förs ibland fram<br />
som ett alternativ till en delning av de största stiften. På<br />
flera håll har kontraktsindelningen ändrats för att kontraktsprosten<br />
mer ska kunna lasta av biskopen vissa<br />
uppgifter. En del av den samverkan som stiftet annars<br />
skulle behöva ta ansvar för kan därigenom också få ett<br />
informellt forum. Omfattningen av en sådan samverkan<br />
skiftar mellan kontrakten från att helt saknas till<br />
att vara tämligen aktiv.<br />
Kontraktsprosten biträder biskopen med ledning<br />
<strong>och</strong> tillsyn. Kontraktsprosten kan också på biskopens<br />
uppdrag visitera församlingar. Också vissa andra uppgifter<br />
som framgår av kyrkoordningen ska utföras av<br />
kontraktsprostarna, nämligen att vara valförrättare<br />
vid biskopsval, leda invigningsgudstjänsten av begravningsplats<br />
<strong>och</strong> yttra sig vid indelningsändringar, alltså<br />
uppgifter som förekommer mycket sällan.<br />
Kontraktsprost utses av biskopen efter att kontraktets<br />
präster hörts, normalt genom ett rådgivande val.<br />
Biskopen utser ibland en förtjänt präst till prost honoris<br />
causa (för att hedra) eller som det kallades en tid<br />
prost i egen församling eller hedersprost. Detta leder<br />
dock inte till någon formell roll eller arbetsuppgift <strong>och</strong><br />
är inte heller reglerat i kyrkoordningen.<br />
Stiftskanslier<br />
Samtliga stift har stiftskanslier, gemensamma för samtliga<br />
stiftsorgan. Stiftskansliernas storlek <strong>och</strong> uppbyggnad<br />
skiftar åtskilligt. Gemensamt för dem är att de alla<br />
innehåller funktioner av varierande storlek för församlingsutveckling<br />
i vid mening, kyrkorätt, ekonomi,<br />
egendomsförvaltning, personal <strong>och</strong> kommunikation.<br />
Chefstjänsten i stiftskansliet benämns olika. Vanligast<br />
är stiftsdirektor men också benämningen kanslichef förekommer.<br />
Benämningen stiftsprost avser i något fall<br />
kansliets chef, men kan på andra håll avse till exempel<br />
en medarbetare direkt hos biskopen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 103
104 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: paul jeffrey/act
kapitEl 7<br />
den nationella nivån<br />
En historisk bakgrund<br />
Consistorium regni <strong>och</strong> generale<br />
En av 1600-talets stora strider handlade om den centrala<br />
kyrkostyrelsen. Prästeståndet utmanade vid 1611<br />
års riksdag kungamakten genom att formera sig som<br />
en central kyrkostyrelse, consistorium regni.<br />
Gustav II Adolf försökte med stöd av den mäktige<br />
Axel Oxenstierna (1583–1654) ersätta detta organ<br />
med ett consistorium generale med både andliga <strong>och</strong><br />
världsliga ledamöter. Det föreslagna konsistoriet skulle<br />
enligt förslaget bli ett sjätte centralt ämbetsverk, men<br />
prästerskapet accepterade inte att riksråd <strong>och</strong> andra<br />
lekmän skulle styra biskoparna.<br />
Striden om denna centrala kyrkostyrelse pågick från<br />
1619 till en bit in på 1650-talet. Den egentliga slutpunkten<br />
var 1649 års riksdag. Consistorium regni bestod<br />
fram till dess Karl XI förbjöd prästerna att både<br />
kalla sig <strong>och</strong> utöva rollen som central kyrklig styrelse.<br />
1727 gjordes ett nytt försök att bilda en central<br />
kyrko styrelse i form av ett generalkonsistorium med<br />
både präster <strong>och</strong> lekmän. Inte heller detta initiativ ledde<br />
till något egentligt resultat.<br />
Organisationen på nationell nivå<br />
Organisationen på den nationella nivån har sina rötter<br />
i det sena 1800-talet <strong>och</strong> 1900-talet. Fram till dess<br />
låg den centrala styrningen hos kungen <strong>och</strong> ståndsriksdagen<br />
med prästståndet i en viktig roll. Maktbalansen<br />
skiftade i takt med att den politiska makten pendlade<br />
mellan envälde <strong>och</strong> inflytande för riksdagen.<br />
Vid dissenterlagstiftningens genomförande 1860 –<br />
då personer som inte tillhörde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> blev valbara<br />
som riksdagsledamöter – ökade kraven inom <strong>kyrkan</strong><br />
på ett särskilt högsta beslutande organ för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> på riksnivå. Genom den nya dissenterlagstiftningen<br />
blev nästan över en natt tidigare motståndare<br />
anhängare av ett särskilt kyrkomöte för hantering av<br />
kyrkoärenden. Lagstiftning behövdes även i fortsättningen.<br />
Att riksdagsledamöter som inte tillhörde <strong>kyrkan</strong><br />
skulle svara för den var inte tilltalande.<br />
1863 beslutade riksdagen om inrättande av kyrkomötet.<br />
Ytterligare ett riksdagsbeslut med mellanlig-<br />
gande val fordrades emellertid <strong>och</strong> dess beslut kom<br />
att sammanfalla med 1866 års representationsreform.<br />
1868 sammanträdde kyrkomötet för första gången.<br />
Att enbart ståndsriksdagens, <strong>och</strong> därmed prästeståndets,<br />
avskaffande var det grundläggande skälet för<br />
inrättandet av kyrkomötet är ett ofta förekommande<br />
men inte riktigt påstående.<br />
Kyrkomötet fick från början 60 ledamöter. Den<br />
självskrivne ordföranden, ärkebiskopen, de självskrivna<br />
biskoparna <strong>och</strong> i stiften valda präster utgjorde<br />
tillsammans 30 biskopliga <strong>och</strong> prästerliga ledamöter.<br />
Likaså valdes 30 lekmannaledamöter. Från <strong>och</strong> med<br />
1951 års kyrkomöte var lekmännen i majoritet, 57<br />
lekmannaledamöter utgjorde tillsammans med 43 biskopar<br />
<strong>och</strong> valda präster ett kyrkomöte med 100 ledamöter.<br />
Smärre skiftningar skedde därefter, bland annat<br />
genom förändringar i stiftsindelningen.<br />
En <strong>organisation</strong>sexplosion<br />
Parallellt med den här utvecklingen bildades en brokig<br />
flora av riksorgan. En officiell kyrkomission etablerades<br />
då <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission (SKM) bildades 1874.<br />
Under 1800-talets senare decennier inleddes också sjömans<strong>kyrkan</strong>s<br />
arbete under namnet Sjömansmissionen<br />
som var knuten till SKM.<br />
Förändringarna fortsatte under 1900-talet:<br />
• Efter ett första möte 1898 etablerades Biskopsmötet.<br />
• Allmänna kyrkliga möten började hållas 1908 <strong>och</strong><br />
genomfördes vart tredje år. 31<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s diakonistyrelse 32 började verka<br />
1910 med den av Själavårdssällskapet <strong>och</strong> Allmänna<br />
<strong>Svenska</strong> Prästföreningen, ASP, två år tidigare grundade<br />
församlingsbyrån som en viktig del.<br />
31 Dessa möten ska inte blandas samman med begreppet allmänt<br />
kyrkomöte som länge var benämningen på det vi dag bara kallar<br />
kyrkomöte. Allmänna kyrkliga möten arrangerades med några års<br />
mellanrum som väl tilltagna samlingar med stort <strong>och</strong> brett deltagande.<br />
32 Namnet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s diakonistyrelse kan vara förvirrande.<br />
Den tidiga diakonistyrelsen arbetade över ett bredare fält än vi i dag<br />
uppfattar att ordet diakoni avser <strong>och</strong> omfattade en stor del av det<br />
oreglerade församlingsarbetet.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 105
dEn nationELLa nivÅn<br />
• 1919 etablerades <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lekmannaskola,<br />
först i Hällesjö <strong>och</strong> från 1923 i Sigtuna. 33<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s sjömansvårdsstyrelse bröts ur<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission 1933.<br />
• 1947 startade Lutherhjälpen sitt arbete, under ett<br />
drygt decennium parallellt med den samtidigt bildade<br />
<strong>Svenska</strong> kyrkohjälpen.<br />
Utöver de kyrkliga riksorganen växte andra kyrkliga<br />
<strong>organisation</strong>er fram. I det här sammanhanget kan<br />
det finnas skäl att nämna <strong>Svenska</strong> Pastoratens Riksförbund<br />
(SPR), bildat 1945, i dag <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
efter att under lång tid ha hetat<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s församlings- <strong>och</strong> pastoratsförbund<br />
(SKFP) <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s församlingsförbund.<br />
Arbetet med evangelisation <strong>och</strong> diakoni förtydligades<br />
1965 genom att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s diakoninämnd<br />
bildades, samtidigt som den tidigare Diakonistyrelsen<br />
bytte namn till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s centralråd för evan gelisation<br />
<strong>och</strong> församlingsarbete.<br />
1982 års kyrkomötesreform<br />
1982 års kyrkomötesreform ledde fram till ett betydligt<br />
större kyrkomöte med 251 ledamöter, direkta val<br />
<strong>och</strong> <strong>och</strong> årliga sammanträden. Både prästernas val av<br />
ledamöter <strong>och</strong> biskoparnas självskrivenhet upphörde,<br />
liksom ärkebiskopens självskrivenhet som kyrkomötesordförande.<br />
Med några enstaka undantag under kort<br />
tid avstod biskoparna från att bli invalda. Ärkebiskopen<br />
gick från självskriven ordförande till att i realiteten<br />
inte vara valbar som ledamot. Samtidigt inrättades<br />
inom kyrkomötet en läronämnd i vilken samtliga biskopar<br />
ingick <strong>och</strong> utgjorde majoritet.<br />
Till det nya kyrkomötet delegerade riksdagen rätten<br />
att fatta beslut i en rad inomkyrkliga frågor. <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s centralstyrelse, vald av Kyrkomötet, inrättades<br />
tillsammans med nämnder som dels ersatte flera av<br />
de viktigaste centrala kyrkliga <strong>organisation</strong>erna, dels<br />
övertog delar av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlings- <strong>och</strong><br />
Pastoratsförbunds (SKFP) verksamhet.<br />
De frågor som inte var reglerade i lag – <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
fria verksamhet, om man vill uttrycka saken så –<br />
hanterades inom en stiftelse, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s stiftelse<br />
för rikskyrklig verksamhet (SFRV). Dess högsta organ,<br />
ombudsmötet, bestod av ledamöterna i kyrkomötet.<br />
Dess beredande <strong>och</strong> verkställande organ, Styrelsen för<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s stiftelse för rikskyrklig verksamhet<br />
(SFRV), bestod av de ledamöter som kyrkomötet valt<br />
in i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s centralstyrelse.<br />
33 Den kom senare att ingå i <strong>Svenska</strong> Kyrkans Utbildningscentrum<br />
(SKUC) som bildades 1986 <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Kyrkans Utbildning AB<br />
(SKUAB), inget av dem verksamt i dag.<br />
Under 1990-talet utvecklades en allt tätare samverkan<br />
inom den kyrkliga riks<strong>organisation</strong>en också i form<br />
av sammanslagningar av både förtroendevalda organ<br />
<strong>och</strong> kanslier. När Kyrkans hus i Uppsala invigdes 1978<br />
flyttades <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella verksamhet<br />
ihop. Fram till dess låg de tre stora utrikesorganen –<br />
alltså <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission (SKM), Lutherhjälpen<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet (SKUT) – på tre platser,<br />
nämligen i Uppsala, Lidingö respektive Stockholm.<br />
Nästa steg blev en samlokalisering av utrikes- <strong>och</strong> inrikesverksamheterna<br />
i Uppsala. Den senare hade fram<br />
till dess varit placerad i Stockholm, först på flera olika<br />
ställen, sedan i Kyrkans hus på Kungsholmen i Stockholm.<br />
Uppgifter på den nationella<br />
nivån<br />
Organisationen på nationell nivå, som i sin nuvarande<br />
skepnad har varit i funktion sedan den 1 januari 2000,<br />
har uppgiften att företräda det samlade trossamfundet<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. I arbetet på nationell nivå ingår flera<br />
centrala ledningsfunktioner. De omfattar kyrkovalen<br />
<strong>och</strong> deras genomförande samt kyrkomötets <strong>och</strong> kyrkostyrelsens<br />
arbete. Andra sådana funktioner är ärkebiskopens<br />
arbete liksom ledningen av kyrkokansliet för<br />
vilken generalsekreteraren ansvarar.<br />
Den nationella nivån ska enligt kyrkoordningen<br />
ta ansvar för <strong>kyrkan</strong>s gemensamma angelägenheter i<br />
fråga om inomkyrklig normgivning, överprövning av<br />
beslut, gemensam information, utbildning, samråd<br />
samt ekumeniska relationer, internationell diakoni <strong>och</strong><br />
mission. Till uppgiften hör också, heter det i kyrkoordningen,<br />
att vara <strong>kyrkan</strong>s röst såväl i Sverige som internationellt.<br />
Det är också på den nationella nivån som överprövning<br />
av beslut i församlingar <strong>och</strong> stift sker, men i nämnder<br />
som är fristående från den nationella nivåns organ<br />
i övrigt.<br />
Verksamheten på nationell nivå sker rättsligt sett i<br />
det registrerade trossamfundet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
I motsats till församlingar <strong>och</strong> stift är inte <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> på nationell nivå ett pastoralt område. Den nationella<br />
nivån bedriver inget eget <strong>och</strong> direkt pastoralt<br />
arbete utan har ett övergripande ansvar. Däremot har<br />
man en betydande serviceverksamhet till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
församlingar. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s kanslistöd är ett<br />
exempel på det. 2011 var 788 av de 792 ekonomiska<br />
enheterna i kontakt med kanslistödsfunktionen beträffande<br />
i genomsnitt ett 50-tal ärenden per enhet.<br />
106 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Den nationella nivåns ansvar för inhemskt församlingsarbete<br />
omfattar inom utbildningsområdet bland<br />
annat prästutbildningen vid pastoralinstituten i Lund<br />
<strong>och</strong> Uppsala <strong>och</strong> bidrag till diakon-, församlingspedagog-<br />
<strong>och</strong> kyrkomusikerutbildning.<br />
Samordnings- <strong>och</strong> utvecklingsinsatser görs för det<br />
arbete som ryms inom församlingens grundläggande<br />
uppdrag, alltså gudstjänst, undervisning, diakoni <strong>och</strong><br />
mission. I detta ansvar ingår också arbetet med de<br />
många språk som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s verksamhet måste<br />
bedrivas på: teckenspråk, de nationella minoriteternas<br />
språk, språk som talas i andra lutherska kyrkors verksamhet<br />
i Sverige, språk som talas i kyrkor med vilka<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har kyrkogemenskap <strong>och</strong> språk som<br />
talas i nya språkliga grupper som kommit till Sverige<br />
genom invandring.<br />
Andra verksamheter på den nationella nivån handlar<br />
om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s samhällsansvar <strong>och</strong> samhällsengagemang,<br />
liksom kulturverksamhet. Insatser görs<br />
inom områden som miljö, klimat <strong>och</strong> hållbarhet, rasism<br />
<strong>och</strong> främlingsfientlighet, andlig vård på sjukhus<br />
<strong>och</strong> inom kriminalvården samt flykting- <strong>och</strong> asylfrågor.<br />
Genom egna forskare <strong>och</strong> samarbete med universitet<br />
<strong>och</strong> högskolor bedrivs kvalificerad forskning. På<br />
reli gions socio logisk grund finns ett analysarbete om<br />
utvecklingstendenser <strong>och</strong> långsiktiga förändringar<br />
med kyrkostatistiken som ett viktigt verktyg.<br />
NOTERAT<br />
teckenspråk<br />
sedan 1981 är teckenspråk erkänt i sverige som ett<br />
eget språk. För döva är det deras modersmål. det<br />
används av cirka 10 000 personer. sedan 2009 gäller<br />
samma rättigheter som för andra minoritetsspråk. i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s stift finns i varierande grad tjänster<br />
för svenska <strong>kyrkan</strong>s teckenspråkiga verksamhet.<br />
också några församlingar har teckenspråkskunniga<br />
anställda.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet är en del av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
församlingsarbete, men också av <strong>organisation</strong>en på nationell<br />
nivå. Dessa församlingar är de enda som på något<br />
sätt är knutna till ”riks<strong>kyrkan</strong>”. De utgör alltså ett<br />
undantag från regeln att den nationella nivån inte bedriver<br />
något pastoralt arbete. Tillsynen ligger på domkapitlet<br />
i Visby stift.<br />
Arbetet sker i 42 utlandsförsamlingar, men med<br />
verksamhet på ytterligare ett stort antal platser. Verksamheten<br />
är inriktad på svenskar som befinner sig utomlands<br />
för längre eller kortare tid. Utöver dem som<br />
bor utomlands permanent kan det gälla turister, sjö-<br />
dEn nationELLa nivÅn<br />
folk, lastbilschaufförer <strong>och</strong> ungdomar som arbetar eller<br />
studerar utomlands.<br />
Utöver gudstjänstlivet finns en öppen verksamhet i<br />
många former. Under ett år görs cirka 900 000 besök i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utlandsförsamlingar. Personalen gör<br />
också många hembesök <strong>och</strong> besök på fartyg, sjukhus<br />
<strong>och</strong> fängelser. Verksamheten finansierades 2011 med<br />
hjälp av främst 79 miljoner kronor från den allmänna<br />
kyrkoavgiften samt 15 miljoner från kollekter, övriga<br />
gåvor <strong>och</strong> bidrag.<br />
Under senare år har besparingsbehov <strong>och</strong> omprioriteringar<br />
gjort att flera verksamheter relativt nära Sverige<br />
avvecklats eller minskats samtidigt som en satsning<br />
skett på arbetet bland svenskar på längre bort liggande<br />
platser.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella arbete är omfattande.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en av de största internationellt<br />
verksamma <strong>organisation</strong>erna i Sverige. Man omsatte<br />
under 2011 cirka 370 miljoner. Verksamheten finansierades<br />
under 2011 genom kollekter <strong>och</strong> gåvor med<br />
164 miljoner kronor, bidrag (främst från Sida <strong>och</strong> EU)<br />
cirka 131 miljoner kronor, nationell finansiering (alltså<br />
kyrko avgiften) 72 miljoner kronor.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en av de sju största insamlings<strong>organisation</strong>erna<br />
i Sverige. De största insamlingarna<br />
2011 var traditionellt Fasteinsamlingen samt Julinsamlingen<br />
som var <strong>och</strong> en inbringade 36 miljoner<br />
kronor. Av intäkterna från den allmänna kyrkoavgiften<br />
användes 72 miljoner kronor till internationell mission<br />
<strong>och</strong> diakoni.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella verksamhet kan<br />
sammanfattas i dessa punkter:<br />
• Utveckling av <strong>kyrkan</strong>s arbete i världen i samverkan<br />
med lokala kyrkor, ekumeniska <strong>organisation</strong>er <strong>och</strong><br />
andra lokala samarbetspartners i andra länder, inte<br />
minst i Tredje världen.<br />
• Informations- <strong>och</strong> opinionsarbete för att förändra<br />
attityder <strong>och</strong> regelverk i riktning mot en rättvis utveckling<br />
<strong>och</strong> fördelning av världens tillgångar.<br />
• Insatser som rör miljö <strong>och</strong> global rättvisa, alltifrån<br />
de stora överlevnadsfrågorna till enskilda människors<br />
möjligheter att genom sitt vardagsliv påverka<br />
utvecklingen.<br />
• Arbete för att främja utbildning, fred, försoning, demokrati<br />
<strong>och</strong> mänskliga rättigheter.<br />
• Utvecklingsprojekt för en långsiktigt säker tillgång<br />
till vatten, sanitet <strong>och</strong> livsmedel.<br />
• Insatser för sjuk- <strong>och</strong> hälsovård med stor vikt lagd<br />
vid kampen mot HIV <strong>och</strong> aids.<br />
• Akuta katastrofinsatser genom medicin, vatten,<br />
skydd <strong>och</strong> mat bland dem som drabbats av krig, förtryck<br />
<strong>och</strong> naturkatastrofer.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 107
dEn nationELLa nivÅn<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ger genom sitt internationella arbete<br />
varje år stöd till flera hundra projekt i mer än 100 lokala<br />
kyrkor <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er. Många av projekten<br />
berör flera länder, ibland hela regioner.<br />
I katastrof, utvecklings- <strong>och</strong> påverkansarbetet finns<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med i det omfattande utvecklings-, påverkans-<br />
<strong>och</strong> katastrofarbete som bedrivs inom ACTalliansen<br />
(Action by Churches Together, ACT), en gemensam<br />
<strong>organisation</strong> nära anknuten till Kyrkornas<br />
världsråd (KV) <strong>och</strong> Lutherska världsförbundet (LVF).<br />
Den beskrivs i anslutning till dessa <strong>organisation</strong>er.<br />
den nationella nivåns<br />
<strong>organisation</strong><br />
Kyrkomötet<br />
Kyrkomötet är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s högsta beslutande<br />
organ. Kyrkomötet ska i kyrkoordningen utfärda bestämmelser<br />
inom följande områden:<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s böcker, gudstjänster, sakrament<br />
<strong>och</strong> övriga handlingar.<br />
• Kyrkotillhörighet/medlemskap i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
• Kyrkans vigningstjänst.<br />
• Den kyrkliga <strong>organisation</strong>en <strong>och</strong> regler för hur församlingarna,<br />
stiften <strong>och</strong> organen på nationell nivå<br />
ska fullgöra sina uppgifter<br />
Dessutom bär kyrkomötet genom budgetbeslut <strong>och</strong><br />
kyrkoordningsreglering ansvar för<br />
• Stöd till stiftens arbete för utveckling av församlingslivet.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbete bland svenskar i andra länder.<br />
• <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s officiella relationer till andra kyrkor<br />
<strong>och</strong> samfund.<br />
• Samordning av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s <strong>och</strong> dess församlingars<br />
arbete med internationell mission <strong>och</strong> diakoni.<br />
• Villkor för tillträde till de kyrkliga utbildningarna, utbildningsplanerna<br />
för dessa <strong>och</strong> ansvar för att de kyrkliga<br />
utbildningarna erbjuds i tillräcklig omfattning.<br />
• Det kyrkliga ekonomiska utjämningssystemet som<br />
behandlas tillsammans med kollekterna i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s kollekt- <strong>och</strong> betalsystem (KOB, ”kobben”).<br />
• Övergripande frågor när det gäller kyrkobokföringssystemet<br />
(Kbok, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s medlemsregister).<br />
Kyrkomötet behandlar också frågan om ansvarsfrihet<br />
för kyrkostyrelsen. Kyrkomötet får däremot inte besluta<br />
i enskilda frågor som det är en församlings eller ett<br />
stifts uppgift att besluta i.<br />
Ärenden i kyrkomötet kan tas upp genom en skrivelse<br />
från kyrkostyrelsen, genom en motion från en ledamot<br />
eller en biskop, genom ett betänkande från ett<br />
utskott, genom kyrkomötets presidium i frågor om rör<br />
kyrkomötets arbetsformer <strong>och</strong> genom att revisorerna<br />
tar upp ärenden som har samband med deras uppdrag.<br />
Ledamöterna kan ställa frågor till kyrkostyrelsen <strong>och</strong><br />
nämnderna vid en särskild frågedebatt.<br />
Kyrkomötet, som väljs i allmänna val av dem som<br />
tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, består av 251 ledamöter <strong>och</strong><br />
sammanträder under de flesta år två gånger (normalt i<br />
september <strong>och</strong> oktober eller november). De år då kyrkliga<br />
val har hållits hålls därutöver ett valsammanträde<br />
med de ny- <strong>och</strong> omvalda ledamöterna. Vid detta sammanträde,<br />
som sker i anslutning till årets sista ordinarie<br />
sammanträde, väljs ledamöter i de organ som ska<br />
tjänstgöra från <strong>och</strong> dem den 1 januari påföljande år,<br />
bland annat kyrkostyrelsen. De kyrkliga valen får därigenom<br />
ett omedelbart genomslag. Denna ordning införs<br />
från <strong>och</strong> med valet 2013. En annan nyordning är<br />
att två av platserna i kyrkomötet från <strong>och</strong> med valet<br />
2013 är avdelade för utlandsförsamlingarna <strong>och</strong> väljs<br />
i indirekta val. Val av förtroendevalda behandlas i ett<br />
senare kapitel.<br />
Inom kyrkomötet väljs ordförande <strong>och</strong> vice ordförande.<br />
Biskoparna har närvaroskyldighet, yttranderätt<br />
<strong>och</strong> förslagsrätt vid kyrkomötets sammanträden, men<br />
inte rösträtt. Kyrkomötets arbete regleras i dess arbetsordning.<br />
Biskoparnas roll i kyrkomötet hörde till de mest<br />
omdiskuterade frågorna i samband med stat-kyrkareformen<br />
vid millennieskiftet. Frågan återkommer med<br />
jämna mellanrum. För biskoparnas självskrivenhet i<br />
kyrkomötet talar <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s episkopala struktur<br />
<strong>och</strong> identitet, det kyrkliga ämbetets <strong>och</strong> de förtroendevaldas<br />
gemensamma uppdrag. Det som oftast anförs<br />
mot självskrivenheten är att det är främmande för<br />
valda organ att innehålla självskrivna ledamöter med<br />
rösträtt.<br />
Alla ärenden ska beredas. Det sker i utskotten, valberedningen<br />
<strong>och</strong> läronämnden. Man får utgå från att<br />
kyrkomötet kommer att följa sitt eget beslut 2012 att<br />
särskild hänsyn ska tas till barnets bästa <strong>och</strong> att en särskild<br />
barnkonsekvensanalys ska ingå i beredningen inför<br />
beslut i den kyrkliga <strong>organisation</strong>en i övrigt.<br />
Kyrkomötets utskott är Gudstjänstutskottet, Organisationsutskottet,<br />
Tillsyns- <strong>och</strong> uppdragsutskottet,<br />
Ekonomi- <strong>och</strong> egendomsutskottet, Ekumenikutskottet,<br />
Kyrkolivsutskottet, Budgetutskottet <strong>och</strong> Kyrkorättsutskottet.<br />
Valberedningen fann sina arbetsformer redan efter<br />
1982 års kyrkomötesreform. Några uppdrag anses<br />
tyngre än de andra. Den största kyrkomötesgruppen<br />
108 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
FÖRDJUPNING<br />
Urbefolkning <strong>och</strong> nationella minoriteter<br />
Begreppen ursprungsbefolkning, eller urbefolkning,<br />
nationella minoriteter <strong>och</strong> minoritetsspråk har olika betydelse.<br />
vissa befolkningar har en historisk hemhörighet i<br />
sverige endera som urbefolkning eller som nationell minoritet.<br />
det gäller inte invandrare som kommit till sverige<br />
i modern tid. de är därmed inte kulturellt <strong>och</strong> språkligt<br />
rättslösa, men det är andra lagregler som gäller för dem.<br />
gränsen för att räknas som en nationell minoritet brukar<br />
dras vid att den minoritet det gäller ska ha funnits i<br />
sverige i fyra generationer, ett hundratal år. hänsyn kan<br />
också tas till faktorer som en i sverige etablerad kultur<br />
med ett eget språk.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> samerna<br />
den samiska befolkningen i sverige räknas som en urbefolkning<br />
med ursprung i det som länge kallades Lappmarken,<br />
men som i dag av samerna själva betraktas som<br />
en del av sápmi (sameland). sápmi omfattar kolahalvön<br />
i ryssland, nordligaste Finland, norra norges kust- <strong>och</strong><br />
inland <strong>och</strong> delar av sverige från idre i dalarna <strong>och</strong> norrut.<br />
som urbefolkning har samerna ett särskilt folkrättsligt<br />
skydd, erkänt av riksdagen. däremot råder delade meningar<br />
om hur starkt detta skydd är. mest omdebatterad<br />
är rätten till land, till de marker där den samiska befolkningen<br />
– liksom urbefolkningar i andra länder – har sitt<br />
ursprung. av 80 000–100 000 samer bor minst 20 000,<br />
enligt en del källor kanske uppemot 35 000, i sverige.<br />
dessa siffror är osäkra. den svenska folkbokföringen<br />
innehåller inte några etniska klassificeringar. det finns 51<br />
samebyar <strong>och</strong> renskötselområdet omfattar 52 procent av<br />
sveriges yta. av de svenska samerna är cirka 10 procent<br />
verksamma inom rennäringen. samer är bosatta över<br />
hela sverige, men tyngdpunkten ligger i norrbottens <strong>och</strong><br />
västerbottens län. det finns också en koncentration kring<br />
hela den svenska fjällkedjan.<br />
den ursprungliga samiska religionen var starkt knuten<br />
till naturen med en underjordisk värld för de döda, en<br />
jordisk värld för levande människor <strong>och</strong> djur <strong>och</strong> en himmelsk<br />
värld, alla med gudar <strong>och</strong> andeväsen. Först efter<br />
reformationen, främst under karl iX:s tid, sändes enstaka<br />
missionärer ut för att omvända samerna till den kristna<br />
religionen. 1599 beslutade karl iX att det skulle byggas<br />
åtminstone en kyrka i varje så kallad lappmark, liksom<br />
att prästerna skulle vara fast bosatta i församlingarna,<br />
inte bara tillfälliga besökare någon gång om året för att<br />
predika <strong>och</strong> utdela sakramenten.<br />
det ökade statliga intresset var motiverat av såväl<br />
politiska <strong>och</strong> industriella som religiösa skäl. det fanns en<br />
vilja till expansion norrut i de fortfarande oklara gränsområdena.<br />
de silverfyndigheter man upptäckt bidrog<br />
säkert till intresset. Under 1600-talet utgavs också<br />
aBc-böcker, katekeser <strong>och</strong> andra handböcker för präster,<br />
många i torftiga översättningar. de första kom ut 1619.<br />
dEn nationELLa nivÅn<br />
På 1720-talet ökade intresset för att bedriva mission<br />
bland samerna. den pietistiska rörelsen i sverige var en<br />
av förespråkarna för detta, men framför allt kom impulserna<br />
från den norska så kallade lappmissionen. <strong>kyrkan</strong><br />
ville ha fler skolor, att prästerna skulle lära sig samiska<br />
<strong>och</strong> att böcker skulle tryckas på samiska. man använde<br />
ett samiskt skriftspråk, det sydlapska bokspråket, som<br />
inte användes i tal men som kunde förstås av fler än vad<br />
som var fallet med tidigare utgivna böcker på samiska.<br />
nya testamentet trycktes första gången 1755 på det<br />
sydlapska bokspråket.<br />
1739 inrättades direktionen över Lappmarkens ecklesiastikverk,<br />
ett särskilt nybildat ämbetsverk. Under<br />
1700-talet engagerade sig också samfundet Pro Fide et<br />
christianismo i arbetet bland samerna. Ecklesiastikverket<br />
avvecklades 1801. En del av verksamheten gick 1835<br />
över till svenska missionssällskapet. med tiden ändrades<br />
befolkningssammansättningen. i de ursprungliga ”lappmarksförsamlingarna”<br />
blev nybyggarna i majoritet. En del<br />
samer blev också bofasta, men hamnade nu i minoritet<br />
<strong>och</strong> deras inflytande minskade ytterligare. det samiska<br />
inflytandet, också på det samiskspråkiga arbetet, var<br />
minimalt.<br />
hela Bibeln trycktes för första gången 1811. Fortfarande<br />
använde man det sydlapska bokspråket.<br />
Under slutet av 1800-talet växte den rasistiska synen<br />
på ursprungsbefolkningar, också i sverige, i styrka. På<br />
grumliga grunder gjordes forskningsexpeditioner inom<br />
det samiska området. Forskarna begärde <strong>och</strong> fick bistånd<br />
av lärare <strong>och</strong> präster vid urvalet av samiska familjer som<br />
skulle mätas <strong>och</strong> fotograferas, liksom i valet av en del<br />
gravar som grävdes upp.<br />
krav restes på en skolreform för de nomadiserande samiska<br />
barnen men möttes av uppfattningen att samerna<br />
måste skyddas från civilisationen för att kunna överleva<br />
som folk, »lapp ska vara lapp« var ett uttryck som också<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> accepterade.<br />
sedan 1835 bedrevs alltså kyrkligt arbete i den så<br />
kallade lappmarken av svenska missionssällskapet. dit<br />
sändes kateketer eller missionärer <strong>och</strong> missionsskolor<br />
inrättades. 1961 bytte sällskapet namn till svenska missionssällskapet<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> samerna. sällskapet har under<br />
åren haft betydelsefulla funktioner bland annat genom<br />
anställning av ”ödemarksdiakoner” <strong>och</strong> stöd till kyrkligt<br />
arbete bland samerna.<br />
Under andra hälften av 1900-talet har svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
samiskspråkiga arbete stärkts <strong>och</strong> fördjupats. Fasta<br />
prästtjänster har inrättats, liksom arbetsgrupper i Luleå,<br />
härnösands <strong>och</strong> stockholms stift. samisk verksamhet<br />
finns dessutom i västerås <strong>och</strong> göteborgs stift. samiska<br />
rådet i svenska <strong>kyrkan</strong> inrättades 1997 direkt under<br />
kyrkostyrelsen. Ledamöterna utses av kyrkostyrelsen på<br />
förslag av sametinget <strong>och</strong> de mest berörda stiften.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 109
dEn nationELLa nivÅn<br />
kunskaperna i svenska <strong>kyrkan</strong> om samiskt liv <strong>och</strong> samisk<br />
kyrklighet har vuxit, men ännu inte i rimlig utsträckning.<br />
till de positiva inslagen hör att det samiskspråkiga<br />
gudstjänstlivet har ägnats större uppmärksamhet.<br />
samiska ungdomar har årliga konfirmationsläger. i församlingsinstruktionen<br />
ska församlingarna ange på vilket<br />
sätt de arbetar med samiskan.<br />
Nationella minoriteter<br />
det finns fem av riksdagen erkända nationella minoriteter,<br />
nämligen samer, sverigefinländare, tornedalingar <strong>och</strong><br />
romer. Bakom beslutet låg Europarådets ramkonvention<br />
om nationella minoriteter.<br />
tornedalen var bebodd mycket långt innan den svenska<br />
staten etablerats i denna del av landet. den gräns som<br />
1809 drogs mellan sverige <strong>och</strong> Finland, som då blev en<br />
del av ryssland, gick rakt genom tornedalen. Under den<br />
senare delen av 1800-talet bedrevs en hårdhänt assimileringspolitik<br />
som bland annat syftade till ett språkbyte från<br />
finska/meänkieli till svenska. svenska <strong>kyrkan</strong>, som noterade<br />
de framgångar som laestadianismen hade i tornedalen,<br />
spelade en aktiv roll i den politik som staten förde. denna<br />
politik fortsatte en god bit in på 1900-talet.<br />
med början på 1930-talet <strong>och</strong> mer genomgripande<br />
kring 1970, då hemspråksundervisningen fick genomslag<br />
även i tornedalen, förändrades villkoren till det bättre.<br />
tornedalingarnas rätt till sin <strong>historia</strong> accepterades också<br />
successivt, om än inte i den grad de själva önskat. Uppemot<br />
40 000 tornedalingar <strong>och</strong> cirka 75 000 personer i<br />
hela norrbotten talar tornedalska.<br />
Från Finland har en betydande invandring skett sedan<br />
1950-talet. i dag består denna befolkning av närmare<br />
700 000 personer, merparten från nuvarande Finland<br />
men också i någon utsträckning från ingermanland <strong>och</strong><br />
finska karelen. också en del av de så kallade krigsbarnen<br />
från andra världskriget kom att stanna i sverige. 80 procent<br />
av dem som har sin bakgrund i Finland har finska som<br />
ursprungligt språk <strong>och</strong> 20 procent finlandssvenskar med<br />
sitt ursprung i det svensktalande Finland, dock med en<br />
annan språklig tradition <strong>och</strong> utveckling än ”rikssvenskan”.<br />
Även den finska som talas i sverige, ”sverigefinskan”, har<br />
utvecklats efter något andra linjer än respektive språkform<br />
i Finland. sverigefinländarna är alltså erkända som<br />
nationell minoritet i sverige, men inte finlandssvenskarna.<br />
Fram till 1985 bedrevs den finskspråkiga verksamheten<br />
i föreningsform <strong>och</strong> med stöd av Evangelisk-lutherska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Finland. sedan 1985 är det finskspråkiga arbetet<br />
integrerat i svenska <strong>kyrkan</strong> nationellt, i stiften <strong>och</strong> i<br />
församlingarna. En icke-territoriell finskspråkig församling<br />
finns i stockholm.<br />
romerna har en svensk <strong>historia</strong> sedan 1500-talet då de<br />
första kom till sverige. de möttes av ett invandringsför-<br />
brukar prioritera posten som förste vice ordförande i<br />
kyrkostyrelsen. Därefter följer ordförandeskapet i<br />
kyrko mötet, övriga poster i kyrkostyrelsens arbetsutskott<br />
<strong>och</strong> i nämndernas presidier.<br />
bud för romer som upprätthölls med fördrivning <strong>och</strong> hot<br />
om dödsstraff. Begrepp som användes länge var zigenare,<br />
resande <strong>och</strong> tattare. i slutet av 1800-talet skedde en viss<br />
invandring, nu av en annan grupp romer från östra Europa.<br />
För dem användes ordet zigenare. invandringen förbjöds<br />
återigen 1914. Förbudet upphävdes inte förrän 1953. de<br />
romer som utsattes för Förintelsen kunde alltså inte fly till<br />
sverige.<br />
Under hela den tid det funnits romer i sverige har de<br />
omgetts med sämsta tänkbara rykte, regelrätt förföljelse,<br />
begränsningar av rätten till fast boende, tvångsomhändertagande<br />
av barn <strong>och</strong> andra åtgärder. svenska <strong>kyrkan</strong><br />
har haft del i detta förtryck. i några stift har försoningsgudstjänster<br />
hållits under senare år. svenska <strong>kyrkan</strong> har<br />
också genom ett uttalande av kyrkomötet tagit upp romernas<br />
situation till diskussion. Flera av svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
församlingar har etablerat en kontakt med den romska<br />
befolkningen i samband med kyrkliga handlingar <strong>och</strong> i det<br />
diakonala arbetet. antalet romer i sverige är cirka 50 000.<br />
Judarnas <strong>historia</strong> i sverige <strong>och</strong> den judisk-kristna dialogen<br />
redovisas på annan plats i den här boken.<br />
Minoritetsspråk<br />
Ett besläktat riksdagsbeslut, förankrat i Europarådets<br />
stadga om landsdels- <strong>och</strong> minoritetsspråk, var erkännandet<br />
1999 av minoritetsspråken samiska, finska, meänkieli<br />
(”vårt språk”, tornedalsfinska), romani chib, det romska<br />
språket, <strong>och</strong> jiddisch, det senare förankrat i den judiska<br />
nationella minoriteten.<br />
det finns en skillnad dem emellan genom att tre av dem<br />
är territoriella. det är samiska, meänkieli <strong>och</strong> finska. de<br />
myndigheter som har kontakt med dem som talar dessa<br />
språk ska kunna hantera deras ärenden på respektive språk.<br />
de flesta samer som talar samiska använder nordsamiska.<br />
Långt färre talar lulesamiska, umesamiska <strong>och</strong><br />
sydsamiska. skillnaderna mellan de samiska dialekterna är<br />
stora. man brukar säga att skillnaden om man ser till hela<br />
sápmi kan vara lika stor som mellan svenska <strong>och</strong> tyska.<br />
tillgången på översättningar till samiska inom svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> har blivit bättre under senare år. Ännu finns dock<br />
ingen modern samisk översättning som omfattar hela<br />
Bibeln. ytterligare översättningar görs nu.<br />
det finskspråkiga arbetet inom svenska <strong>kyrkan</strong> har<br />
sedan länge en fast ställning. samarbetet med Evangelisklutherska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Finland är en viktig resurs i detta<br />
arbete.<br />
vad gäller meänkieli <strong>och</strong> romani chib finns ett begränsat<br />
material inom svenska <strong>kyrkan</strong>, såväl i stort som för gudstjänstfirande.<br />
att något sådant material inte finns beträffande<br />
jiddisch är naturligt med detta språks koppling till<br />
judisk tro <strong>och</strong> tradition.<br />
Kyrkomötets läronämnd består av de 14 biskoparna<br />
<strong>och</strong> åtta andra ledamöter, valda av kyrkomötet. Ordförande<br />
är ärkebiskopen. Kyrkomötets läronämnd ska<br />
110 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
yttra sig i följande frågor innan kyrkomötet kan fatta<br />
beslut:<br />
• Grundläggande bestämmelser beträffande <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>.<br />
• Antagande av eller ändring i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s böcker.<br />
• Bestämmelser om gudstjänster, sakrament <strong>och</strong> övriga<br />
handlingar.<br />
• Bestämmelser om <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst.<br />
• Ekumeniska överenskommelser.<br />
Läronämnden ska ges tillfälle att yttra sig också i övriga<br />
lärofrågor. Kyrkomötet kan mot läronämndens yttrande<br />
bifalla ett förslag. Om läronämnden menar att<br />
förslaget inte bör genomföras därför att det strider mot<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, bekännelse <strong>och</strong> lära ska en särskild<br />
beslutordning tillämpas:<br />
1. Förslaget ska tas upp på nytt vid kyrkomötets andra<br />
sammanträde året efter att val till kyrkomötet<br />
STATISTIK<br />
dEn nationELLa nivÅn<br />
har ägt rum. Läronämnden ska då åter yttra sig <strong>och</strong><br />
ärendet på nytt beredas i utskott innan kyrkomötet<br />
fattar ett slutligt beslut.<br />
2. Om kyrkomötet vid det slutliga beslutet bifaller ett<br />
förslag för vilket läronämnden har beslutat att den<br />
särskilda beslutordningen ska gälla, måste minst tre<br />
fjärdedelar av de röstande bifalla förslaget för att det<br />
ska genomföras.<br />
Den här ordningen ger ett särskilt skydd. För att ändra<br />
bestämmelserna i kyrkoordningen om hur lärofrågor,<br />
vissa kyrkotillhörighetsfrågor, frågor om offentlighet<br />
för handlingar <strong>och</strong> undantag från denna offentlighet<br />
ska behandlas, fordras nämligen likalydande kyrkomötesbeslut<br />
vid två sammanträden med val emellan eller<br />
beslut vid ett tillfälle med tre fjärdedels majoritet.<br />
Kyrkomötets sammansättning i antal mandat under de senaste tre mandatperioderna samt röstandel<br />
Nomineringsgrupp 2002–2005 2006–2009 2010–2013<br />
socialdemokraterna 74 (29,4) 71 (28) 71 (28,3)<br />
centerpartiet 43 (17,3) 41 (16,3) 35 (13,8)<br />
Folkpartister i svenska <strong>kyrkan</strong> 15 (5,8) 15 (6) 13 (5,2)<br />
Frimodig kyrka – (–) 7 (2,9) 13 (5,1)<br />
gabriel 34<br />
1 (
dEn nationELLa nivÅn<br />
väljs ska tillträda den 1 januari året efter valåret. Bland<br />
annat gäller det val av kyrkostyrelse.<br />
Kyrkostyrelsens uppgift är att företräda trossamfundet<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, bereda <strong>och</strong> verkställa kyrkomötets<br />
beslut samt att leda <strong>och</strong> samordna förvaltningen<br />
av den nationella nivåns uppgifter. Av organen på nationell<br />
nivå är det bara kyrkostyrelsen som kan väcka<br />
frågor i kyrkomötet.<br />
Kyrkostyrelsen kan vidare när det anges i kyrkoordningen<br />
utfärda bestämmelser för vissa bidrag, besluta<br />
om vissa bestämmelser av tillämpningskaraktär (som<br />
kan röra bland annat <strong>kyrkan</strong>s arkiv, församlingarnas<br />
<strong>och</strong> stiftens bokföring <strong>och</strong> redovisning, statistiska <strong>och</strong><br />
ekonomiska uppgifter som behövs för utjämningssystemet<br />
samt de kyrkliga valen). Vidare har kyrkostyrelsen<br />
ett övergripande ansvar för genomförandet av de<br />
kyrkliga valen <strong>och</strong> för de centrala kyrkliga registren.<br />
Kyrkostyrelsen har ett direkt ansvar för det fortlöpande<br />
arbetet med de frågor som inte faller inom de<br />
and ra organens ansvarsområden, till exempel stora delar<br />
av det ekumeniska <strong>och</strong> teologiska området, kyrkorätt<br />
<strong>och</strong> <strong>organisation</strong>, de kyrkliga beredskapsfrågorna<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s information. Då kyrkostyrelsen<br />
fattar beslut i teologiska <strong>och</strong> ekumeniska frågor av<br />
större vikt fordras att Biskopsmötet ges möjlighet att<br />
yttra sig.<br />
Kyrkostyrelsen ska i sitt arbete verka för barnets<br />
bästa genom att göra barnkonsekvensanalyser inför<br />
sina beslut.<br />
Nämnder, råd <strong>och</strong> delegationer<br />
För planering, samordning <strong>och</strong> utveckling finns efter<br />
2011 års kyrkomöte två nämnder på nationell nivå i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>:<br />
• Nämnden för internationell mission <strong>och</strong> diakoni, Internationella<br />
nämnden, arbetar med internationell<br />
mission <strong>och</strong> diakoni, det vill säga <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
internationella verksamhet.<br />
• Nämnden för utbildning, forskning <strong>och</strong> kultur arbetar<br />
med kyrko- <strong>och</strong> församlingsutveckling <strong>och</strong> med<br />
frågor som rör <strong>kyrkan</strong>s samhällsansvar.<br />
2012 års kyrkomöte har beslutat att från <strong>och</strong> med<br />
2014 avveckla båda dessa nämnder för att förtydliga<br />
ansvars- <strong>och</strong> kompetensfördelningen i <strong>organisation</strong>en<br />
på nationell nivå. Kyrkostyrelsen påpekar att det finns<br />
en möjlighet att i stället för en nämnd inrätta ett råd under<br />
kyrkostyrelsen. 36<br />
En liknande förändring skedde redan den 1 januari<br />
2012 då Nämnden för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet av-<br />
36 När nämndsystemet inrättades 1982 fanns nio nämnder, vartill<br />
kom flera råd <strong>och</strong> styrelser.<br />
vecklades <strong>och</strong> ersattes av Rådet för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i<br />
utlandet. Ordförande i rådet är biskopen i Visby stift<br />
<strong>och</strong> representation finns för utlandsförsamlingarna.<br />
Utlandsförsamlingarna tillhör Visby stift <strong>och</strong> står liksom<br />
de gotländska församlingarna under tillsyn av biskop<br />
<strong>och</strong> domkapitel i Visby stift. Kyrkostyrelsen bär<br />
dock det övergripande ansvaret för verksamhetens<br />
förutsättningar. Utlandsförsamlingarna är representerade<br />
med två ledamöter i kyrkomötet. På nationell nivå<br />
finns också andra råd <strong>och</strong> delegationer, bland annat Samiska<br />
rådet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Delegationen för finskspråkigt<br />
församlingsarbete <strong>och</strong> Kyrkostyrelsens kapitalförvaltningsråd.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s forskningsråd <strong>och</strong><br />
kulturråd har avvecklats tidigare.<br />
Biskopsmötet<br />
Biskopsmötet består av stiftens biskopar. Ärkebiskopen<br />
är ordförande i sin egenskap av primus inter pares,<br />
den främste bland likar.<br />
Biskopsmötets uppgift är att samråda om stiftsledning<br />
<strong>och</strong> ämbetsansvar. Biskopsmötet ska också ha tillsyn<br />
över biskoparnas verksamhet. I denna tillsyn ingår<br />
råd, stöd <strong>och</strong> hjälp i frågor som rör <strong>kyrkan</strong>s lära, böcker,<br />
sakrament, gudstjänster <strong>och</strong> övriga handlingar. Det<br />
finns alltså ett »kollegialt tillsynsansvar».<br />
Biskopsmötets arbete är sedan år 2000 reglerat i kyrkoordningen.<br />
Biskoparna har enligt kyrkoordningen<br />
ansvar för <strong>kyrkan</strong> som helhet <strong>och</strong> varje biskop har ett<br />
särskilt ansvar i sitt stift.<br />
Biskopsmötet ska yttra sig till kyrkostyrelsen innan<br />
denna fattar beslut i viktigare teologiska <strong>och</strong> ekumeniska<br />
frågor.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s teologiska kommitté<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s teologiska kommitté är ett gemensamt<br />
organ för Biskopsmötet <strong>och</strong> kyrkostyrelsen.<br />
Kyrkokansliet<br />
Kyrkokansliet i Kyrkans hus i Uppsala ansvarar för<br />
samordnings- <strong>och</strong> utvecklingsarbete i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> gemensamma uppgifter beträffande<br />
<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> ekonomi, för gemensam information<br />
<strong>och</strong> internationellt arbete. Kansliet samordnar<br />
frågor som forskning, statistik <strong>och</strong> religionsdialog. På<br />
kyrkokansliet har ärkebiskopen sitt kansli.<br />
Kyrkokansliet samarbetar med stiftskanslierna i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> en rad ekumeniska organ, liksom<br />
med en rad andra kyrkliga <strong>och</strong> samhälleliga organ.<br />
Arbetet i kyrkokansliet leds av generalsekreteraren<br />
<strong>och</strong> bedrivs dels inom avdelningar <strong>och</strong> enheter med<br />
specialisering på olika delar av det kyrkliga arbetet,<br />
dels ärkebiskopens <strong>och</strong> generalsekreterarens gemen-<br />
112 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
samma kansli <strong>och</strong> sekretariatet för teologi <strong>och</strong> ekumenik.<br />
Kyrkokansliet har också ansvaret för kyrkomötets<br />
<strong>och</strong> Biskopsmötets kanslifunktioner, liksom för flera<br />
av de råd, delegationer <strong>och</strong> andra organ som finns på<br />
nationell nivå.<br />
I kyrkokansliet finns cirka 460 anställda, varav cirka<br />
100 är verksamma utomlands i utlandsförsamlingar<br />
<strong>och</strong> på andra verksamhetsplatser.<br />
dEn nationELLa nivÅn<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> äger Kyrkans hus i Uppsala liksom<br />
bland annat Ärkebiskopsgården i Uppsala, <strong>Svenska</strong><br />
teologiska institutets byggnader i Jerusalem <strong>och</strong> andra<br />
fastigheter utomlands, bland annat i Paris <strong>och</strong> Bryssel.<br />
FÖRDJUPNING<br />
andlig vård på sjukhus, i kriminalvården <strong>och</strong> på<br />
militära förband<br />
den andliga vården på sjukhus, inom kriminalvården<br />
<strong>och</strong> vid de militära förbanden bedrivs i särskilda former.<br />
i dessa sammanhang blir det mångkulturella samhället<br />
allt tydligare. Både de ekumeniska <strong>och</strong> de interreligiösa<br />
perspektiven <strong>och</strong> arbetsformerna blir allt starkare. i alla<br />
de tre sammanhangen är utgångspunkten att det viktiga<br />
är trossamfundens närvaro i sjukvård, kriminalvård <strong>och</strong><br />
försvarsmakt. det handlar om deras närvaro i de olika<br />
sammanhangen, inte om landstingsdriven kyrka, inte<br />
heller om kriminalvårdens eller försvarsmaktens kyrka.<br />
det ekumeniska <strong>och</strong> interreligiösa perspektivet ställer<br />
krav på att de präster, pastorer, diakoner, imamer,<br />
rabbiner <strong>och</strong> andra själavårdare som samfunden avdelar<br />
för detta arbete hela tiden också måste spela en förmedlande<br />
roll <strong>och</strong> sätta de personer man möter i kontakt med<br />
företrädare för deras egen livsåskådning.<br />
sjukhus<strong>kyrkan</strong> finns vid så gott som alla landets sjukhus<br />
<strong>och</strong> andra större vårdinrättningar. den är en viktig<br />
del i många församlingars verksamhet. till sjukhus<strong>kyrkan</strong><br />
räknas emellertid alla kristna samfunds arbete inom<br />
hälso- <strong>och</strong> sjukvården. målgrupp är inte bara de som är<br />
sjuka utan också anhöriga <strong>och</strong> vårdpersonal. som nyss<br />
nämnts förmedlar man också kontakter med andra kyrkor<br />
<strong>och</strong> trossamfund.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s centrum för andlig vård inom hälso-<br />
<strong>och</strong> sjukvården finns vid samariterhemmet i Uppsala.<br />
detta centrum svarar för utbildnings- <strong>och</strong> utvecklingsarbete<br />
inom svenska <strong>kyrkan</strong> i kontakt med stift <strong>och</strong><br />
församlingar.<br />
samarbetsrådet för andlig vård inom hälso- <strong>och</strong> sjukvården<br />
är en plattform för samarbetet mellan samfunden<br />
i sverige, men ska också arbeta i kontakt med de nordiska<br />
<strong>och</strong> internationella nätverken.<br />
inom kriminalvården finns nämnden för andlig vård<br />
inom kriminalvården (ofta förkortad nav). svenska kyr-<br />
kan finns representerad på i stort sett alla fängelser, ofta<br />
tillsammans med pastorer från frikyrkorna <strong>och</strong> ibland<br />
också katolska eller ortodoxa präster. i svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
arbete är också diakoner <strong>och</strong> frivilliga krafter ofta engagerade.<br />
sveriges muslimska råd svarar för samordningen<br />
av imamernas arbete på fängelserna. sveriges kristna<br />
råd (skr) ansvarar för utbildningen i fråga om den andliga<br />
vården inom kriminalvården.<br />
En speciell verksamhet finns i anslutning till kumlaanstalten<br />
i form av ett ”kloster” som är en särskild avdelning<br />
på anstalten. man arbetar där med bland annat retreater,<br />
meditation <strong>och</strong> bibelläsning. därifrån kan man gå<br />
till ett ”utslussningskloster” i skänninge. man kan också<br />
få tillstånd att tillbringa den sista delen av fängelsetiden<br />
på mariagården i vadstena.<br />
verksamheten inom Försvarsmakten leds av en fältprost<br />
som utses efter samråd mellan Försvarsmakten<br />
<strong>och</strong> kyrkostyrelsen i svenska <strong>kyrkan</strong>. det finns också en<br />
stabspastor som dels har egna uppgifter, dels bistår fältprosten.<br />
Båda medverkar i arbetet inom Försvarsmakten<br />
med etik- <strong>och</strong> moralfrågor. det finns ett 25-tal militärpastorer<br />
vid garnisoner <strong>och</strong> grundutbildningsförband,<br />
ett 20-tal fältpastorer vid utbildningsgrupp, fältpastorer<br />
inom hemvärnet <strong>och</strong> militärpastor knutna till försvarsmaktens<br />
internationella insatser.<br />
samarbete sker med svenska soldathemsförbundet,<br />
Försvarets Personaltjänstförbund (FPF), trossamfundens<br />
krisberedskapsråd (tkr) <strong>och</strong> beredskapshandläggarna<br />
inom svenska <strong>kyrkan</strong>. FPF är en frivillig<strong>organisation</strong> inom<br />
försvaret som arbetar med utbildning i bland annat krisstöd,<br />
värdegrundsfrågor, personaltjänst <strong>och</strong> mångfaldsfrågor.<br />
tkr finns hos krisberedskapsmyndigheten <strong>och</strong><br />
arbetar som framgår av namnet med trossamfundens<br />
krisberedskapsfrågor. nämnden för statligt stöd till trossamfund<br />
(sst) nominerar ledamöter till tkr.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 113
114 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: magnus aronson/ikon
kapitEl 8<br />
att tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong><br />
En historisk bakgrund<br />
Religionsfriheten, <strong>och</strong> därmed medlemskapsreglerna i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, har växt fram genom seklerna, påverkad<br />
av samhällsutveckling <strong>och</strong> nya religiösa förhållanden.<br />
Enhetsstaten hävdade behovet av också religiös<br />
samsyn, alltså en enhetskyrka. Invandrad arbetskraft<br />
ledde redan på 1700-talet till att katoliker <strong>och</strong> reformerta<br />
kunde utöva sin tro i enskildhet.<br />
Väckelserörelserna ledde till bildandet av de klassiska<br />
frikyrkosamfunden. Rätten att utträda ur <strong>kyrkan</strong><br />
infördes men begränsades genom att man vid utträde<br />
skulle uppge till vilket annat av staten erkänt trossamfund<br />
man avsåg att gå. Två sådana samfund var tidigt<br />
Metodist<strong>kyrkan</strong> i Sverige <strong>och</strong> Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Andra, exempelvis <strong>Svenska</strong> Baptistsamfundet<br />
(SB), vägrade av principiella skäl att begära ett erkännande<br />
av staten.<br />
1943 års dissenterlagskommitté ledde tillsammans<br />
med en lång bearbetning hos regeringen till det genombrott<br />
som 1951 års religionsfrihetslag innebar. Religionsfriheten,<br />
rätten för var <strong>och</strong> en att fritt utöva sin<br />
religion, lades fast. Rätten att fritt utträda ur <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> infördes. Sambandet mellan att vara medborgare<br />
i Sverige <strong>och</strong> att tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> upplöstes.<br />
Barn skulle tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> om en av föräldrarna<br />
gjorde det.<br />
Den som hade förutspått ett massutträde den 1 januari<br />
1952 blev inte sannspådd. Utträdenas antal under<br />
det första året var inte större än 0,25 procent av dem<br />
som tillhörde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Då 1809 års regeringsform ersattes av 1974 års regeringsform,<br />
vilken trädde i kraft 1975, var de regler<br />
för medlemskap som gällde i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> inte<br />
längre förenliga med regeringsformens bestämmelser<br />
om religionsfrihet. Bristerna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s medlemsregler<br />
demonstrerades av att man tvingades placera<br />
dem i en övergångsbestämmelse. Den innebar att<br />
bestämmelserna i 1951 års religionsfrihetslag om medlemskap<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> – övergångsvis – skulle fortsätta<br />
att gälla trots de föreskrifter som fanns i den nya<br />
regeringsformen. Riksdagen förutsatte att frågan skulle<br />
lösas i arbetet med stat-kyrkafrågan.<br />
När 1992 års kyrkolag beslutades av riksdagen kunde<br />
inte de gällande bestämmelserna om medlemskap i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> föras in i lagen. Riksdagen nöjde sig<br />
med att i kyrkolagen hänvisa till religionsfrihetslagen.<br />
I längden blev dock situationen ohållbar. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
tillsatte en arbetsgrupp som tog sig an frågan 1983.<br />
Alternativa förslag lades fram <strong>och</strong> remissbehandlades.<br />
Ett genombrott kom under 1992 års kyrkomöte, som<br />
angav en färdriktning för det fortsatta arbetet.<br />
Kyrkotillhörighetsberedningen fortsatte arbetet <strong>och</strong><br />
lade fram sina förslag 1993. Kyrkomötet fattade sitt<br />
beslut 1994 <strong>och</strong> riksdagen följde i sitt beslut 1995 kyrkomötets<br />
förslag. De nya reglerna trädde i kraft den 1<br />
januari 1996. Den ”övergångsvisa” ordningen hade då<br />
gällt i 21 år.<br />
Resultatet var en kompromiss. Huvudvägen för att<br />
tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är dopet, men man kan också<br />
tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> på annat sätt i avvaktan på<br />
dop. Dopet fick den starka ställning som är det normala<br />
i kristna kyrkor, men en ventil erbjöds.<br />
Dessutom användes alltså inte ”medlemskap” utan<br />
”tillhörighet”. Det senare ordet upplevdes av de inför<br />
reformen tveksamma som mindre ”föreningskyrkligt”<br />
än ”medlemskap”. I dag tycks begreppet ”medlemskap”<br />
vinna terräng. Nu börjar återigen ordet medlemskap<br />
användas flitigare igen, vilket också kyrkomötet<br />
både noterat <strong>och</strong> accepterat.<br />
regler för att tillhöra<br />
svenska <strong>kyrkan</strong><br />
För att kunna tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska man vara<br />
svensk medborgare eller utländsk medborgare bosatt<br />
i Sverige (en regel från vilket dock kyrkostyrelsen kan<br />
ge dispens).<br />
Den som är under 18 år kan tillhöra, alltså bli medlem,<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> genom dop i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
ordning eller anmälan från vårdnadshavare. Den som<br />
fyllt 12 år ska själv ha samtyckt.<br />
Den som fyllt 18 år kan bli medlem genom<br />
1. skriftlig anmälan om han eller hon är döpt i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s ordning, i någon annan evangelisk-luthersk<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 115
att tiLLhöra svEnska <strong>kyrkan</strong><br />
kyrkas ordning eller i en kyrka eller ett samfund som<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ingått överenskommelse om kyrkogemenskap<br />
med,<br />
2. är döpt i något annat kristet trossamfunds ordning<br />
<strong>och</strong> samtidigt med sin anmälan begär undervisning i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse eller<br />
3. samtidigt med sin anmälan i avvaktan på dop begär<br />
undervisning i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro, lära <strong>och</strong> bekännelse<br />
som förberedelse för dop.<br />
Man upptas alltså som medlem, oavsett ålder, då man<br />
döps.<br />
Man kan utträda ur <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> genom en anmälan,<br />
personligen eller skriftligen. Den som har fyllt<br />
12 år ska även i detta fall ha samtyckt. Dessa bestämmelser<br />
är reglerade i lag.<br />
Man kan också även som vuxen tillhöra <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> utan att vara döpt, i avvaktan på dop. Man blir<br />
då medlem genom anmälan.<br />
Grundregeln är att alla beslut om kyrkotillhörighet<br />
fattas av kyrkoherden, men kyrkoherden kan uppdra<br />
till en annan präst att fatta dessa beslut. Besluten kan<br />
överklagas till domkapitlet. Domkapitlets beslut, liksom<br />
de beslut om kyrkotillhörighet som kyrkostyrelsen<br />
fattar i enskilda fall beträffande personer som inte<br />
är folkbokförda i Sverige, kan överklagas till <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd.<br />
För varje församling ska det finnas ett register över<br />
dem som tillhör församlingen <strong>och</strong> i vissa fall deras anhöriga.<br />
Kyrkostyrelsen ansvarar för ett gemensamt<br />
register över kyrkomedlemmarna, Centrala tillhörighetsregistret.<br />
medlemsutveckling<br />
Vid ingången till 2013 hade <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 6 446 729<br />
medlemmar, alltså cirka 67,5 procent av befolkningen.<br />
Det kan jämföras med drygt 97 procent 1970 <strong>och</strong> cirka<br />
93 procent 1980 <strong>och</strong> cirka 83 procent 2000. Minskningen<br />
började alltså för länge sedan, men takten har<br />
ökat. Under 1980- talet var minskningen cirka 0,3 procent<br />
per år, under 1990-talet cirka 0,4 procent <strong>och</strong> under<br />
2000- talet har den varit drygt 1 procent.<br />
Analysenheten i kyrkokansliet i Uppsala har gjort<br />
en prognos för medlemsutvecklingen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
under en tioårsperiod. Den redovisas i tabellen på<br />
motstående sida. Stockholm har i dag en betydligt lägre<br />
medlemsandel än övriga landet, 10-20 procent lägre än<br />
samtliga övriga stift. Samtidigt har man tydligen klarat<br />
av en del av det som nu de andra stiften ställs inför.<br />
Prognosen pekar på att Stockholm under det närmaste<br />
decenniet kommer att ha den lägsta procentuella<br />
minskningen av alla stift.<br />
FÖRDJUPNING<br />
regentens <strong>och</strong> hovets relationer till svenska <strong>kyrkan</strong><br />
Tvingande medlemskap?<br />
det brukar sägas att kungen måste tillhöra svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>. det är inte riktigt sant. regenten ska enligt<br />
successionsordningen (so) alltid<br />
”vara av den rena evangeliska läran, sådan som den,<br />
uti den oförändrade augsburgiska bekännelsen, samt<br />
Uppsala mötes beslut av år 1593, antagen <strong>och</strong> förklarad<br />
är, sålunda skola ock prinsar <strong>och</strong> prinsessor av det kungl.<br />
huset uppfödas i samma lära <strong>och</strong> inom riket. den av<br />
kungl. familjen som ej sig till samma lära bekänner, vare<br />
från all successionsrätt utesluten.”<br />
vad detta innebär har aldrig satts på sin spets. Formellt<br />
finns det i successionsordningen inte något som säger att<br />
regenten måste tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong>. att så hittills har<br />
varit fallet är en stark tradition grundad på det faktum<br />
att den kyrka som i dag heter svenska <strong>kyrkan</strong> varit den<br />
etablerade majoritets<strong>kyrkan</strong> (ibland enhets<strong>kyrkan</strong>) under<br />
en stor del av sveriges <strong>historia</strong>.<br />
Hur är det i dag?<br />
i dag ser det annorlunda ut än det gjorde 1809. det fanns<br />
då inga alternativ till svenska <strong>kyrkan</strong> som kunde komma<br />
i fråga. det finns det i dag. men vilka är dessa alternativ?<br />
räcker det konstitutionellt med att tillhöra Evangeliska<br />
Fosterlands-stiftelsen (EFs), som ju bevisligen bekänner<br />
sig till den evangelisk-lutherska läran <strong>och</strong> där man kan<br />
vara medlem utan att tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong>? Eller den<br />
lilla <strong>och</strong> starkt bekännelsetrogna Evangelisk Luthersk<br />
mission-Bibeltrogna vänner (ELm-Bv)? <strong>och</strong> vad händer<br />
om en regent ansluter sig till den augsburgska bekännelsen<br />
men inte vill tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong> – kanske till<br />
<strong>och</strong> med av teologiska skäl? den enda rimliga slutsatsen<br />
är att den konstitutionella expertisen får knäcka det<br />
problemet om det skulle uppstå.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> ville vid stat-kyrkareformen inte ha<br />
den här ordningen. Utgångspunkten för kyrkomötet <strong>och</strong><br />
biskoparna var att ingen, inte heller kungen, skulle vara<br />
tvungen att bekänna en viss tro. det vill däremot carl<br />
Xvi gustaf, <strong>och</strong> sannolikt just därför även regeringen<br />
116 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
STATISTIK<br />
Medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2009 samt prognos för 2019<br />
källa: nyckeln till svenska <strong>kyrkan</strong> 2010<br />
att tiLLhöra svEnska <strong>kyrkan</strong><br />
Minskning Minskning i %<br />
Stift Antal 2009 Andel 2009 Antal 2019 Andel 2019 2009–19 2009–19<br />
göteborg 902 847 70,4 796 917 57,8 –105 930 –12,6<br />
härnösand 301 362 81,5 246 780 66,7 –54 582 –14,8<br />
karlstad 292 377 82,2 244 131 68,8 –48 246 –13,4<br />
Linköping 409 734 76,8 353 843 63,4 –55 891 –13,4<br />
Luleå 412 918 81,4 344 306 68 –68 612 –13,4<br />
Lund 986 259 71,3 876 910 57,8 –109 349 –13,5<br />
skara 410 650 74,8 353 874 64,2 –56 776 –12,6<br />
stockholm 1 073 450 60,8 986 879 49,9 –86 571 –10,9<br />
strängnäs 412 880 69 349 532 54,3 –63 348 –14,7<br />
Uppsala 542 073 74,6 479 438 62,3 –62 635 –12,3<br />
visby 44 373 77,5 37 163 65,4 –7 210 –12,1<br />
västerås 438 142 76,4 366 475 62,7 –71 667 –13,7<br />
växjö 473 727 74,1 404 320 60,8 –69 407 –13,3<br />
Totalt 6 700 792 71,7 5 840 568 58,7 –860 224 –13 %<br />
Flera faktorer påverkar medlemsutvecklingen. Invandringen<br />
innebär att vi har ett stort antal invånare som<br />
har sin bakgrund i en annan kulturell <strong>och</strong> religiös miljö.<br />
Cirka 15 procent av befolkningen, närmare 1,4 miljoner<br />
invånare, är födda utomlands. Många av dem le-<br />
<strong>och</strong> riksdagen. svenska <strong>kyrkan</strong> markerade dock sin glädje<br />
över kontakterna med kungahuset <strong>och</strong> den nuvarande<br />
kungafamiljens önskan att tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
kraven på statschefens tro har intresse också av ett<br />
annat skäl, nämligen vid definitionen av vad en statskyrka<br />
är. i den motion till riksdagen 1956 som kom att starta<br />
stat-kyrkautredandet under 1900-talets andra hälft spelade<br />
just kraven på statschefens tro en viktig roll. också<br />
ledande konstitutionella experter diskuterade kraven på<br />
kungen som konstituerande för ”statsreligion” <strong>och</strong> ”statskyrka”.<br />
den diskussionen finns inte i dag.<br />
Hovförsamling <strong>och</strong> hovkonsistorium<br />
i dag tillhör kungen, så småningom av allt att döma en<br />
regerande drottning, kungens eller drottningens familj<br />
<strong>och</strong> en stor del av hovet i övrigt hovförsamlingen som<br />
är en icke-territoriell församling. hovförsamlingen är<br />
den enda församlingen som lyder under hovkonsistoriet.<br />
hovförsamlingens rötter går tillbaka till de mässor som<br />
under medeltiden förrättades för kungen <strong>och</strong> hovet i det<br />
kungliga kapellet. Efter reformationen knöts hovpredikanter<br />
till kungen <strong>och</strong> en fungerande hovförsamling<br />
började utvecklas under karl iX:s tid som kung. kungen<br />
ver i en religiös tro eller tradition, många är kristna,<br />
men de har inte en evangelisk-luthersk tro <strong>och</strong> de är<br />
inte medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Till dessa 15 procent<br />
kommer deras i Sverige födda barn som i relativt<br />
stor utsträckning kan förväntas stanna i den religiösa<br />
kunde där genomföra de liturgiska förändringar som han<br />
inte fått gehör för i <strong>kyrkan</strong> som helhet.<br />
hovförsamlingen är den enda församlingen i ett ”kungligt<br />
stift”, hovkonsistoriet, i vilket överhovpredikanten<br />
motsvarar stiftens biskopar. hovkonsistoriet är inte<br />
reglerat i kyrkoordningen. det är kungen som bestämmer<br />
om det ska finnas ett hovkonsistorium <strong>och</strong> vilka uppgifter<br />
det i så fall ska ha. överhovpredikanten finns däremot<br />
i kyrkoordningen. han eller hon ska ”hämtas ur kretsen<br />
av biskopar”, det vill säga vara vigd till biskop i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s ordning. detta betyder en aktiv eller pensionerad<br />
biskop. det är överhovpredikanten som beträffande<br />
hovförsamlingen fullgör de uppgifter som i vanliga stift<br />
sköts av stiftsstyrelse <strong>och</strong> domkapitel. hovet har också<br />
en anknytning till riddarholms<strong>kyrkan</strong>, som till stor del är<br />
en kunglig begravningskyrka. drottning kristina är inte<br />
begravd där, men i övrigt finns alla regenter från gustaf<br />
ii adolf till gustaf v (1858-1950). Utöver statens Fastighetsverk<br />
förvaltas därför <strong>kyrkan</strong> också av riksmarskalksämbetet.<br />
gustaf vi adolf <strong>och</strong> flera senare avlida personer<br />
i kungahuset är begravda på den på 1920-talet anlagda<br />
kungliga gravplatsen i hagaparken vid Brunnsviken.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 117
att tiLLhöra svEnska <strong>kyrkan</strong><br />
miljö de har mött under sin uppväxt. En konsekvens<br />
av detta är att religiositeten, ibland även den kristna,<br />
har ökat påtagligt på vissa orter <strong>och</strong> i vissa stadsdelar<br />
samtidigt som antalet medlemmar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
sjunkit.<br />
Det pågår en generationsväxling som innebär att<br />
medlemsandelen sjunker genom att de som avlider i<br />
högre grad tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> än de som föds <strong>och</strong><br />
eller som nu blir vuxna. En allvarlig varningssignal är<br />
att prognoserna inför framtiden pekar på att samtidigt<br />
som medlemsantal <strong>och</strong> medlemsandel sjunker, så blir<br />
<strong>kyrkan</strong> allt äldre till sin medlemssammansättning. Andelen<br />
äldre fortsätter att öka starkt, andelen yngre fortsätter<br />
att minska. En kyrka med en allt äldre medlemssammansättning<br />
måste alltså uppbringa kraft för att<br />
göra en större satsning på barn <strong>och</strong> ungdomar än vad<br />
som någonsin skett i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
De aktiva utträdena är betydligt fler än de aktiva inträdena.<br />
Medan utträdena legat kring en procent av<br />
antalet medlemmar, har inträdena legat kring en kvarts<br />
procent av antalet icke medlemmar. Detta har betytt<br />
FÖRDJUPNING<br />
vad tycker de som tillhör svenska <strong>kyrkan</strong>?<br />
två stora medlemsundersökningar har gjorts 2004 <strong>och</strong><br />
2010. 10 000 medlemmar i svenska <strong>kyrkan</strong> har fått svara<br />
på frågor. resultatet av den senare undersökningen har<br />
redovisats i rapporten Medlem 2010.<br />
En majoritet av troende – men på olika sätt<br />
En majoritet av medlemmarna är enligt Medlem 2010<br />
troende – om än på olika sätt <strong>och</strong> de som är troende<br />
har en betydligt starkare känsla av att livet har en mening<br />
än de som inte har en personlig gudstro. Ett något<br />
förvånande resultat är att 15 procent av medlemmarna<br />
är ateister <strong>och</strong> 20 procent agnostiker. dessutom säger<br />
sig bara 15 femton procent av <strong>kyrkan</strong>s medlemmar tro på<br />
Jesus.<br />
medlemmarnas förväntningar <strong>och</strong> upplevelser av<br />
<strong>kyrkan</strong> ligger nära de kärnvärden som svenska <strong>kyrkan</strong><br />
samlat sitt arbete kring: närvaro, öppenhet <strong>och</strong> hopp.<br />
det finns lättförklarliga skillnader inom svenska <strong>kyrkan</strong><br />
beträffande livsåskådning. de som ofta deltar i <strong>kyrkan</strong>s<br />
gudstjänstliv anser i högre grad att livet har en mening<br />
<strong>och</strong> att människan i grunden är god.<br />
det finns tydliga generationsskillnader. yngre har svaga<br />
band till <strong>kyrkan</strong> medan de äldre har starkare. inget tyder<br />
på att de unga kommer att bli mer religiösa när de blir<br />
äldre. de äldsta är inte oväntat mer positiva till <strong>kyrkan</strong> än<br />
de yngsta, men de mellan 16–25 år är ändå de minst ensi-<br />
att antalet aktiva utträden ibland har varit nästan<br />
tio gånger så stort som antalet inträden, ibland mindre.<br />
Skälen till utträde kan vara flera. Den som lämnar<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kanske vill vara medlem i ett annat<br />
trossamfund eller, vilket är vanligare, för att de inte vill<br />
vara medlemmar alls av ideologiska, andra personliga<br />
eller ekonomiska skäl.<br />
Befolkningen i Sverige väntas under en tioårsperiod<br />
öka med drygt 600 000 invånare till cirka 9,9 miljoner,<br />
samtidigt som antalet medlemmar väntas minska från<br />
6,6 till 5,8 miljoner. Det skulle leda till att andelen medlemmar<br />
hamnar under 60 procent, i Stockholm kring<br />
50 procent. Medelåldern kan förväntas öka med tre år,<br />
antalet medlemmar i arbete minska (vilket försämrar<br />
avgiftsunderlaget) liksom dop som konfirmation.<br />
<strong>Svenska</strong> är <strong>kyrkan</strong> är emellertid, trots den utveckling<br />
som skett, i ett internationellt perspektiv fortfarande<br />
en stor evangelisk-luthersk folkkyrka men med sjunkande<br />
medlemstal. Kanske kan man säga att Sverige<br />
har blivit ett allt normalare land i fråga om pluralism<br />
när det gäller kultur, etnicitet <strong>och</strong> religion.<br />
digt negativa. de yngsta har en otydligare bild av <strong>kyrkan</strong>,<br />
vilket är naturligt med tanke på att de inte har kommit i<br />
kontakt med <strong>kyrkan</strong> på samma sätt som de äldre.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> når under ett år cirka 85 procent av<br />
dem som tillhör <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> en stor majoritet tänker<br />
fortsätta att vara medlemmar även i framtiden. de flesta<br />
verkar vilja stå kvar därför att de åtminstone är ”litet<br />
troende” <strong>och</strong> därför att <strong>kyrkan</strong> gör ett bra arbete i samhället<br />
<strong>och</strong> står för viktiga traditioner. samtidigt tycker de<br />
inte att <strong>kyrkan</strong> är särskilt viktig för dem personligen.<br />
10 procent – alltså nästan 700 000 – anser sig ha en<br />
ganska eller mycket stark relation till <strong>kyrkan</strong> i stort eller<br />
till sin egen församling. något att fundera över är att<br />
hälften av dem som tillhör svenska <strong>kyrkan</strong> inte anser att<br />
<strong>kyrkan</strong> någon gång haft en speciell betydelse i deras liv.<br />
De kyrkliga handlingarna betydelsefulla<br />
de kyrkliga handlingarna har en fortsatt stark ställning<br />
när det gäller medlemmarnas kontakt med <strong>kyrkan</strong>. några<br />
siffror värda att notera:<br />
cirka 65 procent av medlemmarna har någon gång<br />
haft kontakter med svenska <strong>kyrkan</strong> genom de kyrkliga<br />
handlingarna.<br />
cirka 50 procent bland dem som inte är medlemmar<br />
har också haft kontakt med svenska <strong>kyrkan</strong> genom de<br />
kyrkliga handlingarna.<br />
118 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
cirka 60 procent av medlemmarna möter svenska <strong>kyrkan</strong><br />
enbart vid de kyrkliga handlingarna, inte vid någon<br />
annan gudstjänst.<br />
andra gudstjänster än de kyrkliga handlingarna samlar<br />
ungefär en fjärdedel av dem som tillhör svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
10 procent har sökt upp <strong>kyrkan</strong> när det inte har förekommit<br />
någon speciell verksamhet. i den siffran ryms sannolikt<br />
såväl turistbesök som besök för att möta stillhet<br />
<strong>och</strong> tystnad.<br />
om flitiga gudstjänstbesökare, sporadiska sådana <strong>och</strong><br />
dem som inte är medlemmar gör man i Medlem 2010<br />
följande kommentarer:<br />
de flitiga gudstjänstbesökarna utgör en liten andel av<br />
det totala antalet medlemmar, men är ändå 300 000<br />
personer. de möter svenska <strong>kyrkan</strong> på minst fem olika<br />
sätt under ett år <strong>och</strong> är på flera sätt en kärna i församlingslivet.<br />
de sporadiska besökarna ska inte underskattas. Eftersom<br />
de utgör 30 procent av dem som tillhör svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> blir antalet sporadiska medlemmar med fem<br />
eller fler besök relativt många.<br />
En stor del av dem som inte är medlemmar, knappt 70<br />
procent, finns inom direkt räckhåll för <strong>kyrkan</strong> genom<br />
att de besöker <strong>kyrkan</strong> vid kyrkliga handlingar, konserter<br />
eller annat.<br />
Medlemmarnas prioriteringar<br />
Medlem 2010 visar att medlemmarna vill att <strong>kyrkan</strong> i första<br />
hand ska satsa på inhemsk diakoni <strong>och</strong> finnas till för<br />
att tiLLhöra svEnska <strong>kyrkan</strong><br />
svaga <strong>och</strong> utsatta i sverige. arbete bland barn <strong>och</strong> unga<br />
får också en framskjuten placering, likaså uppgiften att<br />
skapa gemenskap för ensamma. därefter följer arbetet<br />
med äldre människor, vården av kyrkorna <strong>och</strong> bevarandet<br />
av traditioner.<br />
de mest utsatta grupperna, som alltså lyfts fram av<br />
övriga medlemmar som en särskilt angelägen målgrupp,<br />
uppfattar inte svenska <strong>kyrkan</strong> som lika öppen som andra<br />
grupper i svenska <strong>kyrkan</strong> uppfattar den. det kan bero på<br />
att de upplevts <strong>och</strong> känt sig som störande element i en<br />
sorts kyrklig ”finkultur av godhet”, heter det i undersökningen.<br />
Konfirmationen gör skillnad<br />
det finns en tydlig skillnad mellan dem som är konfirmerade<br />
<strong>och</strong> dem som inte är det. de som konfirmerats har<br />
en klarare <strong>och</strong> mer positiv bild av svenska <strong>kyrkan</strong> än de<br />
som inte konfirmerats. Benägenheten att gå ur <strong>kyrkan</strong> i<br />
alla åldersgrupper är mindre.<br />
Under de senaste fem åren har de stora befolkningskullar<br />
som föddes i början av 1990-talet nått konfirmandålder.<br />
Bland dessa finns ett högt medlemstal, men<br />
relativt få har konfirmerats. man kan därför förvänta sig<br />
ett stort antal utträden under de närmaste åren bland de<br />
icke konfirmerade ungdomarna, särskilt bland dem som<br />
har närstående som har gått ur. Eftersom detta tycks<br />
vara självförstärkande får man räkna med att kyrko medlems<br />
talet kommer att sjunka allt snabbare, heter det i<br />
undersökningen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 119
120 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: michael alder
kapitEl 9<br />
tjänster <strong>och</strong> arbetsmarknad<br />
En historisk bakgrund<br />
I den tidiga kyrkliga historien kan vi hitta ett fåtal uppdrag.<br />
Då man beskriver dem kan man lämpligen börja<br />
med biskopen som i ur<strong>kyrkan</strong> var församlingsföreståndaren.<br />
Som sådan nämns biskopen i Nya testamentet. I<br />
församlingarna fanns också äldste, presbyter. Hur ansvar<br />
<strong>och</strong> arbete fördelas dem emellan är inte helt klart.<br />
Man kan emellertid ana att biskopen blir överordnad<br />
presbyterna <strong>och</strong> diakonerna redan under de första århundradena.<br />
Uppgifter delegeras från biskopen till<br />
presbyterna som börjar leda gudstjänster, så småningom<br />
också med nattvardsfirande.<br />
Under medeltiden blir hierarkin mellan biskop <strong>och</strong><br />
präst ännu tydligare. Synen på biskopen som överordnad<br />
prästen blev också den svenska reformatoriska<br />
ordningen på 1500-talet. I andra reformatoriska kyrkor<br />
blev biskopsämbetet svagare <strong>och</strong> ersattes på flera<br />
håll med mer förvaltande tjänster i form av superintendenter.<br />
De hade dock en stor del av de uppgifter som<br />
biskoparna haft.<br />
Någon utbildning som kunde kallas akademisk fick<br />
inte prästerna i Sverige förrän på 1400-talet. Dessförinnan<br />
hade i de flesta fall den utbildning som gavs vid<br />
katedralskolorna i stiftet varit den enda som stod till<br />
buds.<br />
Den lokale prästen kallades mycket tidigt kyrkoherde<br />
(med sitt ursprung i kirkioherra).<br />
Titeln domprost har funnits i varje fall sedan 800-talet,<br />
dels som en av de främsta prästerliga företrädarna<br />
i domkapitlet, dels som föreståndare för arbetet i dom<strong>kyrkan</strong>.<br />
Efter reformationen blev kyrkoherden i dom<strong>kyrkan</strong><br />
med titeln domprost också biskopens främste<br />
medarbetare i stiftsverksamheten.<br />
I Stor<strong>kyrkan</strong> i Stockholm, som ju ända fram till<br />
1942 lydde under ärkebiskopen (om än med större <strong>och</strong><br />
större självständighet genom seklen), kallades kyrkoherden<br />
ända fram till 1990 pastor primarius. Det fanns<br />
ursprungligen en noggrann rangordning: pastor secundus<br />
var kyrkoherden i S:ta Clara kyrka, pastor tertius<br />
var kyrkoherden i S:t Jacobs kyrka. Därefter heter också<br />
kyrkoherden i Stor<strong>kyrkan</strong>, liksom i kyrkoherdarna i<br />
landets övriga domkyrkoförsamlingar, domprost.<br />
Också ett uppdrag som diakon kan alltså härledas<br />
till ur<strong>kyrkan</strong>. Diakonen svarade bland annat för församlingens<br />
praktiska arbete, ekonomi <strong>och</strong> omsorgen<br />
om de fattiga, men kunde också ha vissa liturgiska uppgifter.<br />
Man kan se konturerna av två huvudlinjer, en<br />
karitativ (ungefär vårdande) <strong>och</strong> en liturgisk.<br />
I flera kyrkotraditioner är ett liturgiskt diakonat<br />
ett steg på vägen till prästämbetet. Det var något som<br />
Martin Luther <strong>och</strong> andra reformatorer motsatte sig,<br />
men i både Tyskland <strong>och</strong> Sverige kunde en kyrkoherdes<br />
prästerliga medhjälpare kallas diakon.<br />
Snart nog gick man dock över från grekiska till latin<br />
<strong>och</strong> de prästerliga medhjälparna fick namnet komminister.<br />
Med inspiration från Tyskland växte i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> från mitten av 1800-talet fram ett karitativt diakonat,<br />
ett uppdrag för mänsklig omvårdnad av utsatta.<br />
Uppdraget som kyrkomusiker har också som framgått<br />
tidigare i boken en lång <strong>historia</strong>. Det började med<br />
försångaren (kantorn), sedan kom medhjälparna i koret<br />
(alltså kören), kantorn blev en klockare som då orgeln<br />
fick sin starka ställning i <strong>kyrkan</strong> blev organist.<br />
Det långvariga uppdraget som klockare var på<br />
många sätt märkligt. Från att ha varit musikaliskt<br />
framgår det i medeltida statuter <strong>och</strong> efterreformatoriska<br />
bestämmelser att en rad uppgifter tilldelats honom.<br />
Han skulle svara för klockringen, sköta kyrkorummets<br />
inventarier, undervisa barnen <strong>och</strong> vara prästens<br />
medhjälpare vid vaccinationer (”Klockarfar han skall<br />
allting bestyra” som litteraturhistorikern, poeten <strong>och</strong><br />
akademiledamoten Carl Wilhem Böttiger (1807–78)<br />
skrev 1843). När tjänstetypen formellt avskaffades<br />
1947 var innehavarna sedan länge borta. Titeln i sig<br />
har dock stannat kvar, men nu som beteckning ledningstjänst<br />
på många håll, ofta med administrativ inriktning.<br />
Tjänsten som församlingspedagog (genom åren med<br />
titlar som ungdomsledare, ungdomssekreterare, församlingsassistent<br />
<strong>och</strong> församlingssekreterare) har vuxit<br />
fram under 1900-talet. 1960 beslutade Biskopsmötet<br />
att inrätta en utbildning av församlingsassistenter <strong>och</strong><br />
församlingssekreterare. Året efter startade Riksförbundet<br />
Kyrkans Unga (RKU) en ungdomssekreterarutbildning<br />
i Sigtuna.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 121
tJÄnstEr <strong>och</strong> arBEtsmarknad<br />
de kyrkliga tjänsterna<br />
Ett varierat utbud<br />
Numera är bilden av församlingstjänsterna i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> mer varierad än någonsin. Det finns nu – utöver<br />
de ”gamla” tjänsterna <strong>och</strong> uppdragen som präst,<br />
diakon, kyrkomusiker, kyrkovaktmästare <strong>och</strong> kyrkogårdsvaktmästare<br />
– ytterligare stora yrkesgrupper. Det<br />
kan vara församlingspedagoger, fritids- <strong>och</strong> barntimmeledare<br />
eller förskollärare. Där finns också de kameralt<br />
inriktade tjänsterna som sammanlagt omfattar ett<br />
tusental anställda. En del mindre grupper kan ha en<br />
mycket tydlig specialinriktning, till exempel kommunikatörer,<br />
HR-specialister, familjerådgivare <strong>och</strong> tekniskt<br />
inriktad personal.<br />
All personal som arbetar på den lokala nivån, med<br />
undantag för de stiftsanställda kontrakts- <strong>och</strong> pastorsadjunkterna,<br />
är anställda lokalt. Kontraktsadjunkterna<br />
används efter behov av stiftet. Det kan handla<br />
om specialinriktade tjänster eller som en resurs för att<br />
stärka kontraktsprostarnas arbete. Pastorsadjunkt är<br />
en utbildningstjänst första året efter prästexamen,<br />
Det finns knappt 800 arbetsgivare i den del av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> som regleras av kyrkoordningen. Antalet<br />
anställda har genom åren ökat kraftigt, från cirka<br />
15 000 år 1971 till cirka 23 000 i dag. Det helt dominerande<br />
antalet ökningar ligger inom församlingarna<br />
<strong>och</strong> gäller tjänster som de lokala arbetsgivarna själva<br />
inrättat <strong>och</strong> tillsatt.<br />
Strukturutredningen, som slutförde sitt arbete<br />
2011, konstaterade att central administration <strong>och</strong> förvaltning<br />
ökade med cirka 70 procent mellan 1971 <strong>och</strong><br />
2009 <strong>och</strong> församlingsarbete med knappt 90 procent.<br />
Tjänsterna som församlingspedagog, förskollärare,<br />
fritidsledare <strong>och</strong> diakon, alla lokalt inrättade, ökade<br />
med cirka 400 procent. Visserligen har arbetstiden bli-<br />
STATISTIK<br />
Anställda i församlingar <strong>och</strong> stift, heltid, deltid <strong>och</strong> timanställda år 2010<br />
Källa: svenska <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong>/scB)<br />
Befattning Kvinnor<br />
Heltid/Deltid<br />
vit kortare, vilket tagit bort resurser, men å andra sidan<br />
ingick folkbokföringen i arbetsuppgifterna 1971.<br />
Sammanlagt (inklusive anställda på nationell nivå,<br />
tjänstlediga <strong>och</strong> korttidsanställda på alla nivåer, omräknade<br />
till heltid <strong>och</strong> helår) fanns det 2012 cirka<br />
23 000 tjänster i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, varav cirka 21 500<br />
i församlingar <strong>och</strong> samfälligheter, cirka 800 i stift <strong>och</strong><br />
cirka 400 på nationell nivå.<br />
Lönestatistiken för 2012 beträffande församlingar<br />
<strong>och</strong> stift omfattade totalt cirka 22 000 anställda, varav<br />
cirka 13 000 kvinnor <strong>och</strong> cirka 9 000 män. Av dem arbetade<br />
cirka 4 000 med pedagogiska <strong>och</strong> närliggande<br />
uppgifter. I lönestatistiken finns i denna grupp också<br />
barn- <strong>och</strong> ungdomsledare samt familjerådgivare, kurativa<br />
eller terapeutiska uppgifter. Drygt 1 100 hade<br />
diakoniuppgifter, drygt 3 200 prästerliga uppgifter <strong>och</strong><br />
drygt 2 100 kyrkomusikaliska uppgifter. Inom mark<strong>och</strong><br />
fastighetsförvaltning samt andra servicetekniska<br />
uppgifter arbetade cirka 8 000 anställda. I denna<br />
grupp ingår också cirka 700 personer med uppgift som<br />
församlingsvärdinna eller husmor. Gränsdragningen<br />
mellan allmän fastighetsskötsel <strong>och</strong> begravningsverksamhet<br />
är inte lätt att göra, men man kan anta att åtminstone<br />
cirka 3 500 anställda arbetar inom det senare<br />
området. Inom det administrativa området, inklusive<br />
kommunikation, arbetade cirka 2 800 anställda.<br />
I dessa siffror ingår alltså inte anställda i fristående<br />
kyrkliga företag, institutioner <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er, till<br />
exempel inom sjukvården på Ersta diakoni <strong>och</strong> Bräcke<br />
diakoni som är några av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s största enskilda<br />
arbetsgivare.<br />
All lönestatistik är svårjämförbar eftersom man<br />
ibland redovisar antal personer <strong>och</strong> ibland räknar om<br />
till heltidstjänster.<br />
Män<br />
Heltid/Deltid<br />
Totalt<br />
Heltid/Deltid<br />
Biskopar <strong>och</strong> präster 1 259/113 1 795/126 3 054/239<br />
diakoner 790/203 122/15 912/218<br />
Församlings- <strong>och</strong> främjandeuppgifter i övrigt 3 032/2 025 1 079/326 4 111/2 351<br />
kyrkogårdspersonal <strong>och</strong> kyrkokameral personal 2 798/1 425 4 421/484 7 219/1 909<br />
totalt, hel- <strong>och</strong> deltidsanställda 7 879/3 766 7 417/951 15 296/4 717<br />
timavlönade 1 068 550 1 618<br />
Totalt antal anställda <strong>och</strong> timavlönade 12 713 8 918 21 631<br />
122 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Tillsättning <strong>och</strong> vissa villkor<br />
Personal anställs i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> på följande sätt <strong>och</strong><br />
av följande organ:<br />
• Den som är anställd av en församling eller som<br />
tjänstgör i bara en församling i en samfällighet tillsätts<br />
av denna församlings kyrkoråd, om inte kyrkorådet<br />
medgett att exempelvis samfälligheten får göra<br />
det.<br />
• Den som tjänstgör i flera eller alla församlingarna i<br />
en pastoratssamfällighet anställs av kyrkonämnden<br />
i samfälligheten.<br />
• Den som tjänstgör i flera eller alla församlingarna i<br />
ett pastorat i en flerpastoratssamfällighet anställs av<br />
pastoratsnämnden i detta pastorat, om inte pastoratsnämnden<br />
medgett något annat.<br />
• En samfällighets gemensamma personal, som arbetar<br />
med de uppgifter som samfälligheten har ett direkt<br />
ansvar för, anställs av kyrkonämnden i samfälligheten.<br />
• Domprost tillsätts av en tillsättningsnämnd med ledamöter<br />
utsedda av stiftsstyrelsen <strong>och</strong> domkyrkoförsamlingen<br />
(eller den som i anställningsärenden<br />
företräder denna församling).<br />
• Den som är anställd av stiftet ska anställas av stiftsstyrelsen.<br />
Det gäller också kontraktsadjunkter <strong>och</strong><br />
pastorsadjunkter.<br />
• Den som anställs på nationell nivå anställs av kyrkostyrelsen.<br />
Innan någon anställs på en befattning som kyrkoherde,<br />
komminister, stiftsadjunkt, kontraktsadjunkt eller diakon<br />
ska domkapitlet ha prövat vilka sökande som är<br />
behöriga.<br />
För att vara behörig till uppdraget som präst eller<br />
diakon ska man ha vigts till präst eller diakon i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> eller förklarats behörig av domkapitlet. Också<br />
andra behörighetsvillkor finns.<br />
Domkapitlet ska också yttra sig om de sökande med<br />
hänsyn till de särskilda krav som är förknippade med<br />
den aktuella anställningen.<br />
Präster <strong>och</strong> diakoner är genom sina vigningslöften<br />
underställda biskop <strong>och</strong> domkapitel. Alla de tre uppdragen<br />
inom vigningstjänsten – biskop, präst <strong>och</strong> diakon<br />
– är kyrkorättsligt reglerade.<br />
För samtliga gäller att man för att vigas utöver att<br />
tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska vara döpt <strong>och</strong> konfirmerad<br />
<strong>och</strong> ha förklarat sig beredd att i alla uppgifter tjänstgöra<br />
tillsammans med andra som vigts till uppdrag i<br />
<strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst oavsett deras kön.<br />
För att bli domprost eller kyrkoherde ska man ha varit<br />
anställd som präst i minst 3 år. Det redan beslutade<br />
tJÄnstEr <strong>och</strong> arBEtsmarknad<br />
kravet på genomgången kyrkoherdeutbildning träder i<br />
kraft 2013.<br />
Obehörighet <strong>och</strong> uppsägning<br />
Den som är biskop, präst eller diakon (<strong>och</strong> alltså innehar<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s vigningstjänst), <strong>och</strong> som har övergett<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lära, utträtt ur <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
eller själv begärt det ska förklaras obehörig.<br />
Det kan också ske om vigningslöftena eller tystnadsplikten<br />
brutits, genom brottslig verksamhet <strong>och</strong> om<br />
någon saknar förmågan att på ett omdömesgillt sätt<br />
fullgöra de uppgifter som uppdraget kräver. Det senare<br />
kan gälla svår sjukdom som påverkar förmågan att<br />
fullgöra arbetsuppgifterna. Om en obehörighetsförklaring<br />
anses för allvarlig finns ett alternativ i form av<br />
en prövotid på tre år (under vilka den anställde behåller<br />
vigningstjänsten) <strong>och</strong> skriftlig erinran, en slags varning.<br />
Domkapitlet ska pröva de fall där en arbetsgivare<br />
vill säga upp en präst eller diakon genom en så kallad<br />
befogenhetsprövning. Det är bara biskop <strong>och</strong> domkapitel<br />
som kan utöva tillsyn vad gäller lära, utövande<br />
av vigningstjänsten <strong>och</strong> efterlevnad av vigningslöftena.<br />
Arbetsgivaren har inte rätt att säga upp en präst eller<br />
diakon av sådana skäl, utan endast av skäl som ryms<br />
inom den allmänna arbetsrätten. Ibland kan givetvis<br />
båda förhållandena finnas.<br />
Utbildningar<br />
Befattningar <strong>och</strong> utbildningar<br />
Merparten anställda i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> får i stort sett<br />
helt sin utbildning i det allmänna utbildningssystemet.<br />
Det gäller till exempel dem som arbetar med ekonomi,<br />
personaladministration <strong>och</strong> annat administrativt<br />
inriktat arbete, information, fastighetsskötsel <strong>och</strong> begravningsverksamhet.<br />
Anknytningen till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> måste i dessa fall<br />
skötas genom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s egen personalutbildning<br />
<strong>och</strong> personalutveckling. Det finns ett utbud av<br />
sådana utbildningar också hos närstående <strong>organisation</strong>er.<br />
Det gäller till exempel <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong>,<br />
liksom <strong>organisation</strong>erna inom körsång<br />
<strong>och</strong> kyrkomusik, Fjellstedtska skolan <strong>och</strong> Sensus<br />
studieförbund. Inom begravningsverksamheten erbjuder<br />
både <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> <strong>och</strong><br />
Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund (SKKF)<br />
ett brett urval utbildningar.<br />
För andra befattningar, främst de som ofta kallas<br />
församlingsvårdande (något oegentligt, eftersom<br />
många andra befattningar också innehåller åtskillig<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 123
tJÄnstEr <strong>och</strong> arBEtsmarknad<br />
församlingsvård), finns särskilda kyrkliga utbildningar<br />
<strong>och</strong>, vilket gäller i de flesta fall, kombinationer av allmän<br />
<strong>och</strong> kyrklig utbildning.<br />
En grundläggande princip är att diakoner, församlingspedagoger,<br />
kyrkomusiker <strong>och</strong> präster ska ha en<br />
högskoleutbildning, en fackutbildning <strong>och</strong> en påbyggnadsutbildning<br />
i form av ett pastoralteologiskt slutår,<br />
alternativt en pastoralteologisk sluttermin. Påbyggnadsutbildningen<br />
är inriktad på de specifika behov<br />
som <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har. För alla utbildningarna gemensamma<br />
utbildningsmoment ska dels skapa förståelse<br />
för andra utbildningar <strong>och</strong> uppdrag än den egna,<br />
dels lägga en grund för framtida samverkan över yrkesgränserna.<br />
NOTERAT<br />
måste man vara<br />
medlem?<br />
För att vara behörig för en tillsvidareanställning ska<br />
man tillhöra svenska <strong>kyrkan</strong> eller en kyrka eller ett<br />
samfund som svenska <strong>kyrkan</strong> överenskommit om<br />
särskild ekumenisk samverkan med.<br />
det finns möjlighet att göra andra undantag, men<br />
då ska det finnas särskilda skäl.<br />
Ett generellt undantag är anställda i begravningsverksamheten,<br />
vilket beror på att begravningsverksamheten<br />
är en allmän samhällsuppgift. den är – i<br />
vart fall som staten som lagstiftare ser det – inte på<br />
samma sätt som övrig kyrklig verksamhet en del av<br />
trossamfundet svenska <strong>kyrkan</strong>s arbete.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> kommer själv att ta ansvar för de<br />
kyrkliga delarna av utbildningarna. Den ska ske inom<br />
en samlad utbildnings<strong>organisation</strong> i form av ett eget utbildningsinstitut<br />
i Uppsala som kommer att starta hösten<br />
2014. Till att börja med kommer institutet också att<br />
bedriva verksamhet i Lund. Den nya diakon-, församlingspedagog-,<br />
kyrkomusiker- <strong>och</strong> prästutbildningen<br />
kommer att starta under hösten 2014 <strong>och</strong> kunna utbilda<br />
150–240 heltidsstuderande per år.<br />
För att bli antagen till påbyggnadsutbildningen<br />
kommer det att ställas krav på minst en kandidatexamen,<br />
utom för kantorerna som ska ha en musikalisk utbildning<br />
<strong>och</strong> prästerna som ska ha en magisterexamen.<br />
De nya utbildningskraven gäller från 1 augusti 2013.<br />
I Lund genomförs nu på försök en pastoralteologisk<br />
utbildning för kyrkomusiker.<br />
Hittills har man inlett sin yrkesutbildning med<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s grundkurs, före fackutbildningen,<br />
som ger kunskap om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tro <strong>och</strong> liv. Den<br />
ges bland annat vid kyrkliga folkhögskolor. Grundkursen<br />
kommer att finnas kvar, men inte som obligatoriskt<br />
inslag i diakon-, församlingspedagog-, kyrkomusiker-<br />
<strong>och</strong> prästutbildningarna.<br />
2011 utexaminerades 55 diakoner, 50 kantorer,<br />
2 organister, 9 församlingspedagoger <strong>och</strong> 100 präster.<br />
tjänstebostäder<br />
Det är möjligt för församlingarna att avveckla en tjänstebostad,<br />
men det är också möjligt att behålla en tjänstebostadsplikt.<br />
I det senare fallet måste det framgå då<br />
tjänsten annonseras ut. Med tanke på många tjänstebostäders,<br />
inte minst prästgårdars, i dag överdrivet<br />
stora bostadsytor finns en generell regel som godtagits<br />
av Skatteverket <strong>och</strong> som innebär att prästen betalar en<br />
hyra som motsvarar en bostad på 100 kvadratmeter<br />
NOTERAT<br />
Jämställdheten i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong><br />
i många avseenden ser jämställdheten i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> ut som på arbetsmarknaden i övrigt. män har<br />
i långt högre grad än kvinnor heltidsanställning – en<br />
tiondel av männen har deltidsarbete mot hälften av<br />
kvinnorna. inom områden som pedagogik <strong>och</strong> assisterande<br />
administrativa uppgifter finns en mycket stor<br />
kvinnlig övervikt.<br />
chef i församlingen är kyrkoherden. antalet kyrkoherdetjänster<br />
i svenska <strong>kyrkan</strong> är 2013 cirka 880,<br />
varav cirka tre fjärdedelar innehas av män. det kan<br />
jämföras med att nästan hälften av den aktiva prästkåren<br />
består av kvinnor <strong>och</strong> att det finns ungefär lika<br />
många manliga <strong>och</strong> kvinnliga komministrar. man kan<br />
dock notera att fler kvinnor än män genomgått den<br />
från 2013 obligatoriska kyrkoherdeutbildningen för<br />
den som vill söka kyrkoherdetjänst.<br />
den sneda chefsfördelningen, men inte bara den,<br />
ledde till att män 2011 tjänade i genomsnitt cirka<br />
1 900 kronor mer än kvinnor i svenska <strong>kyrkan</strong>. På<br />
likvärdiga tjänster rådde en likställd lön bara bland<br />
assistenter. i övrigt skiljde inom olika yrkesgrupper<br />
200–700 kronor i månadslön, störst bland kyrkogårdspersonal.<br />
Bland kyrkoherdarna tjänade män<br />
400 kronor mer än kvinnor. Bland kanslichefer var<br />
skillnaden 3 700 till männens förmån.<br />
124 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
tJÄnstEr <strong>och</strong> arBEtsmarknad<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 125
126 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: roine magnusson/johnér
kapitEl 10<br />
Ekonomi <strong>och</strong> egendom<br />
En historisk bakgrund<br />
För att socknen skulle få en präst ålades bönderna att<br />
bygga kyrka <strong>och</strong> prästgård <strong>och</strong> att till dessa avdela jord<br />
för byggnadernas <strong>och</strong> prästens underhåll. Först därefter<br />
invigdes <strong>kyrkan</strong> av biskopen som också tilldelade<br />
församlingen en präst. På det sättet byggdes en ekonomisk<br />
stabilitet upp i <strong>kyrkan</strong>. Ekonomin stärktes sedan<br />
successivt genom donationer, arv <strong>och</strong> markköp. Kyrkan<br />
hade vid slutet av medeltiden en lika stark ekonomisk<br />
ställning som adeln. Kyrkan <strong>och</strong> adeln ägde båda<br />
ungefär vardera en femtedel av alla gårdar. Liksom<br />
adeln var <strong>kyrkan</strong> befriad från skatt.<br />
Med Gustav Vasa <strong>och</strong> Västerås recess blev det en<br />
räfst utan like. Från församlingarna drogs 6 300 kyrko-<br />
<strong>och</strong> prästhemman in till kronan. Uppsala domkyrka<br />
drabbades hårt; hus, bruk, skog <strong>och</strong> jord fördes<br />
tillbaka till främst adeln <strong>och</strong> kungen själv. Hälften av<br />
Gustav Vasas stora förmögenhet kom från Uppsala<br />
domkyrka. Bara prästboställena, som tryggade prästernas<br />
löner, undantogs. Till allt detta kom den egendom<br />
som gick till adeln. Att Lunds domkyrka genom<br />
att ännu inte vara svensk haft stora fördelar av detta<br />
kan man fortfarande se.<br />
Sockenborna betalade, i vart fall från 1100-talet, så<br />
kallat tionde, alltså en tiondel av sin inkomst. Tionde<br />
kunde också betalas in natura. Det fördelades mellan<br />
kyrkobyggnaden, prästen, biskopen <strong>och</strong> de fattiga i<br />
socknen.<br />
Tiondet var i funktion långt in på 1800-talet, de sista<br />
resterna ända till 1910. Det skapade stora skillnader<br />
mellan den lön olika präster faktiskt fick. Det fanns<br />
”feta” pastorat med mycket goda inkomster <strong>och</strong> det<br />
fanns ”magra” pastorat med en låg ersättning. Prästens<br />
lön var delvis relaterad till hur välbärgade sockenborna<br />
var, men påverkades också av hur stor församlingens<br />
eller stiftets förmögenhet var. I de magra pastoraten<br />
fick församlingarna ibland fylla på ur kyrkokassan för<br />
att prästen skulle ha mat för dagen.<br />
Ojämlikheten gällde inte bara prästerna utan också<br />
biskoparna. I mitten av 1800-talet hade biskopen i<br />
Lund dubbelt så hög lön som ärkebiskopen.<br />
De skogs- <strong>och</strong> jordbrukstillgångar som avdelades<br />
för prästens försörjning, prästboställen, sköttes av<br />
prästen själv. På 1860-talet begränsades prästens jordbruksmark<br />
till ett bostadsboställe. Resten arrenderades<br />
ut <strong>och</strong> gav på det sättet intäkter. Efter hand började<br />
staten, delvis på grund av förfallet i många kyrkliga<br />
skogar, lägga fast allt tydligare regler för användningen<br />
av skogen <strong>och</strong> hushållningen med den.<br />
1910 infördes kontantlön. Den fasta lönen sattes då<br />
till 4 000 kronor per år för en kyrkoherde <strong>och</strong> 2 500<br />
kronor per år för en komminister. Då tiondet avskaffades<br />
fick <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som kompensation ett särskilt<br />
statsbidrag.<br />
NOTERAT<br />
statsbidrag till<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>?<br />
Efter att tiondena dragits in 1910 betalade staten en<br />
kompensation till svenska <strong>kyrkan</strong> för denna förlust.<br />
1985 tillkom ett nytt statsbidrag, denna gång som<br />
kompensation för den avskaffade skyldigheten för<br />
juridiska personer att betala kyrkoskatt.<br />
därefter har alla statsbidrag avvecklats. Från<br />
<strong>och</strong> med budgetåret 1991/92 utgår inga statsbidrag<br />
utöver dem som gäller i samhället i stort, till exempel<br />
sidabidrag till den internationella verksamheten.<br />
Ett statsbidrag ”in natura” finns dock, nämligen<br />
den kostnadsfria uppbörden av kyrkoavgiften. den<br />
förmånen är svenska <strong>kyrkan</strong> ensam om. övriga samfund<br />
får spendera en del av sina statsbidrag på att få<br />
denna service.<br />
den kyrkoantikvariska ersättningen är, som<br />
namnet säger, inte ett statsbidrag utan en ersättning<br />
från det allmänna för de överkostnader som den<br />
lagstadgade antikvariska vården leder till <strong>och</strong> som är<br />
en angelägenhet för samhället i stort.<br />
Samtidigt bildades prästgårdar, som nu bara bestod<br />
av bostadshus <strong>och</strong> trädgård. Resten av bostadsbostället<br />
blev ett löneboställe som arrenderades ut. Den statliga<br />
skogsförvaltningen tog över ansvaret för <strong>kyrkan</strong>s<br />
skogs- <strong>och</strong> hagmark, så när som på prästernas rätt att<br />
hämta ved <strong>och</strong> pastoratens rätt att ta ut virke för <strong>kyrkan</strong>s<br />
<strong>och</strong> prästgårdens behov.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 127
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
1932 fick pastoraten överta förvaltningen av jord-<br />
<strong>och</strong> skogsbruket efter en het politisk strid. Stiftsnämnder,<br />
egendomsnämndernas föregångare, inrättades för<br />
att ha kontroll över förvaltningen av jorden <strong>och</strong> skogen.<br />
Det utredningsförslag som hade startat diskussionen<br />
hade sett ut på ett helt annat sätt. Det innebar ett<br />
förstatligande av den kyrkliga skogen, vilket alltså undveks<br />
till glädje också för dagens, från staten fria, kyrka.<br />
1952 började prästerna betala hyra till pastoraten.<br />
Samtidigt övertog pastoraten ansvaret för prästgårdarnas<br />
skötsel.<br />
1972 förlades ansvaret för förvaltningen av större<br />
delen av skogsmarken, senare också jordbruksmarken,<br />
till stiften <strong>och</strong> deras stiftsnämnder, senare egendomsnämnderna.<br />
Den samlade förvaltningen har lett till<br />
kraftigt ökade inkomster.<br />
Så tidigt som 1862 fanns det en möjlighet att flytta<br />
över avlöningsmedel från ett pastorat till ett annat.<br />
Den möjligheten kan ses som ett första uttryck för solidaritet<br />
mellan församlingarna. Möjligheten stärktes<br />
1910 då kyrkofonden kom till. Dit fördes avkastningen<br />
av skogsförvaltningen <strong>och</strong> kyrkofonden kunde med<br />
hjälp av dessa intäkter ge bidrag till ekonomiskt svaga<br />
pastorat.<br />
Från 1933 blev den allmänna kyrkoavgiften kyrkofondens<br />
viktigaste inkomst. Särskild kyrkoavgift togs<br />
ut av pastoraten i förhållande till deras prästlönetillgångar.<br />
De motsvarade dagens utjämningsavgift.<br />
Kyrkofonden finns inte längre kvar. Dess tillgångar<br />
fördes i samband med millennieskiftets stat-kyrka-<br />
STATISTIK<br />
Kyrkor/skyddade kyrkor fördelade på stift <strong>och</strong> medlemmar<br />
Källa: svenska <strong>kyrkan</strong>s redovisning för 2011 angående det kyrkliga kulturarvet<br />
reform över till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Den nationella nivån<br />
har också övertagit kyrkofondsstyrelsens ansvar<br />
för bland annat utjämningssystemet <strong>och</strong> för den<br />
del av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s gemensamma kostnader som<br />
kyrkofonden svarade för. Då relationerna mellan stat<br />
<strong>och</strong> kyrka förändrades vid millennieskiftet genomfördes<br />
ett grundläggande ekonomiskt arbete för att säkra<br />
uppbörden via staten, personalens pensioner, <strong>kyrkan</strong>s<br />
ägande av tillgångar, kyrkliga kulturminnen, avkastningen<br />
från prästlönetillgångarna <strong>och</strong> ansvaret för begravningsverksamheten.<br />
Det fordrade att en delvis helt<br />
ny ekonomisk <strong>och</strong> administrativ förvaltning byggdes<br />
upp.<br />
Byggnader <strong>och</strong> kyrko gårdar i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s ägo<br />
Kyrkobyggnader <strong>och</strong> inventarier<br />
I april 2012 ägde <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 3 385 kyrkobyggnader.<br />
Det motsvarar knappt 2 000 medlemmar per<br />
kyrkobyggnad. Antalet kulturminnesskyddade kyrkobyggnader<br />
var 2 955. Störst antal, 514 kyrkobyggnader,<br />
hade Lunds stift. Därefter följde Skara <strong>och</strong> Göteborgs<br />
stift med 409 respektive 367.<br />
De siffror som nu getts är de kyrkor som finns i kyrkobyggnadsregistret.<br />
Om man därutöver också skulle<br />
räkna kyrkolokaler i en byggnad som vi normalt inte<br />
betraktar som en kyrka så hamnar vi i stället kring<br />
3 700, en siffra som emellertid är betydligt mer osäker.<br />
Stift Antal kyrkor Skyddade enligt Antal medlemmar Antal medlemmar<br />
i stiftet kulturminneslagen<br />
i stiftet<br />
per kyrka<br />
Uppsala 295 258 536 290 1 818<br />
Linköping 257 232 402 649 1 567<br />
skara 409 376 404 196 988<br />
strängnäs 198 172 406 872 2 055<br />
västerås 175 161 433 424 2 477<br />
växjö 330 289 466 459 1 414<br />
Lund 514 479 956 124 1 860<br />
göteborg 367 314 884 488 2 410<br />
karlstad 171 154 288 073 1 685<br />
härnösand 217 182 296 835 1 368<br />
Luleå 200 130 406 771 2 034<br />
visby 99 97 43 727 442<br />
stockholm 153 111 1 067 623 6 978<br />
TOTALT 3 385 2 955 6 593 993 1 948<br />
128 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Alla kyrkobyggnader likställdes vid millennieskiftets<br />
stat-kyrkareform. Tidigare betraktades äldre kyrkor<br />
som självständiga <strong>och</strong> från församlingen skilda stiftelser<br />
(kyrkostiftelser). Från <strong>och</strong> med 2000 ägs kyrkorna,<br />
kyrkotomten <strong>och</strong> kyrkogården, liksom de fastigheter<br />
<strong>och</strong> fastighetsfonder som är knutna till dem, av församlingen.<br />
Detsamma gäller de kyrkliga inventarierna<br />
<strong>och</strong> prästgårdarna. Lunds domkyrka förvaltas dock av<br />
ett särskilt domkyrkoråd.<br />
Kyrkobyggnaderna ska enligt kyrkoordningen hållas<br />
tillgängliga för allmänheten. Det är också ett viktigt<br />
villkor för att <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska få del av den kyrkoantikvariska<br />
ersättningen. 2011 var andelen kyrkobyggnader<br />
som var öppna mer än 200 dagar per år 33<br />
procent. Andelen som var öppna mindre än 5 timmar<br />
per dag eller inte öppna alls var 18 procent.<br />
Kyrkorna kan tas i anspråk på följande sätt:<br />
• Ärkebiskop <strong>och</strong> stiftets biskop får använda alla kyrkor<br />
i stiftet för gudstjänster <strong>och</strong> biskopliga ämbetshandlingar.<br />
• Prästerna i en församling får använda församlingens<br />
kyrkor för gudstjänster <strong>och</strong> kyrkliga handlingar som<br />
gäller en församlingsmedlem.<br />
• I övrigt får <strong>kyrkan</strong> bara upplåtas om det kan ske<br />
med pietet <strong>och</strong> aktsamhet, kyrkorummets helgd inte<br />
kränks <strong>och</strong> församlingens gudstjänstliv eller verksamhet<br />
inte hindras.<br />
Kyrkorådet beslutar om upplåtelse av kyrka, men kyrkorådet<br />
kan också delegera till kyrkoherden, eller kyrkoherden<br />
tillsammans med andra ledamöter, att fatta<br />
dessa beslut. Att delegera beslutsrätten till kyrkoherden<br />
är en mycket vanlig åtgärd. Besluten om upplåtelse<br />
av kyrka kan överklagas till domkapitlet.<br />
I varje stift ska det finnas en domkyrka som utöver<br />
att vara församlingskyrka också är biskopens kyrka<br />
<strong>och</strong> den normala platsen för stiftets högtider <strong>och</strong> vigningsgudstjänster.<br />
Det gör att biskopen eller den stiftsföreträdare<br />
som biskopen utser har rätt att delta då en<br />
domkyrkoförsamling ska besluta i ärenden om dom<strong>kyrkan</strong>s<br />
förvaltning.<br />
En kyrkobyggnad kan tas ur bruk. Om samfälligheten<br />
vill göra det men församlingen motsätter sig detta<br />
beslut fordras det särskilda skäl för att det ska kunna<br />
ske. Ett beslut att ta en kyrka ur bruk ska prövas också<br />
av stiftsstyrelsen, som då är skyldig att höra domkapitlet<br />
<strong>och</strong> länsstyrelsen. Stiftsstyrelsen kan bara ändra det<br />
beslut som fattats om det finns synnerliga, det vill säga<br />
mycket starka, skäl. Som framgått av kapitel 3 har ett<br />
60-tal beslut om att ta en kyrka ur bruk fattats sedan<br />
den 1 januari 2011. Det har även i ett 20-tal fall gällt<br />
kyrkor med tillståndsplikt.<br />
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
Kyrkogårdar<br />
I hela Sverige utom Stockholms <strong>och</strong> Tranås kommuner<br />
är församlingar <strong>och</strong> samfälligheter i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
ansvariga för den begravningsverksamhet som regleras<br />
i begravningslagen. Alla offentliga huvudmän för begravningsverksamhet<br />
utom två är alltså kyrkliga.<br />
I landet som helhet finns i dag cirka 3 200 begravningsplatser<br />
<strong>och</strong> kyrkogårdar eller begravningsplatser<br />
(ibland kallade griftegårdar). Antalet huvudmän för<br />
begravningsverksamheten är 2013 753.<br />
Det finns också ett antal enskilda gravplatser. Några<br />
kända sådana är den nuvarande kungafamiljens på<br />
1920-talet anlagda gravplats vid Brunnsviken i Hagaparken<br />
<strong>och</strong> familjen Wallenbergs gravplats vid Malmvik<br />
på Lovön.<br />
Andra begravningsplatser kan ha en särskild anknytning<br />
till en verksamhet, som garnisonskyrkogårdar<br />
(<strong>och</strong> Galärvarvskyrkogården på Djurgården i<br />
Stockholm), sjukhuskyrkogårdar <strong>och</strong> kolerakyrkogårdar.<br />
NOTERAT<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s ekonomi<br />
2011<br />
Källa: Faktablad om svenska <strong>kyrkan</strong>s ekonomi<br />
intäkter, kostnader <strong>och</strong> 2011 års resultat summerat<br />
för församlingar, samfälligheter <strong>och</strong> stift samt den<br />
nationella nivån (miljarder kronor):<br />
Intäkter<br />
kyrkoavgift 12,4<br />
Begravningsavgift 3,6<br />
Utdelning från prästlönetillgångar 0,2<br />
Bidrag <strong>och</strong> gåvor, inklusive kyrkoantikvarisk 1,2<br />
ersättning från staten<br />
övriga verksamhetsintäkter 1,5<br />
resultat finansförvaltning –0,2<br />
SUMMA INTÄKTER 19,4<br />
Kostnader<br />
Lämnade bidrag –0,4<br />
övriga externa kostnader –6,8<br />
Personalkostnader –10,9<br />
av- <strong>och</strong> nedskrivningar –1,0<br />
SUMMA KOSTNADER –19,1<br />
övrigt 0,0<br />
Finansiella poster 0,3<br />
ÅRETS RESULTAT 0,6<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 129
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
Ekonomi <strong>och</strong> egendom i dag<br />
Intäkter <strong>och</strong> kostnader<br />
Församlingarnas verksamhet finansieras till största delen<br />
av kyrkoavgiften. Av den samlade kyrkoavgiften<br />
går ungefär nio tiondelar till den lokala församlingen<br />
(ibland via samfälligheter) <strong>och</strong> en tiondel till stiften <strong>och</strong><br />
den nationella nivån.<br />
Den största ekonomiska volymen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
finns alltså på det lokala planet, i församlingar <strong>och</strong><br />
samfälligheter. Den lokala nivåns intäkter 2011 var<br />
17,7 miljarder, varav kyrkoavgiften stod för 11,9 miljarder<br />
kronor <strong>och</strong> begravningsavgiften 3,6 miljarder<br />
kronor. 37<br />
Fördelningen av församlingarnas kostnader såg ut<br />
på följande sätt: 43 % församlingsverksamhet, 21 %<br />
begravningsverksamhet, 21 % fastighetsförvaltning,<br />
13 % gemensam administration <strong>och</strong> 2 % serviceverksamhet<br />
(främst gravskötseluppdrag).<br />
För stiften var intäkterna under 2011 cirka 0,9 miljarder.<br />
Drygt 80 procent av intäkterna kommer från<br />
kyrkoavgiften <strong>och</strong> från utjämningssystemet.<br />
För den nationella nivån är inte bilden lika tydlig eftersom<br />
både den kyrkoantikvariska ersättningen, som<br />
i princip bara fördelas vidare, <strong>och</strong> intäkter inom det<br />
kyrkliga utjämningssystemet, som också innebär att<br />
stora summor passerar den nationella nivån för fördelning,<br />
återgår till församlingarna.<br />
I mycket grovt avrundade siffror omfattade intäkterna<br />
2011 cirka 2,5 miljarder kronor. Därav kom<br />
cirka 0,4 miljarder från staten som kyrkoantikvarisk<br />
ersättning <strong>och</strong> cirka 1,6 miljarder från utjämningssystemet.<br />
0,5 miljarder bestod av bidrag av skilda slag,<br />
alltifrån enskilda gåvor till Sidaanslag.<br />
Också kostnaderna omfattade 2011 cirka 2,5 miljarder<br />
kronor, varav cirka 0,4 miljarder avsåg kyrkoantikvarisk<br />
ersättning <strong>och</strong> cirka 0, 9miljarder utjämningssystemet.<br />
De övriga kostnaderna avsåg i fallande<br />
storlek stöd till stift, församlingar <strong>och</strong> verksamhet i<br />
Sverige cirka 0,6 miljarder, internationell mission <strong>och</strong><br />
diakoni cirka 0,4 miljarder samt arbetet bland svenskar<br />
i utlandet 0,1 miljarder.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s tillgångar<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är genom prästlönetillgångarna Sveriges<br />
största jordbruksförvaltare <strong>och</strong> den femte största<br />
skogsförvaltaren. Skogsmarken omfattar 486 000 hektar<br />
<strong>och</strong> har ett marknadsvärde som är beräknat till cirka<br />
23,5 miljarder kronor. Jordbruksmarken, som omfattar<br />
47 000 hektar, har ett marknadsvärde beräknat<br />
till cirka 6,9 miljarder kronor. Därtill kommer fonder<br />
37 För 2012 är kyrkoavgiften beräknad till 12,1 miljarder kronor.<br />
med 2,5 miljarder kronor. Avkastningen skiftar mellan<br />
olika år. 2011 var den 476 miljoner kronor. Av detta<br />
fick församlingarna 239 miljoner <strong>och</strong> stiften 237 miljoner<br />
kronor.<br />
Prästlönetillgångarna består av fast egendom <strong>och</strong><br />
tomträtter (prästlönefastigheter) <strong>och</strong> andra tillgångar<br />
(prästlönefonder). Stiften förvaltar prästlönetillgångarna<br />
<strong>och</strong> församlingarna får del av avkastningen i förhållande<br />
till de tillgångar man bidragit med.<br />
Stiftet får inte sälja en prästlönefastighet utan att<br />
församlingen där fastigheten ligger har fått yttra sig.<br />
Församlingarnas del av nettovinsten av förvaltningen<br />
ska fördelas mellan församlingarna i förhållande till<br />
deras andelar. Enligt lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ska<br />
prästlönetillgångarna bidra till de ekonomiska förutsättningarna<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s förkunnelse.<br />
De sammantagna finansiella tillgångarna i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> var 2011 10,5 miljarder kronor. Det handlar<br />
om medel på bank, värdepapper <strong>och</strong> obligationer samt<br />
aktier. Församlingarna <strong>och</strong> den nationella nivån har<br />
ungefär lika mycket placerat i värdepapper vardera,<br />
drygt fem miljarder kronor. Av sitt kapital har den nationella<br />
nivån placerat 50 procent i aktier, 45 procent i<br />
räntebärande placeringar <strong>och</strong> 5 procent i andra slag av<br />
tillgångar. Kyrkliga stiftelser har tillgångar i storleksordningen<br />
1,9 miljarder kronor.<br />
NOTERAT<br />
kyrkoavgiften 2012<br />
den genomsnittliga kyrkoavgiften för församlingarna<br />
2012 var 1 krona per skattekrona, det vill säga 1 procent<br />
av den kommunalt beskattningsbara inkomsten.<br />
kyrkoavgiften har sedan 2000 stigit med 5 öre.<br />
till detta kommer för medlemmarna i svenska <strong>kyrkan</strong>,<br />
liksom för alla skattebetalare, 0,25 procent i begravningsavgift.<br />
avrundat är den totala kyrko avgiften<br />
inklusive begravningsavgiften 1,24 procent.<br />
Lägst kyrkoavgift i landet – exklusive begravningsavgiften<br />
– har s:t görans församling i stockholm där<br />
kyrkoavgiften är 0,62 procent <strong>och</strong> högst dalhems<br />
församling på gotland med 1,79 procent, alltså ungefär<br />
tre gånger så hög.<br />
De samlade tillgångarna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som helhet<br />
beräknades 2011 vara i storleksordningen drygt<br />
30 miljarder, en uppgift som inte säger något. Det är<br />
det resultat man får genom att dra skulder <strong>och</strong> destinerade<br />
medel (gåvor <strong>och</strong> donationer som är bundna till<br />
ett visst ändamål) från tillgångar. Eftersom tillgångarna<br />
bara till en begränsad del kan realiseras <strong>och</strong> några<br />
130 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
verkliga marknadsvärden därigenom inte finns kan<br />
inga slutsatser kopplas till denna summa, mer än att<br />
den innebär en kraftig övervärdering.<br />
Kyrkoavgiften<br />
Den som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är skyldig att betala<br />
kyrkoavgift. Det är, som det heter i inledningen till kyrkoordningens<br />
kapitel om ekonomi <strong>och</strong> egendom, ett<br />
gemensamt ansvar för alla som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
att efter sin förmåga bidra till de ekonomiska förutsättningarna<br />
för <strong>kyrkan</strong>s verksamhet.<br />
I stat-kyrkabeslutet inför millennieskiftet ingick att<br />
staten är skyldig att utan kostnad svara för uppbörden<br />
av kyrkoavgiften. För att detta ska kunna ske ska avgiften<br />
vara proportionell <strong>och</strong> anges i procent av den kommunalt<br />
beskattningsbara inkomsten. Den som tillhör<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> den 1 november ska betala kyrkoavgift<br />
följande år.<br />
FÖRDJUPNING<br />
det kyrkliga utjämningssystemet<br />
Församlingarna ska betala en allmän utjämningsavgift.<br />
den beslutas av kyrkomötet <strong>och</strong> är sju öre per 100<br />
kronor (alltså 0,07 procent) av avgiftsunderlaget, som är<br />
församlingsmedlemmarnas samlade kommunalt beskattningsbara<br />
inkomst. den särskilda utjämningsavgiften är<br />
50 procent av nettovinsten från förvaltningen av prästlönetillgångarna.<br />
Både inkomster <strong>och</strong> kostnader i svenska <strong>kyrkan</strong>s församlingar<br />
utjämnas.<br />
inkomstutjämningen bygger på att man varje år<br />
räknar ut medelavgiftsunderlaget för församlingarna. de<br />
församlingar som har ett högre avgiftsunderlag betalar<br />
utjämningsavgift. de församlingar som har ett lägre<br />
avgiftsunderlag får utjämningsbidrag. Både avgift <strong>och</strong><br />
bidrag består av 50 procent av skillnaden mellan medelavgiftsunderlaget<br />
<strong>och</strong> församlingens avgiftsunderlag.<br />
kostnadsutjämningen bygger på förhållandet mellan<br />
den enskilda församlingens kostnader <strong>och</strong> de genomsnittliga<br />
kostnaderna för församlingarna. En del av kostnadsutjämningen<br />
relateras till antalet medlemmar per<br />
kyrkobyggnad. då räknar man ut medelvärdet i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>. de församlingar som har fler medlemmar per<br />
kyrka än medelantalet ska betala kyrkounderhållsavgift.<br />
de församlingar som har färre medlemmar per kyrka<br />
än medelantalet ska få kyrkounderhållsbidrag. det finns<br />
också kostnadsutjämning relaterad till andelen medlemmar<br />
bland invånarna i församlingen. om andelen medlemmar<br />
i en församling överstiger genomsnittet i riket<br />
ska församlingen betala en kyrkotillhörighetsavgift. om<br />
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
Denna ordning förutsätter givetvis att församlingarna<br />
känner till vilka personer som tillhör <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> bor inom församlingens område. Detta underlättas<br />
av att församlingen i dag är en enhet i folkbokföringen.<br />
Ändras detta, vilket har föreslagits av regeringen,<br />
ford ras en ny ordning.<br />
Krav på förvaltningen<br />
Kyrkoordningen har uttalade krav på dem som ansvarar<br />
för ekonomi <strong>och</strong> egendom i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>:<br />
• En god ekonomisk hushållning som tryggar god avkastning<br />
<strong>och</strong> betryggande säkerhet. Det innebär att<br />
ekonomin ska hanteras med bästa kunskap <strong>och</strong> erfarenhet<br />
till fromma för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s möjligheter<br />
att utföra sitt uppdrag. Av samma skäl ska upphandlingar<br />
genomföras affärsmässigt.<br />
• Förvaltningen ska ske på ett etiskt försvarbart sätt<br />
i enlighet med <strong>kyrkan</strong>s grundläggande värderingar.<br />
Det betyder att man ska undvika till exempel aktie-<br />
andelen medlemmar är lägre än för riket som helhet får<br />
församlingen kyrkotillhörighetsbidrag.<br />
Både inkomstutjämning <strong>och</strong> kostnadsutjämning är<br />
oberoende av den kyrkoavgift som församlingarna<br />
beslutat. kyrkostyrelsen bestämmer nämligen varje år en<br />
kyrkoavgift som gäller alla församlingar då bidragen räknas<br />
fram. hittills har den avgiftssatsen alltid varit samma<br />
som den genomsnittliga kyrkoavgiften i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
För kyrkorna i visby stift sker kostnadsutjämningen<br />
genom ett särskilt beslut av kyrkostyrelsen på grund av<br />
att det finns en partiell samfällighet för gotlands kyrkor,<br />
med alla församlingar i visby stift som medlemmar.<br />
tidigare fanns en utjämning som baserades på begravningskostnaderna.<br />
den har ersatts genom en kostnadsutjämningskonstant<br />
som i princip ska ge motsvarande<br />
avgifter <strong>och</strong> bidrag.<br />
det finns en möjlighet till extra utjämningsbidrag om<br />
den utjämning som nu beskrivits inte ger en tillfredsställande<br />
utjämning. om detta ansöker man hos kyrkostyrelsen.<br />
stiften kan inom utjämningssystemet få stiftsbidrag.<br />
dessa bidrag kan användas fritt av stiftet <strong>och</strong> fungerar<br />
som en del av den inomkyrkliga utjämningen. de tidigare<br />
i kyrkoordningen reglerade strukturbidragen, glesbygdsbidragen<br />
<strong>och</strong> kyrkobyggnadsbidragen har avvecklats.<br />
stiftet får fortfarande samma ekonomiska tillskott som<br />
tidigare, men beslutar fritt om fördelningen av dessa<br />
medel. Fortfarande kan stiften använda någon av de nyss<br />
nämnda benämningarna om man vill klargöra förutsättningarna<br />
för ansökningar från församlingarna.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 131
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
placeringar som strider mot dessa värderingar, men<br />
också att man ska utföra sitt eget arbete i enlighet<br />
med dem. I etiken ingår hänsyn till såväl miljö som<br />
långsiktig hållbarhet. Från <strong>och</strong> med 2011 är ett<br />
”grönt bokslut” integrerat i bokslutet för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> på nationell nivå. Kyrkostyrelsens kapitalförvaltningsråd<br />
har gett ut en vägledning i finansiella<br />
placeringar som kan användas också i stift <strong>och</strong> församlingar.<br />
• Budget- <strong>och</strong> revisionskrav har en likartad inriktning<br />
på samtliga nivåer. Budgeten ska innehålla en treårig<br />
plan för ekonomin <strong>och</strong> en verksamhetsplan för budgetåret,<br />
där budgetåret ska vara det första året. Den<br />
treåriga planen »rullar» framåt ett år i taget.<br />
Varje ekonomisk enhet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, på alla nivåer,<br />
ska fastställa en nivå för det egna kapitalet som är<br />
stort nog för att ge en långsiktig trygghet. Denna nivå<br />
kallas målkapital eller målsatt kapital. Det fastställs av<br />
kyrko fullmäktige, stiftsfullmäktige respektive kyrkomötet,<br />
vart <strong>och</strong> ett inom sitt ansvarsområde.<br />
Det egna kapitalet får inte bli lägre än målkapitalet.<br />
Skulle det ändå ske är det i församlingen kyrkofullmäktige<br />
som har ansvaret för att årligen fastställa en<br />
åtgärdsplan för att återställa det målsatta kapitalet. I<br />
stiftet vilar samma ansvar på stiftsfullmäktige <strong>och</strong> nationellt<br />
på kyrkomötet.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s redovisningskommitté (KRED)<br />
tolkar, utvecklar <strong>och</strong> informerar om vad som är god<br />
redovisningssed inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. I det arbetet<br />
har man kontakt med andra organ som är verksamma<br />
inom redovisningsområdet.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ekonomi i framtiden<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> går mot en ekonomisk framtid där stora<br />
krav ställs på effektivisering av verksamheten, i form<br />
FÖRDJUPNING<br />
övertaliga kyrkor<br />
Från att ha varit bygdens enda stora samlingslokal med<br />
många funktioner i det lokala samhället har <strong>kyrkan</strong>s<br />
funktion allt mer inriktats på församlingens egna behov<br />
<strong>och</strong> möjligen den blandning av kyrklig <strong>och</strong> allmänmusikalisk<br />
funktion som musikkonserterna utgör. samtidigt<br />
ligger många kyrkor i dag på en helt annan plats än vad<br />
de skulle ha gjort om man byggt dem i dag. tillsammans<br />
har dessa <strong>och</strong> andra förhållanden lett till en lång diskussion<br />
om övertaliga kyrkor.<br />
På många håll i Europa, inte minst i England, har<br />
samma utveckling lett till att ett stort antal kyrkor både i<br />
av såväl en effektivare <strong>organisation</strong> som en starkare<br />
prioritering <strong>och</strong> sparsamhet inom denna <strong>organisation</strong>.<br />
Eftersom såväl kyrkoavgift som begravningsavgift tas<br />
ut som en andel av den kommunalt beskattningsbara<br />
inkomsten påverkas storleken inte bara av att antalet<br />
kyrkotillhöriga förändras utan också av de ekonomiska<br />
konjunkturerna. Ökad arbetslöshet leder till minskade<br />
inkomster <strong>och</strong> lägre intäkter från kyrko- <strong>och</strong> begravningsavgifterna.<br />
För resten av 2010-talet gör man inom kyrkokansliet<br />
i Uppsala följande bedömning per år:<br />
• Ökade medelinkomster +3,5 procent.<br />
• Automatiska kostnadsökningar –3,7 procent.<br />
• Medlemsminskning (–1,1 procent per år = –1,5 procent<br />
i intäkter) –1,5 procent.<br />
Mot den här bakgrunden kan effektiviseringstrycket<br />
uppskattas till cirka 2 procent per år.<br />
På längre sikt, efter 2020, kan man notera att den<br />
stora 40-talistgenerationen successivt minskar samtidigt<br />
som de små årgångarna efter 1996 kommer ut på<br />
arbetsmarknaden. Det leder till ett ytterligare tryck på<br />
effektvisering. Då detta sägs bör man emellertid konstatera<br />
att man i vissa församlingar redan nu känner av<br />
de påfrestningar som generellt kommer efter 2020.<br />
Den här utvecklingen kan leda till förändringar som<br />
ställer krav på både teologisk <strong>och</strong> ekonomisk reflexion.<br />
Man kan till exempel ställa sig frågan hur ett pastorat<br />
eller en församling påverkas den dag begravningsavgiften<br />
blir en viktigare intäktskälla än kyrkoavgiften, något<br />
som kan inträffa i en inte alltför avlägsen framtid.<br />
Framtidsbedömningar är emellertid svåra att göra.<br />
En grundläggande fråga är obesvarad, nämligen hur<br />
länge medlemsminskningen kommer att pågå, hur fort<br />
den kommer att ske <strong>och</strong> på vilken nivå den förväntade<br />
utplaningen kommer att lägga sig.<br />
städer <strong>och</strong> på landsbygden byggts om. ibland har <strong>kyrkan</strong><br />
även efter ombyggnaden kunnat användas för kyrkliga<br />
ändamål. gudstjänstrummet har reducerats kraftigt <strong>och</strong><br />
övriga delar av <strong>kyrkan</strong> används för andra aktiviteter,<br />
församlingens egna eller andras.<br />
i dag används emellertid också många kyrkobyggnader<br />
för andra ändamål än det ursprungliga. andra trossamfund<br />
kan ha tagit över dem men det finns åtskilliga exempel<br />
på tidigare kyrkor som nu används som bostäder,<br />
kontorslokaler, lagerlokaler, butiker, utställningslokaler<br />
<strong>och</strong> lokaler för olika slag av kommunal verksamhet.<br />
132 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
oftast eftersträvas en fortsatt kyrklig verksamhet med<br />
en annan huvudman. i andra hand kommer kommunala<br />
<strong>och</strong> andra samhälleliga användare. Först i tredje hand<br />
kommer det som kan kallas privatisering – eller rivning.<br />
det finns ofta också en ordning för hur man ska kunna<br />
återföra de intäkter som en försäljning ger till kyrklig<br />
verksamhet <strong>och</strong> kulturminnesvård.<br />
i England – där 1 700 av church of Englands 16 000<br />
kyrkobyggnader avvecklats – kan man hitta både mer<br />
<strong>och</strong> mindre lyckade ombyggnader. Ett extremt exempel<br />
på det senare kan man hitta i Liverpool där en tidigare<br />
kyrka används som nattklubb – med en hel del inventarier,<br />
bland annat altaret, kvar. helt annorlunda är s:t Pauls<br />
church i Walsall, en stad med 170 000 invånare inte så<br />
långt från Birmingham <strong>och</strong> Wolverhampton. i Kyrkorummet<br />
– kulturarv <strong>och</strong> gudstjänst berättar Paul Lewis hur<br />
man där har byggt tre vångsplan inne i <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> skapat<br />
utrymme för<br />
”en galleria med olika affärer för böcker, blommor,<br />
gåvor, inredning, social rådgivning etc. på entréplanet,<br />
ett café med restaurang på nästa plan, där församlingen<br />
ger arbete åt 18 deltidsanställda som endast serverar<br />
rättvisemärkta <strong>och</strong> lokalproducerade matvaror, samt på<br />
övre planet tre rum med plats för konferenser på upp till<br />
250 personer. Detta konferensplan kan även ordnas som<br />
gudstjänstrum <strong>och</strong> samlar ett drygt 100-tal gudstjänstdeltagare<br />
varje söndag. Därtill finns ett mindre kapell på<br />
entréplanet, vilket varje onsdag är fyllt till sista plats vid<br />
morgongudstjänsten.”<br />
Församlingen gör numera en årlig vinst som går in i<br />
verksamheten.<br />
svenska <strong>kyrkan</strong> har genom århundradena upplevt<br />
problemet med övertaliga kyrkor. i skara stift räknade<br />
man redan under 1200-talet till cirka 575 kyrkor. 1234<br />
Ekonomi <strong>och</strong> EgEndom<br />
skrev biskopen i skara till påven <strong>och</strong> bad om tillåtelse att<br />
sammanlägga ett antal kyrkor. Under reformationstiden<br />
blev också kyrkor övertaliga. i städerna behövdes ofta<br />
bara en församlingskyrka, kloster- <strong>och</strong> gilleskyrkor avvecklades.<br />
På många håll revs kyrkor eller togs i bruk för<br />
andra ändamål.<br />
På 1800-talet förändrades bilden. nya kyrkor byggdes<br />
på bekostnad av de medeltida. över 100-talet medeltida<br />
kyrkor försvann under denna tid enbart i skåne <strong>och</strong><br />
ersattes av ibland mycket stora nygotiska tegelkyrkor.<br />
Under 1900-talet tog utvecklingen en ny riktning igen.<br />
relativt få kyrkor har helt tagits ur bruk. däremot har<br />
nybyggnationen varit stor efter andra världskriget då<br />
omkring 700 nya kyrkor byggdes i <strong>och</strong> kring tätorterna. i<br />
motsats till tidigare har inte de äldre kyrkorna rivits.<br />
vi har alltså inte kommit i närheten av vad som varit<br />
fallet i en del andra länder, bland annat England, men<br />
några uppmärksammade fall finns. Efter en lång debatt<br />
revs 2007 maglarps nya kyrka i trelleborg, byggd 1907-<br />
1908. Församlingen vände tillbaka till maglarps gamla<br />
kyrka, en medeltidskyrka. Ett annat exempel, också det<br />
från Lunds stift, är caroli kyrka i malmö, invigd 1880. den<br />
såldes 2009 till intressenterna bakom affärs-, kontors-<br />
<strong>och</strong> bostadskomplexet caroli city.<br />
sedan år 2000 har minst en kyrka tagits ur bruk i alla<br />
stift utom växjö <strong>och</strong> visby, flest i Lunds <strong>och</strong> härnösands<br />
stift med sju vardera. sammanlagt har 58 kyrkor i svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> tagits ur bruk sedan 2000. av dessa krävdes<br />
tillstånd för 22 från de antikvariska myndigheterna. Ett<br />
40-tal såldes, varav ett tiotal till andra intressenter än<br />
trossamfund. Ett fåtal kyrkor revs. de kyrkor som togs ur<br />
bruk var i första hand från sent 1800-tal <strong>och</strong> 1900-talet.<br />
två var från 1100-talet.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 133
134 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: magnus aronson/ikon
kapitEl 11<br />
val av biskopar <strong>och</strong><br />
förtroendevalda<br />
En historisk bakgrund<br />
Biskopsval<br />
Biskopsvalen var som framgått av det inledande kapitlet<br />
i denna bok länge en sak för kungen, domkapitlen<br />
<strong>och</strong> den Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>s innersta maktcentrum,<br />
påven <strong>och</strong> hans kuria.<br />
Redan tidigt utvecklades emellertid en maktbalans<br />
mellan lokala val <strong>och</strong> de slutliga beslut som fattades,<br />
alternativt godkändes, av kungen eller påven. Efter<br />
domkapitlens tillkomst under 1200-talet fick den kanoniska<br />
rätten makten över val <strong>och</strong> utnämning. Valen<br />
skedde då i domkapitlen <strong>och</strong> krävde påvens godkännande.<br />
Efter reformationen hette det i 1571 års kyrkoordning<br />
att biskop skulle väljas bland några kandidater<br />
som föreslagits av prästerskapet <strong>och</strong> ”andra, som i saken<br />
något förfarne äro”. Vad detta ursprungligen innebar<br />
är inte helt klart.<br />
Med tiden blev ordningen att de präster som ingick<br />
i ståndsriksdagens prästestånd – under lång tid med<br />
benämningen consistorium regni – förrättade val <strong>och</strong><br />
att kungen utnämnde biskop. I 1686 års kyrkolag, som<br />
var en produkt av enväldet, hette det att det var ”(dom)<br />
kapitlet <strong>och</strong> klerkeriet” som skulle föreslå lämpliga<br />
kandidater. Kungen kunde sedan utse någon av de föreslagna,<br />
men också någon annan.<br />
Ett sekel senare inskränktes detta betydligt till att en<br />
av de tre främsta av de nominerade skulle utses. I ärkebiskopsval<br />
skulle samtliga domkapitel delta i valet.<br />
Krav på lekmannadeltagande i biskopsvalen fördes<br />
fram i kyrkomöte <strong>och</strong> riksdag redan i slutet av<br />
1800-talet <strong>och</strong> i början av 1900-talet, bland annat av<br />
P.P. Waldenström <strong>och</strong> liberalteologins företrädare. En<br />
stark motståndare var ärkebiskop Anton Niklas Sundberg.<br />
Även efter honom bestod dock motståndet <strong>och</strong><br />
inte förrän 1963 beslutade riksdagen om lekmannadeltagande<br />
i biskopsvalen.<br />
Val av förtroendevalda<br />
Ursprungligen var det genom seklen kyrkostämman<br />
som förrättade de lokala kyrkliga valen. Kyrkofullmäktigevalen<br />
kom till i samband med inrättandet av<br />
kyrkofullmäktige genom 1930 års församlingsstyrelselag.<br />
Kyrkofullmäktigevalen ledde till att de politiska<br />
partierna engagerade sig i valarbetet, både genom egna<br />
valsedlar <strong>och</strong> vid valkampanjer.<br />
Valen till stiftens organ skedde fram till 1989 genom<br />
att man på den lokala kyrkliga nivån utsåg ombud i<br />
form av elektorer som sedan valde stiftsfullmäktige.<br />
Fram till millennieskiftet skedde valen på detta sätt.<br />
Också valen till kyrkomötet skedde med hjälp av lokalt<br />
utsedda elektorer.<br />
val av biskop<br />
Val av stiftsbiskop är ett indirekt val som sker i respektive<br />
stift, med undantag för val av ärkebiskop i vilket<br />
också alla övriga domkapitel <strong>och</strong> kyrkostyrelsens ledamöter<br />
deltar.<br />
Före det egentliga valet av biskop ska det hållas ett<br />
nomineringsval (fortfarande ofta kallat provvalet).<br />
Samma personer röstar i både nomineringsval <strong>och</strong> i det<br />
egentliga valet.<br />
Röstberättigade är följande:<br />
• Domkapitlets <strong>och</strong> stiftsstyrelsens ledamöter.<br />
• De som är anställda tills vidare eller minst sex månader<br />
som präster eller diakoner i stiftet eller i någon av<br />
stiftets församlingar.<br />
• Särskilt valda elektorer.<br />
Hur nomineringsvalet praktiskt ska genomföras beslutar<br />
stiftsstyrelsen. Elektorsvalet går till så att det i<br />
varje pastorat väljs lika många elektorer som det finns<br />
anställda präster, diakoner <strong>och</strong> tjänstgörande pastorsadjunkter.<br />
Elektorerna väljs av kyrkofullmäktige eller<br />
om det inte finns kyrkofullmäktige av kyrkorådet (i en<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 135
vaL av BiskoPar <strong>och</strong> FörtroEndEvaLda<br />
pastoratssamfällighet samfällda kyrkofullmäktige). I<br />
Visby stift gäller särskilda regler eftersom biskopen där<br />
utövar tillsyn också över <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet.<br />
Utlandsförsamlingarna är därför representerade.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ansvarsnämnd för biskopar ska<br />
pröva behörigheten för de kandidater som fått minst<br />
fem procent av rösterna i nomineringsvalet. Om möjligt<br />
ska minst fem kandidater bli behörighetsförklarade.<br />
I det slutliga valet får man bara rösta på dem som blivit<br />
behörigförklarade. Valet sker kontraktsvis. I såväl<br />
nomineringsval som det egentliga valet får man bara<br />
rösta på en kandidat.<br />
Ärkebiskopen utses genom val i alla stift. Röstberättigade<br />
vid detta val är följande:<br />
• Ledamöterna i alla domkapitel <strong>och</strong> stiftsstyrelser.<br />
• Präster <strong>och</strong> särskilt valda elektorer i Uppsala stift enligt<br />
samma regler som vid val av stiftsbiskop.<br />
• Kyrkostyrelsens ledamöter.<br />
Rösterna från präster <strong>och</strong> elektorer i Uppsala stift delas<br />
sedan med tio <strong>och</strong> läggs samman med övriga röster.<br />
Den kandidat som får mer än hälften av rösterna är<br />
vald till biskop eller ärkebiskop. Om ingen av kandidaterna<br />
fått mer än hälften av rösterna genomförs en andra<br />
valomgång mellan de båda främsta kandidaterna.<br />
Vid lika röstetal sker lottning.<br />
Kyrkostyrelsen bekräftar valet genom att utfärda ett<br />
bevis om utnämningen. Den läses upp i samband med<br />
vigningsgudstjänsten som sker i Uppsala domkyrka.<br />
NOTERAT<br />
kan bara en präst bli<br />
biskop?<br />
För att väljas till biskop behöver man inte vara präst,<br />
men för vigas till biskop – vilket är en förutsättning<br />
för att utöva detta uppdrag – fordras att man är<br />
prästvigd.<br />
då manfred Björkquist valdes till stockholms stifts<br />
förste biskop var han inte prästvigd. han vigdes<br />
sedan till präst i stillsamma former före biskopsvigningen.<br />
Björkquist är den ende lekman som i modern<br />
tid blivit vald <strong>och</strong> utsedd till biskop.<br />
En kort tid i slutet av 1900-talet var det inte möjligt<br />
att bli vald <strong>och</strong> utsedd om man inte var präst.<br />
val av förtroendevalda<br />
Allmänt om valen<br />
De kyrkliga valen utgör en demokratisk bas för de förtroendevaldas<br />
arbete i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s beslutande,<br />
beredande <strong>och</strong> verkställande organ. Medlemmarna får<br />
därigenom möjlighet att påverka <strong>och</strong> ta ansvar för hur<br />
arbetet i församling, samfälligheter, stift <strong>och</strong> på nationell<br />
nivå ska utformas <strong>och</strong> vilka som ska ges mandatet<br />
att som förtroendevalda bära ett ansvar för detta arbete.<br />
Med förtroendevalda menas i kyrkoordningen ledamöter,<br />
ersättare <strong>och</strong> ordförande i beslutande <strong>och</strong> verkställande<br />
organ, det vill säga kyrkomöte, kyrkostyrelse,<br />
stiftsfullmäktige, stiftsstyrelse, kyrkofullmäktige,<br />
kyrkoråd <strong>och</strong> nämnder (inklusive kyrkonämnd <strong>och</strong><br />
pastoratsnämnd). Förtroendevald i kyrkoordningens<br />
mening är däremot inte kyrkvärdar eller till exempel<br />
ledamöter i ett utskott som inte är reglerat på samma<br />
sätt i kyrkoordningen.<br />
Valen av förtroendevalda bygger alla sedan år 2000<br />
på direkta val, öppna för dem som tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
De går alltså inte i något fall via val av elektorer.<br />
Kyrkostyrelsen har det övergripande ansvaret för alla<br />
direkta val <strong>och</strong> stiftsstyrelsen för alla direkta val inom<br />
stiftet. I varje församling eller samfällighet ska det finnas<br />
en valnämnd som ansvarar för genomförandet av<br />
valet <strong>och</strong> i varje valdistrikt valförrättare. Valförfarandet<br />
kan överklagas hos <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s valprövningsnämnd.<br />
Direkta val av förtroendevalda har hittills skett till<br />
följande organ:<br />
• Kyrkofullmäktige.<br />
• Samfällda kyrkofullmäktige.<br />
• Direktvalt kyrkoråd.<br />
• Stiftsfullmäktige.<br />
• Kyrkomötet.<br />
Som mest har den som deltagit i valet kunnat rösta i<br />
fyra val eftersom det inte samtidigt kunnat ske val av<br />
kyrkofullmäktige <strong>och</strong> direktvalt kyrkoråd i en församling.<br />
Från <strong>och</strong> med 2013 års val utgår valen till samfällda<br />
kyrkofullmäktige <strong>och</strong> direktvalt kyrkoråd. Det<br />
finns möjlighet att personrösta på samma sätt som i de<br />
allmänna valen men i något större utsträckning genom<br />
att tre personröster, inte bara en, får lämnas på varje<br />
valsedel.<br />
Den preliminära rösträkningen görs i vallokalen <strong>och</strong><br />
den slutliga av stiftsstyrelsen.<br />
De direkta valen ska hållas den tredje söndagen i<br />
september vart fjärde år. Genom att det första valet lades<br />
ett år före valen till kommuner, landsting <strong>och</strong> riks-<br />
136 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
dag undvek man kollisioner med dessa val. Nästa val<br />
sker i september 2013 inför mandatperioden 2014–<br />
2017. Man kan rösta före valdagen genom röstning i<br />
röstningslokal (minst en i varje pastorat) <strong>och</strong> genom<br />
brevröstning (som inte ska förväxlas med röstning på<br />
postkontor).<br />
De enda indirekta val av förtroendevalda som förekommer<br />
är då utlandsförsamlingarna väljer två ledamöter<br />
<strong>och</strong> tre ersättare i kyrkomötet.<br />
Nomineringsgrupper <strong>och</strong> partier<br />
De <strong>organisation</strong>er som ryms inom kyrkoordningens<br />
begrepp nomineringsgrupp kan se ut på mycket olika<br />
sätt.<br />
De allmänt verksamma politiska partierna har valt<br />
olika lösningar. Folkpartiet, Kristdemokraterna, Miljöpartiet,<br />
Vänsterpartiet <strong>och</strong> Moderata samlingspartiet<br />
bedriver inget kyrkopolitiskt arbete om än de<br />
i vissa fall kan ge ekonomisk <strong>och</strong> administrativt stöd<br />
till det kyrkopolitiska arbetet. Från moderpartiet fristående<br />
nomineringsgrupper är Fria liberaler i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> (FISK), fram till 2012 Folkpartister i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> (FISK), Vänstern i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (VISK), Miljöpartister<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (MISK), Kristdemokrater<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (KR) 38 respektive Borgerligt alternativ<br />
(BoA) 39 .<br />
Socialdemokraterna (S) <strong>och</strong> Centerpartiet (C) kandiderar<br />
fortfarande som partier under partinamnet.<br />
Detsamma gäller Sverigedemokraterna (SD). Sveriges<br />
Pensionärers Intresseparti (SPI) har i de kyrkliga valen<br />
kandiderat under namnet SPI Seniorpartiet (SPI).<br />
Exempel på nomineringsgrupper som vuxit fram<br />
utan någon relation till ett politiskt parti är Partipolitiskt<br />
obundna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (POSK), Öppen kyrka<br />
– en kyrka för alla (ÖKA) <strong>och</strong> Frimodig kyrka (FK).<br />
Också i valen till stiftsfullmäktige <strong>och</strong> i de lokala valen<br />
ställer i de flesta fall dessa nomineringsgrupper upp.<br />
Inte minst på lokal nivå finns det inte så sällan också<br />
andra nomineringsgrupper <strong>och</strong> samverkan över nomineringsgruppsgränserna.<br />
40<br />
Rösträtt <strong>och</strong> valbarhet<br />
För att ha rösträtt ska man tillhöra <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
vara 16 år <strong>och</strong> vara folkbokförd inom den enhet som<br />
valet gäller. Valbar är man om man har rösträtt, är döpt<br />
<strong>och</strong> har fyllt 18 år.<br />
38 Kristdemokrater i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har beslutat om namnbyte till<br />
Kristdemokrater för en levande kyrka (KR).<br />
39 Borgerligt alternativ (BoA) bildades under 2012.<br />
40 I Visby stift har man en samlingslista, Kyrklig samverkan i Visby<br />
stift (KSV).<br />
vaL av BiskoPar <strong>och</strong> FörtroEndEvaLda<br />
Skillnaden i ålder mellan rösträtt <strong>och</strong> valbarhet motiveras<br />
av att den som väljs till ett uppdrag då detta<br />
uppdrag ska utövas kan komma att omfattas av en lagstiftning<br />
som motiverar att vederbörande är myndig.<br />
I till exempel kyrkoråd, stiftsstyrelse <strong>och</strong> kyrkomöte<br />
har ledamöterna ett personligt juridiskt ansvar för sitt<br />
handlande. Det vanligaste är att ledamöter i dessa organ<br />
väljs bland kyrkofullmäktiges ledamöter.<br />
Valbara även om de inte är döpta är likaså de som<br />
vid stat-kyrkareformen 2000 hade, eller tidigare haft,<br />
ett uppdrag som förtroendevalda i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Är man förtroendevald i ett kyrkoråd eller en nämnd<br />
i en församling <strong>och</strong> flyttar under en mandatperiod kan<br />
man behålla sitt uppdrag perioden ut. Det gäller också<br />
kyrkvärdar även om de inte räknas till kategorin förtroendevalda.<br />
Uppdraget som ledamot i kyrkofullmäktige<br />
kan man däremot inte behålla efter att man flyttat<br />
från församlingen.<br />
Man måste vara folkbokförd inom det stift från vilket<br />
man väljs för att kunna väljas till kyrkomötet. Också<br />
i detta fall får man behålla uppdraget om man flyttar<br />
under mandatperioden.<br />
Alla är inte valbara till alla poster. Följande inskränkningar<br />
finns:<br />
En biskop är inte valbar till uppdrag som förtroendevald<br />
på någon av de tre nivåerna.<br />
Den som är anställd <strong>och</strong> har en ledande ställning<br />
bland de anställda på den nivå valet gäller är heller inte<br />
valbar.<br />
Kyrkoherden, liksom den som utsetts att ersätta kyrkoherden<br />
som ledamot i ett församlingskyrkoråd, är<br />
inte valbar till uppdrag i den församlingen. Samma gäller<br />
i en samfällighet den kyrkoherde som är ledamot<br />
i samfällighetens kyrkonämnd eller, om det gäller en<br />
flerpastoratssamfällighet, ersätter kyrkoherden där.<br />
Kyrkoherden kan inte heller väljas till ordförande i<br />
kyrkoråd <strong>och</strong> kyrkonämnd.<br />
Domprosten är inte valbar till uppdrag som förtroendevald<br />
på stiftsnivå.<br />
Den som är kyrkligt anställd för mer än 20 procent<br />
av heltid är inte valbar till styrelseorgan på den nivå där<br />
man är anställd, men väl till kyrkofullmäktige.<br />
I ett utskott, utsett av till exempel stiftsstyrelsen eller<br />
kyrkorådet, finns inga krav i fråga om valbarhet. Man<br />
kan i ett utskott, kanske för att man vill knyta ett visst<br />
slag av expertis till sig, välja in personer som inte tillhör<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, liksom en utskottsledamot kan vara<br />
bosatt i ett annat stift eller en annan församling. Om<br />
det är lämpligt är förstås en annan fråga.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 137
vaL av BiskoPar <strong>och</strong> FörtroEndEvaLda<br />
FÖRDJUPNING<br />
diskussionen om de kyrkliga valen<br />
De politiska partiernas roll<br />
1900-talet präglades av en revolutionerande utveckling<br />
beträffande de förtroendevaldas roll i svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
visst hade förtroendevalda personer sedan länge en<br />
stark ställning, men det nya ansvar som växte fram under<br />
1900-talet kom till uttryck i ett allt starkare ansvarstagande<br />
för gudstjänstlivet, deltagande i det dagliga<br />
församlingsarbetet <strong>och</strong>, inte minst, en vidgad besluts<strong>organisation</strong><br />
på alla kyrkliga nivåer.<br />
Parallellt har de politiska partiernas engagemang ökat,<br />
främst genom inrättandet av de allmänna kyrkliga valen<br />
på 1930-talet som ersatte de gamla oorganiserade sockenstämmorna.<br />
det skedde trots varningssignaler från<br />
både ärkebiskop <strong>och</strong> biskopsmöte som snarare föredrog<br />
en folkrörelseliknande modell framför den myndighetspräglade<br />
ordningen med kyrkofullmäktige. det fanns en<br />
oro för politiserade val <strong>och</strong> risken för att svenska <strong>kyrkan</strong>s<br />
identitet inte skulle kunna hävdas i ett politiskt <strong>och</strong> myndighetspräglat<br />
sammanhang.<br />
till att börja med handlade det om flera av de etablerade<br />
riksdagspartierna. Efter några decennier kom också<br />
nya partibildningar, ofta kallade opolitiska, i de kyrkliga<br />
valen. detta begrepp byttes så småningom ut mot ”partipolitiskt<br />
obundna” <strong>och</strong> partier blev ”nomineringsgrupper”.<br />
diskussionen om de politiska partiernas roll är inte<br />
oförståelig. de har inte bildats för den roll de har i kyrkopolitiken.<br />
de har bildats på en ideologisk grund som<br />
främst är relevant i kommun-, landstings- <strong>och</strong> riksdagspolitiken.<br />
därmed inte sagt att ideologierna saknar en roll<br />
i kyrkopolitiken – bara att en stor del av de frågor som<br />
behandlas där inte helt <strong>och</strong> hållet kan behandlas utifrån<br />
samma ideologiska grundvalar som allmänpolitiken.<br />
För de politiska partiernas deltagande talar – särskilt<br />
för en del av dem som har en kyrko<strong>organisation</strong> med<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s öppenhet som folkkyrka som övergripande<br />
mål – att partierna kan erbjuda en <strong>organisation</strong><br />
som ger möjlighet till ett brett deltagande <strong>och</strong> att<br />
därmed den representativa demokratin får en annan<br />
slags stabilitet än i ”obundna” nomineringsgrupper. i det<br />
sammanhanget ställs också ofta frågan hur alternativet<br />
till partiernas deltagande ser ut.<br />
En kärnfråga i hela diskussionen om partier, nomineringsgrupper<br />
<strong>och</strong> kyrkliga val är var de förtroendevalda<br />
har sin lojalitet. Är de i första hand lojala mot svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> så uppfattas partiernas roll annorlunda än om<br />
partilojaliteten sätts i främsta rummet. delvis handlar<br />
detta också om formella <strong>och</strong> informella gruppbeslut kontra<br />
den enskilde ledamotens reella frihet.<br />
att de förtroendevalda grundar sitt arbete på den<br />
kallelse som dopet ger – det vill säga att det vägledande<br />
för dem är evangeliet <strong>och</strong> hänsynen till kristi kyrka – kan<br />
<strong>och</strong> bör vara en viktig fråga för både dem som kandiderar<br />
<strong>och</strong> dem som röstar. ”det handlar om att tjäna – inte<br />
härska”, för att låna ett uttryck av biskop thomas söderberg<br />
i Folklig förankring - demokrati i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
En annan kärnfråga handlar om det ansvar man har<br />
som förtroendevald. som kyrkoråds- eller kyrkonämndsledamot,<br />
alltså ledamot i församlingens eller samfällighetens<br />
styrelse, har man ett personligt juridiskt ansvar.<br />
man är skyldig att försäkra sig om att det funnits ett<br />
tillräckligt underlag för besluten. när det kommer till en<br />
rättslig prövning kan man inte hänvisa till att man följt<br />
sitt partis eller sin nomineringsgrupps beslut.<br />
Direkta eller indirekta val?<br />
Frågan om direkta eller indirekta kyrkliga val har diskuterats<br />
under många år.<br />
det oftast framförda argumentet för direkta val är att<br />
de framhålls som mer demokratiska. de tidigare valen<br />
till kyrkomötet via elektorer ledde på grund av bland<br />
annat församlingsstrukturen till överrepresentation för<br />
de många små pastoraten. För de direkta valen har också<br />
framhållits att kandidaterna kan göras mer kända för dem<br />
som tillhör svenska <strong>kyrkan</strong>.<br />
Ett skäl som framförs för indirekta val är att de skapar<br />
ett samband mellan de olika kyrkliga nivåerna. det är<br />
församlingarnas behov som ska styra många av besluten<br />
på nivåerna ovanför i den kyrkliga hierarkin. med ett lågt<br />
valdeltagande i direkta val finns också möjligheter för<br />
extrema grupperingar, som kan mobilisera i stort sett alla<br />
sina anhängare, att bli invalda i de kyrkliga beslutsorganen.<br />
En inte ovanlig uppfattning är att direkta val till kyrkofullmäktige<br />
bör tillämpas, men att indirekta val enbart<br />
ska ske till stiftsfullmäktige <strong>och</strong> kyrkomöte. de olika nivåerna<br />
bör, med församlingen som grundläggande enhet,<br />
arbeta enligt samstämmiga principer, om än anpassade<br />
till förutsättningarna i varje stift, ort <strong>och</strong> församling. För<br />
stiften <strong>och</strong> den nationella nivån handlar det dessutom om<br />
att tjäna församlingarna, i det ena fallet direkt <strong>och</strong> i det<br />
andra ofta indirekt, via just stiften. det fordrar ett samspel<br />
mellan de olika nivåerna, beträffande de förtroendevalda<br />
organen dessutom ett starkare sådant än i dag. det<br />
talar för indirekta val till stiftsfullmäktige.<br />
det är också viktigt att kyrkomötet är ett utflöde<br />
av församlingar <strong>och</strong> stift. de båda pastorala områdena<br />
församling <strong>och</strong> stift bör, med den samlade erfarenhet<br />
som finns där, ha en fast <strong>och</strong> etablerad relation till kyrkomötet.<br />
detta förminskar inte utan ökar kyrkomötets<br />
förutsättningar att besluta <strong>och</strong> uttala sig för hela trossamfundet<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s räkning.<br />
trossamfundet svenska <strong>kyrkan</strong> är mer än summan av<br />
församlingar <strong>och</strong> stift, liksom stiftet är mer än summan<br />
av församlingarna.<br />
138 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Valdeltagandet i de kyrkliga valen<br />
det första kyrkofullmäktigevalet över hela landet hölls<br />
1931 med ett deltagande på 21,9 procent, egentligen ett<br />
ganska bra resultat eftersom deltagandet i valen i de<br />
”vanliga” kommunalvalen vid samma tid inte var högre än<br />
dryga 50 procent.<br />
det högsta deltagandet inträffade 1934, då 23,9<br />
procent av de röstberättigade deltog. redan året därpå<br />
började nedgången. därefter har den långsiktiga trenden<br />
fortsatt att vara nedåtgående även om det skedde en<br />
viss uppgång i samband med de ändrade stat-kyrkarelationerna.<br />
valdeltagandet vid de senaste kyrkovalen har varit<br />
12 procent 2005 <strong>och</strong> 11,8 procent 2009. det lägsta<br />
valdeltagandet hittills inträffade 1991 <strong>och</strong> 1997 med 10,2<br />
procent.<br />
Under lång tid var det till övervägande del de traditionella<br />
politiska partierna som ställde upp vid de kyrkliga<br />
valen, alltså samma partier som vid valen till riksdag,<br />
landsting <strong>och</strong> stads- eller kommunfullmäktige. det<br />
skedde ibland genom så kallade enhetslistor, där man<br />
förhandlat fram mandatfördelningen mellan partierna –<br />
vaL av BiskoPar <strong>och</strong> FörtroEndEvaLda<br />
ofta med hjälp av utfallet i kommunalvalen. väljarna fick<br />
då inget verkligt val, mer än genom de möjligheter att<br />
stryka kandidater <strong>och</strong> personrösta som funnits i olika<br />
former genom åren. relativt vanligt förekommande var<br />
också, särskilt för de borgerliga partierna, samlingslistor<br />
med kandidater från flera borgerliga partier.<br />
det låga valdeltagandet är givetvis inte bra för svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>. Ju lägre valdeltagande, desto sämre legitimitet<br />
för de valda organen.<br />
risken är stor att valdeltagandet sänks ytterligare. den<br />
kyrkliga valmanskåren tenderar att föryngras. de äldre<br />
väljarna, som har ett relativt stort valdeltagande, avlider.<br />
i stället kommer en ny generation väljare i yngre åldrar.<br />
de har ett jämfört med de äldsta lägre valdeltagande.<br />
För ett ytterligare minskat valdeltagande talar sannolikt<br />
också ett minskat deltagande i gudstjänster <strong>och</strong><br />
andra delar av församlingslivet.<br />
Å andra sidan: man bör kunna förutsätta att ett tydligare<br />
personligt ställningstagande för att höra till svenska<br />
<strong>kyrkan</strong> också borde kunna leda till ett ökat ansvarstagande<br />
<strong>och</strong> en större motivation att delta i de kyrkliga valen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 139
140 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: josefin casteryd/ikon
kapitEl 12<br />
Fristående <strong>organisation</strong>er i<br />
svenska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
En historisk bakgrund<br />
De allra äldsta<br />
Samfundet Pro Fide et Christianismo, eller Pro Fide<br />
som det kallas i dagligt tal, grundades redan 1771. Därigenom<br />
är det Sveriges äldsta ännu existerande kristna<br />
<strong>organisation</strong>. Man riktade in sitt arbete på bland annat<br />
utbredningen av kristen tro, men gjorde också stora insatser<br />
inom folkundervisningen <strong>och</strong> arbetet bland samerna<br />
Lunds Missionssällskap (LMS), är Sveriges äldsta<br />
missionssällskap, bildat 1845. Liksom Pro fide är LMS<br />
fortsatt verksamt om än med förändrade uppgifter.<br />
De inomkyrkliga väckelserörelserna<br />
Henrik Schartau (1757–1825) studerade i Lund <strong>och</strong><br />
var sedan under större delen av sitt liv verksam som<br />
präst där som komminister i Lunds domkyrka, kyrkoherde<br />
i Bjällerups <strong>och</strong> Stora Råby församlingar <strong>och</strong><br />
kontraktsprost. Hans predikningar var välkända <strong>och</strong><br />
uppskattade. Uppslutningen från universitetets lärare<br />
<strong>och</strong> studenter var stor. Det han sade spreds i framför<br />
allt Skåne <strong>och</strong> på Västkusten.<br />
Han gav inte själv ut sina predikningar, vilket inte<br />
hindrar att de både getts ut <strong>och</strong> spridits genom andras<br />
försorg, bland annat J.H. Thomander. Schartau betonade<br />
starkt Ordet, nådens ordning (från kallelse till<br />
förnyelse via upplysning, omvändelse, pånyttfödelse<br />
<strong>och</strong> rättfärdiggörelse), sakramenten <strong>och</strong> ämbetet, men<br />
mindre liturgin. Många präster drogs till schartauanismen<br />
eller, som den ibland benämns, den västsvenska<br />
kristendomstypen. Schartauanismens starka bundenhet<br />
till <strong>kyrkan</strong>s traditionella ordningar <strong>och</strong> ämbete gav<br />
prästen en stark ställning i förhållande till lekmännen.<br />
Schartauanismen hör närmast till den gammalkyrkliga<br />
fromhetstraditionen.<br />
I norr utvecklades den pietistiska laestadianismen<br />
med Lars Levi Laestadius (1800–61) som inspiratör.<br />
Laestadius var präst, botaniker <strong>och</strong> nykterhetsförespråkare.<br />
För den som ville komma till tro fanns bara<br />
en väg att gå enligt Laestadius <strong>och</strong> som fortfarande<br />
hävdas av hans lärjungar: väckelse, ånger <strong>och</strong> pånyttfödelse.<br />
Ett kännetecken för laestadianismen är uppfattningen<br />
att man, om väckelsen verkligen skett på<br />
allvar, bör kunna ange exakt tid för sin omvändelse.<br />
Laestadianismen har offentlig bikt, följd av församlingens<br />
avlösning, som ett viktigt inslag, liksom extasen,<br />
liikutuksia, som ett religiöst uttrycksmedel. Lekmannapredikanten<br />
Johan Raattamaa (1811–99) från<br />
Karesuando bidrog till kraften i laestadianismens utbredning.<br />
Ytterligare en inomkyrklig 1800-talsväckelse med<br />
pietistisk karaktär var Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen<br />
(EFS), bildad 1856. I EFS, som också drog till sig<br />
herrnhutare, hittade den svenska nyevangelismen sin<br />
plats. Man utvecklade både en inhemsk missionsverksamhet<br />
<strong>och</strong> ett eget utbildningsarbete. Redan 1861 inledde<br />
man utlandsmission.<br />
Den ledande gestalten i EFS blev Carl Olof Rose nius<br />
(1816–68) som ibland beskrivs som Sveriges genom<br />
tiderna mest inflytelserike lekman <strong>och</strong> har gett namn<br />
åt den rosenianska väckelsen. Hans bakgrund var det<br />
norrländska läseriet. Han reste flitigt i Sverige, predikade,<br />
skrev böcker (som kommit ut i mycket stora<br />
upplagor), gav ut tidningar <strong>och</strong> var verksam inte bara<br />
i EFS. Han var en av initiativtagarna till Ersta diakonisällskap.<br />
I en mer formell mening var Hans Jacob Lundborg<br />
(1825–67) Evangeliska Fosterlands-Stiftelsens (EFS)<br />
ledare. Han var präst, verksam främst i Dalarna <strong>och</strong><br />
Bergslagen. I Sveriges kyrko<strong>historia</strong>, del 7 beskriver<br />
Oloph Bexell hans motiv för en inomkyrklig väckelserörelse<br />
så att ”den kristendom som fanns i landet fann<br />
Lundborg vara ’falsk’; det fanns få troende i den etablerade<br />
<strong>kyrkan</strong>, men millioner döpta hedningar som rusade<br />
mot det eviga fördärvet.”<br />
Centrala teologiska begrepp i EFS var <strong>och</strong> är fortfarande<br />
rättfärdiggörelse genom tron, den objektiva<br />
försoningsläran (alltså frågan om hur försoningen mel-<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 141
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
lan Gud <strong>och</strong> människor sker <strong>och</strong> hur Kristi lidande <strong>och</strong><br />
död påverkar denna relation) <strong>och</strong> den personliga omvändelsen.<br />
EFS lyfter som viktiga punkter i sitt arbete<br />
fram att man vill stödja enskilda personers kristna tro,<br />
inspirera till bibelläsning <strong>och</strong> samtal om tron. Evangeliska<br />
Fosterlands-Stiftelsen (EFS) betonar också det<br />
personliga engagemanget för inhemsk <strong>och</strong> internationell<br />
mission, liksom alla kristnas (<strong>och</strong> alltså inte bara<br />
prästens) ansvar för <strong>kyrkan</strong>s uppdrag. Rörelsen präglas<br />
också av lekmannaaktivitet <strong>och</strong> en förenings<strong>organisation</strong>.<br />
1911 splittrades EFS. En ny <strong>organisation</strong>, Missionssällskapet<br />
Bibeltrogna Vänner (BV), bildades efter att<br />
ett antal medlemmar uteslutits ur EFS. Orsaken till<br />
konflikten var att Bibeltrogna Vänner ansåg att EFS<br />
inte tillräckligt starkt gick emot de teologiska strömningar<br />
som fanns i såväl den historisk-kritiska bibelforskningen<br />
som hos liberalteologin.<br />
100 år av kyrkligt <strong>organisation</strong>sbildande<br />
De första diakoniinstitutionerna grundades i mitten av<br />
1800-talet.<br />
Ersta diakoni grundades 1851 under medverkan<br />
av flera framträdande kyrkliga personer, bland annat<br />
den mångkunnige Peter Fjellstedt <strong>och</strong> C.O. Rosenius.<br />
Sama riter hemmet i Uppsala grundades 1882. I båda<br />
fallen fanns det starka kvinnor i ledningen som föreståndare,<br />
på Ersta Marie Cederschiöld <strong>och</strong> vid Samariterhemmet<br />
Ebba Boström. Från både Ersta <strong>och</strong> Samariterhemmet<br />
skickade man ut diakonissor i ett utsatt<br />
men uppskattat arbete. Därpå följde bland de diakonutbildande<br />
institutionerna Stora Sköndal i Gävle 1898<br />
<strong>och</strong> till Stockholm 1905, Vårsta i Härnösand 1912<br />
samt Bräcke i Göteborg 1923.<br />
För diakoniinstitutionerna kom 1900-talet att medföra<br />
en genomgripande utveckling. Per Eckerdal delar<br />
i boken Diakoni - tolkning, historik, praktik in deras<br />
<strong>historia</strong> i tre epoker: Filantropi, en barmhärtighetsdriven<br />
hjälpverksamhet, från 1850-talet till 1930-talet,<br />
anpassning till folkhemmet <strong>och</strong> dess uppbyggnad från<br />
1930-talet till 1980-talet <strong>och</strong> ett mer marknadsinriktat<br />
arbete från 1990-talet, om än i kristen idéburen form.<br />
För Bräcke har detta inneburit en resa från anstalt via<br />
institution till företag, konstaterar den tidigare Bräckedirektorn<br />
Per Eckerdal.<br />
I slutet av 1800-talet <strong>och</strong> under 1900-talet skedde<br />
en explosion i fråga om inomkyrkliga <strong>organisation</strong>er.<br />
De kom att förändra arbetet inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> avsevärt,<br />
inte minst genom att de stod för ett omfattande<br />
frivilligt <strong>och</strong> ideellt arbete.<br />
Detta är några av de <strong>organisation</strong>er som bildades<br />
under 1900-talets fem första decennier:<br />
• Kyrkosångens vänner kom till på flera håll under slutet<br />
av 1800-talet.<br />
• Kyrkliga gymnasiströrelsen kom till precis vid sekelskiftet.<br />
• Som en av de första <strong>organisation</strong>erna inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> med en viss facklig inriktning bildades Allmänna<br />
<strong>Svenska</strong> Prästföreningen (ASP) 1903.<br />
• <strong>Svenska</strong> Kyrkans Diakonistyrelses Bokförlag<br />
(SKDB) bildades 1910.<br />
• 1918 bildades Kyrkobröderna.<br />
• Sveriges Kyrkliga Studieförbund (SKS) bildades<br />
1930.<br />
• Riksförbundet Kyrkans Ungdom <strong>och</strong> Ansgarsförbundet<br />
bildades 1943 respektive 1946.<br />
• <strong>Svenska</strong> Pastoratens Riksförbund grundades 1945.<br />
• 1947 bildades Sveriges kyrkliga kvinnoråd.<br />
inomkyrkliga<br />
fromhetstraditioner<br />
Väckelserörelser, gammalkyrklighet <strong>och</strong><br />
lågkyrklighet<br />
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS) är den största<br />
av de lågkyrkliga rörelserna inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Den bygger organisatoriskt på frihet (man är inte underställd<br />
kyrkliga organ) <strong>och</strong> anslutning (medlemmarna<br />
tillhör ofta <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>). EFS utgick från den<br />
rosenianska väckelsen <strong>och</strong> utvecklades i form av både<br />
en inhemsk mission <strong>och</strong> mission utomlands.<br />
De lokala missionsföreningarna inom EFS fungerar<br />
på olika sätt <strong>och</strong> med rätt att utforma arbetet efter lokala<br />
förhållanden.<br />
Sedan 50 år har samverkan utvecklats från samtal<br />
via ett ökat samarbete till 1989 års avtal där <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> fullt ut erkände EFS arbete som en del av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s arbete <strong>och</strong> EFS bekräftade sin samhörighet<br />
med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. EFS-pastorerna prästvigs, dock<br />
utan att denna vigning ger en omedelbar rätt att inneha<br />
en prästtjänst i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. På flera håll finns samarbetskyrkor<br />
mellan EFS <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> lokalt.<br />
Inom denna långsiktiga trend kan samarbetet med<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> EFS skifta från tid till annan av flera<br />
skäl, teologiska, ekonomiska <strong>och</strong> organisatoriska.<br />
EFS-kansliet finns i Uppsala, liksom Johannelunds<br />
teologiska institut, med utbildning av pastorer, präster<br />
<strong>och</strong> missionärer. Antalet medlemmar är cirka 16 000,<br />
normalt anslutna till de cirka 400 missionsföreningarna.<br />
EFS bedriver också folkhögskoleverksamhet.<br />
Evangelisk Luthersk Mission-Bibeltrogna Vänner<br />
(ELM-BV) tillhör, liksom EFS, den <strong>organisation</strong> de<br />
142 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
lämnade 1911, den evangelisk-lutherska lågkyrkligheten.<br />
2005 bytte man till det nuvarande namnet. ELM-BV<br />
betonar i sina stadgar att man ser Bibeln som ”Guds<br />
ofelbara ord med oinskränkt auktoritet”. Länge har<br />
man deklarerat att man är en inomkyrklig väckelserörelse,<br />
men under senare år har kritiken mot <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> skärpts ytterligare, inte minst då kyrkomötet<br />
beslutade att säga ja till äktenskap <strong>och</strong> vigsel mellan<br />
personer av samma kön.<br />
ELM-BV bedriver mission i flera länder. Det finns<br />
likheter med EFS, men skillnaderna är stora, främst genom<br />
den bibelteologiskt fundamentalistiska linje som<br />
ELM-BV följer.<br />
Östra Smålands Missionsförening (ursprungligen<br />
Nordöstra, därav smeknamnet »nordöstringarna»)<br />
bildades redan 1863 <strong>och</strong> fick sitt nuvarande namn<br />
1875. Också denna rörelse hör till den inomkyrkliga<br />
lågkyrkligheten. Man står nära ELM-BV, men upprätthåller<br />
också på många platser kontakt med <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s församlingar. Medlemskap finns inte, men<br />
sympatisörer.<br />
Gammalkyrklig <strong>och</strong> kyrkokritisk fromhet finns<br />
inom Kyrkliga Förbundet för evangelisk-luthersk tro<br />
(bildat 1923). Enligt sina stadgar ska förbundet ”inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> arbeta för bevarande <strong>och</strong> främjande<br />
av biblisk kristendom enligt vår från fäderna mottagna<br />
evangelisk-lutherska tro samt för bevarande <strong>och</strong> stärkande<br />
av vår svenska kyrka i denna anda gentemot<br />
oberättigade <strong>och</strong> mot denna anda stridande inflytelser<br />
<strong>och</strong> övergrepp”.<br />
Evangeliska Brödraförsamlingen, Herrnhutarna<br />
spelade då de kom till Sverige på 1700-talet en viktig<br />
roll för pietismens utveckling. Herrnhutarna har haft<br />
<strong>och</strong> har fortfarande en ljusare <strong>och</strong> mindre lagisk hållning<br />
än vissa andra delar av pietismen. I dag har man<br />
en mycket begränsad verksamhet i Sverige. Arbetet bedrivs<br />
i kontakt med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Laestadianismen är alltjämt en pietistiskt färgad<br />
fromhetsriktning men med en strängare <strong>och</strong> mer asketiskt<br />
präglad syn än merparten pietistiska rörelser. I<br />
Sverige finns cirka 20 000 laestadianer, vilket kan jämföras<br />
med det mer än tiodubbla i Finland.<br />
Det finns tre laestadianska riktningar: gammallaestadianerna<br />
som är störst, östlaestadianerna som främst<br />
finns i Tornedalen <strong>och</strong> Österbotten <strong>och</strong> väst laestadianer<br />
na. Östlaestadianerna har en mindre sträng hållning<br />
än västlaestadianerna. De senare har också en fastare<br />
<strong>organisation</strong>.<br />
I kritik mot den teologiska utvecklingen i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> har de svenska laestadianerna numera både<br />
egen sakramentsförvaltning <strong>och</strong> egen konfirmation.<br />
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
Alla riktningarna är spridda över världen, främst i Europa<br />
<strong>och</strong> Nordamerika. Gammallaestadianerna finns i<br />
närmare 20 länder.<br />
Oasrörelsen inledde sitt arbete i början av 1980- talet<br />
<strong>och</strong> fick sitt nuvarande namn 1989. Rörelsen tillhör<br />
den evangelikalt inriktade kyrklighet som står för begrepp<br />
som enskild omvändelse, frälsning <strong>och</strong> kristen<br />
livsföring. Ofta, men inte alltid, finns en koppling mellan<br />
en evangelikal inriktning <strong>och</strong> en karismatisk framtoning.<br />
Oasrörelsen verkar inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, men är<br />
öppen också mot andra samfund. Man betecknar sig<br />
som »en fristående karismatisk rörelse, som vill främja<br />
en sund andlig förnyelse». Rörelsen arbetar genom inspirationsdagar,<br />
konferenser <strong>och</strong> möten. Verksamheten,<br />
som finansieras genom frivilliga gåvor <strong>och</strong> arvoden<br />
för tjänster, har inte medlemmar utan sympatisörer.<br />
En annan liknande rörelse med tonvikt på en evangelikalt<br />
inspirerad andlig förnyelse är New Wine, numera<br />
New Wine Kairos efter en sammanslagning med<br />
Kairos missionsinstitut (bildat 1996) med förankring<br />
i S:ta Clara kyrka i Stockholm. New Wine startade<br />
inom den anglikanska <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> kom till Sverige på<br />
1990-talet.<br />
Föreningen S:ta Clara kyrkas vänner (bildad 1993<br />
<strong>och</strong> medlem i EFS sedan 1997) är en evangelikalt <strong>och</strong><br />
karismatiskt inspirerad förening som samarbetar med<br />
Stockholms domkyrkoförsamling. Föreningen dispone<br />
rar S:ta Clara kyrka <strong>och</strong> bedriver en omfattande<br />
verksamhet, både i fråga om gudstjänstliv <strong>och</strong> diakonalt<br />
arbete.<br />
Högkyrklighet<br />
Högkyrkligheten har funnit flera olika former. Den har<br />
funnits som en akademiskt grundad ”lundensisk högkyrklighet”<br />
under det sena 1800-talet <strong>och</strong> det tidiga<br />
1900-talet.<br />
Högkyrkligheten har också funnits i helt andra organisatoriska<br />
former. Ett tidigt organisatoriskt exempel<br />
är Societas Sanctae Birgittae (SSB), bildat 1920.<br />
En viktig händelse för den moderna högkyrkligheten<br />
var Gunnar Rosendals bok Kyrklig förnyelse som<br />
kom ut 1935. Bokens namn kom sedan igen i den högkyrkliga<br />
<strong>organisation</strong> som bildades 1959 med namnet<br />
arbetsgemenskapen Kyrklig Förnyelse (aKF). aKF beskriver<br />
sig som en idérörelse <strong>och</strong> arbetsgemenkap för<br />
”förnyelse <strong>och</strong> fördjupning av bekännelsen, sakramenten,<br />
ämbetet <strong>och</strong> liturgin inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>”.<br />
I Kristianstad grundade Gunnar Rosendal 1950 stiftelsen<br />
Gratia Dei. Det arkitektoniskt intressanta kapellet<br />
med Ljusets hall invigdes 1952. Dessutom finns<br />
gäst- <strong>och</strong> studenthem. Den församlingsgemenskap,<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 143
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
Johanneskoinonian, som är verksam vid Gratia Dei är<br />
knuten till Missionsprovinsen. 41<br />
Till högkyrkligheten kan man också räkna S:t Laurentii<br />
kyrka i Lund (stiftelsen bildad 1949, nuvarande<br />
kyrka invigd 1961) <strong>och</strong> S:t Ansgars kyrka i Uppsala<br />
(stiftelsen bildad 1938, nuvarande kyrka invigd 1970),<br />
båda med en inriktning på studenter <strong>och</strong> anknutna till<br />
studentbostadsstiftelser men också med andra besökare.<br />
Andra <strong>organisation</strong>er<br />
Hjelmserydsstiftelsen bildades 1947. Stiftelsen bedriver<br />
sin verksamhet i Hjelmseryds gamla kyrka från<br />
1100-talet, återuppbyggd på 1930-talet, <strong>och</strong> den gamla<br />
prästgården.<br />
<strong>Svenska</strong> Kyrkans Fria Synod bildades 1983 <strong>och</strong> är<br />
bara till dels förankrad i högkyrkligheten, men har<br />
också medlemmar med en gammalkyrklig <strong>och</strong> lågkyrklig<br />
hemhörighet. Synoden bildades i protest mot 1982<br />
års kyrkomötesreform, men motsätter sig också kvinnor<br />
som präster.<br />
Kyrklig samling kring Bibeln <strong>och</strong> bekännelsen bildades<br />
1958 som ett samarbetsråd för olika kyrkliga<br />
riktningar som tog avstånd från beslutet att öppna<br />
prästämbetet för kvinnor. Medlemmarna kommer från<br />
högkyrklighet, lågkyrklighet <strong>och</strong> gammalkyrklighet.<br />
Med inriktning på bön, bibeltolkning <strong>och</strong> mission<br />
finns kursgården Lärjungagården i Torestorp på Västkusten.<br />
Inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har det också vuxit fram ett<br />
begränsat ordensliv, några av dem tydligt högkyrkliga,<br />
men andra med en annan inriktning. Några kommuniteter<br />
lever ett klosterliknande liv med betoning av sin<br />
hemhörighet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Exempel på detta är<br />
Helgeandssystrarna i Alsike i närheten av Märsta <strong>och</strong><br />
Mariadöttrarna i Vallby nära Enköping. Östanbäcks<br />
kloster i närheten av Sala är ett blandat katolskt <strong>och</strong><br />
evangelisk-lutherskt kloster.<br />
Det finns också lekmannaordnar, ofta i form av bönegemenskaper<br />
bland människor som inte lever i kloster.<br />
Bland ordnar inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> eller i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s tradition finns Den heliga killans bönegemen-<br />
41 Missionsprovinsen bildades 2003 med motiveringen att <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> lämnat en sann evangelisk-luthersk lära, grundad på Bibeln.<br />
Man motsätter sig bland annat att prästämbetet är öppet för kvinnor<br />
<strong>och</strong> äktenskap mellan samkönade par. Då såg man sig som en inomkyrklig<br />
rörelse, något som inte gäller efter 2005 då Missionsprovinsen<br />
vigde sin förste biskop. Församlingsgemenskaperna i provinsen<br />
kallas gudstjänstgemenskaper eller koinonior. Det finns ett tiotal<br />
sådana. Högsta beslutande organ i Missionsprovinsen är ett provinskonvent<br />
<strong>och</strong> styrelsen benämns missionsråd. Provinsen leds av<br />
en missionsbiskop <strong>och</strong> tre biträdande biskopar.<br />
skap i Gärsnäs <strong>och</strong> Franciskus Tredje Orden (FTO) i<br />
Knivsta.<br />
övergripande kyrkliga<br />
<strong>organisation</strong>er<br />
Samfundet Pro Fide et Christianismo, Pro Fide, Sveriges<br />
äldsta ännu existerande kristna <strong>organisation</strong>, lever<br />
vidare <strong>och</strong> ger stöd till utgivning av kristen litteratur<br />
<strong>och</strong> utdelande av stipendier.<br />
Lunds Missionssällskap (LMS), det äldsta missionssällskapet,<br />
prioriterar i dag stöd till missionsvetenskap,<br />
utbildning av ungdomar som vill arbeta i den internationella<br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> stöd för religionsdialog.<br />
Riksförbundet Kristen Fostran (RKF) härrör från<br />
<strong>Svenska</strong> Folkskolans Vänner, bildat 1882. RKF arbetar<br />
för att främja miljöer ”på en kristen värdegrund, i hem,<br />
skola, församling <strong>och</strong> samhälle”, liksom för barns <strong>och</strong><br />
ungdomars kristna fostran.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lekmannaförbund (en gång i tiden<br />
Kyrkobröderna) är ett av de organiserade uttrycken<br />
för lekmannaengagemang <strong>och</strong> frivilligt arbete i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. Lekmannaförbundet bildades 1918 med<br />
inspiration hämtad från såväl ungkyrkorörelsen som<br />
det kyrkliga lekmannaarbetet i Stockholm. Lekmannaförbundet<br />
har cirka 300 lokalavdelningar – ofta med<br />
namnet lekmanna- eller församlingskårer – <strong>och</strong> 10 000<br />
medlemmar. Man samlas regelbundet till stifts- <strong>och</strong><br />
rikskonvent.<br />
Sjömans<strong>kyrkan</strong> i Sverige omfattar sjömanskyrkor<br />
i Stockholm, Gävle, Helsingborg, Holmsund, Malmö<br />
<strong>och</strong> Norrköping. Sjömans<strong>kyrkan</strong> i Bohuslän har verksamhet<br />
i Halmstad, Göteborg <strong>och</strong> Uddevalla.<br />
Till de yngre <strong>organisation</strong>erna hör Ideellt forum i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Forumet bildades 2005. Bakom det<br />
står ett 20-tal huvudmän, inkluderande en majoritet av<br />
stiften, ett antal anslutna församlingar <strong>och</strong> ett nätverk<br />
med 700 personer.<br />
Syftet med Ideellt forum är att stödja <strong>och</strong> utveckla<br />
delaktighet <strong>och</strong> idealitet i det lokala församlingslivet.<br />
Forumet vill vara en mötesplats för erfarenhetsutbyte,<br />
insamling, utveckling <strong>och</strong> spridning av kunskaper, opinionsbildning<br />
<strong>och</strong> inspiration. Detta sker bland annat<br />
genom kurser, seminarier, utgivning av material <strong>och</strong><br />
Ideellt forums årliga idédagar.<br />
144 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
diakoni<strong>organisation</strong>er<br />
I <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, men organisatoriskt fristående, finns<br />
flera diakoniinstitutioner <strong>och</strong> diakoni<strong>organisation</strong>er.<br />
Många av dem är mycket stora både i fråga om ekonomi<br />
<strong>och</strong> i antal anställda. De bedriver en kvalificerad<br />
verksamhet inom vård <strong>och</strong> omsorg. På flera områden<br />
finns avancerad specialistkompetens. Verksamheten är<br />
idéburen <strong>och</strong> syftet är inte att den ska vara vinstgivande<br />
(non profit).<br />
Flera av diakoni<strong>organisation</strong>erna har tidigare bedrivit<br />
diakonutbildning. Denna har koncentrerats till tre<br />
platser. Utbildningen i Stockholm <strong>och</strong> Göteborg sker<br />
nu inom Ersta Sköndal högskola i vilken också Stiftelsen<br />
Bräcke Diakonigård (Bräcke Diakoni) ingår. Därutöver<br />
finns diakonutbildning i Härnösand vid Vårsta<br />
diakonigård. Utbildningen vid Samariterhemmet har<br />
avvecklats, vilket var ett starkt traditionsbrott – de första<br />
”systerutbildningarna” inleddes under 1890-talet.<br />
Ersta diakonisällskap (Ersta diakoni) i Stockholm<br />
(grundat 1851, flyttade till Ersta 1863) är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
största enskilda arbetsgivare, inte minst genom<br />
Ersta sjukhus med somatisk specialistverksamhet, psykiatrisk<br />
klinik <strong>och</strong> hospice för vård i livets slutskede.<br />
Ersta diakoni har också en omfattande social verksamhet,<br />
bland annat äldreboende, verksamhet för demenssjuka,<br />
skyddat boende för kvinnor, program för<br />
drogberoende, behandlingshem för flickor <strong>och</strong> barnrättsbyrå.<br />
Ersta har också konferens- <strong>och</strong> hotellverksamhet.<br />
I Stockholm finns också Stiftelsen Stora Sköndal<br />
(1898 i Gävle i <strong>Svenska</strong> Diakonisällskapets regi, till<br />
Stora Sköndal 1905). Vid Stora Sköndal finns äldreomsorg<br />
i form av sjukhem, äldreboende, boende för demenssjuka<br />
<strong>och</strong> hemtjänst. Vidare finns seniorboende<br />
<strong>och</strong> hemtjänst utanför den egna anläggningen. Den socialpsykiatriska<br />
verksamheten innefattar bland annat<br />
boende, boendestöd <strong>och</strong> aktiviteter. Vid Stora Sköndal<br />
bedrivs också neurologisk rehabilitering.<br />
Ersta Sköndal högskola bedriver utbildning på<br />
grundnivå <strong>och</strong> avancerad nivå i vårdvetenskap, socialt<br />
arbete, diakoni, teologi <strong>och</strong> psykoterapi. Vid högskolan<br />
bedrivs också forskning om bland annat det<br />
civila samhället, palliativ vård <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>s- <strong>och</strong><br />
arbetslivsetik. Högskolan bildades 1998 genom en<br />
sammanslagning <strong>och</strong> integrering av utbildning <strong>och</strong><br />
forskning vid Ersta <strong>och</strong> Stora Sköndal. 2011 vidgades<br />
huvudmannakretsen genom att Stiftelsen Bräcke<br />
Diakonigård blev delägare. Vid högskolan finns den<br />
psyko terapi utbild ning som tidigare bedrivits av förbundet<br />
S:t Lukas.<br />
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
Diakonistiftelsen Samariterhemmet i Uppsala<br />
(1882) har bland annat gästhem, patienthotell, trygghetsboende,<br />
demensboende, hemtjänst <strong>och</strong> en daglig<br />
öppen verksamhet. Stiftelsen driver också Uppsala<br />
stadsmission med öppen verksamhet, stöd <strong>och</strong> aktiviteter<br />
inriktade på olika grupper. Vid Samariterhemmet<br />
finns också <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s centrum för andlig vård<br />
inom hälso- <strong>och</strong> sjukvården.<br />
Stiftelsen Vårsta diakonigård i Härnösand (1912)<br />
har diakonutbildning <strong>och</strong> fortbildning, familjerådgivning,<br />
rehabilitering, korttids- <strong>och</strong> växelboende, konferenslokaler<br />
<strong>och</strong> boende för uthyrning. Vid Vårsta finns<br />
ett själavårdscentrum, familjerådgivning <strong>och</strong> Vårsta<br />
Kriscentrum.<br />
Stiftelsen Bräcke diakonigård (Bräcke Diakoni) i<br />
Göteborg (1923) arbetar inom områdena vård <strong>och</strong><br />
omsorg. Verksamheten inrymmer bland annat äldreboende,<br />
ungdomsboende, hospice, företagshälsovård,<br />
vårdcentraler, habilitering, rehabilitering, utbildning<br />
<strong>och</strong> forskning. Antalet anställda är cirka 900 <strong>och</strong> verksamheten<br />
finns på ett tiotal orter. Man har ett Migrationscentrum<br />
<strong>och</strong> ett Samtalscentrum. Från <strong>och</strong> med<br />
2011 är forskning <strong>och</strong> utbildning organisatoriskt en<br />
del av Ersta Sköndal högskola. I samband med detta<br />
bildade högskolan ett tredje campus, Bräcke Diakoni<br />
Lärcentrum.<br />
Fogdaröd Vård- <strong>och</strong> Diakonicentrum (1907) i Höör<br />
arbetar med vård <strong>och</strong> omsorg, bland annat i form av<br />
äldreboende för vårdbehövande, demensboende, serviceboende<br />
<strong>och</strong> utbildning för barn med särskilda behov.<br />
Viktiga diakoni<strong>organisation</strong>er är stadsmissionerna.<br />
Äldst <strong>och</strong> i särklass störst är Stockholms stadsmission<br />
(grundad 1853). Dess verksamhet är den största samlade<br />
sociala verksamheten i anslutning till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Vidare finns Göteborgs Kyrkliga Stadsmission,<br />
Kalmar Stadsmission, Linköpings Stadsmission, Skåne<br />
Stadsmission, Visby Stadsmission, Västerås stadsmission<br />
<strong>och</strong> Uppsala stadsmission.<br />
Den öppna dörren bildades i Jönköping 1937 som<br />
en ideell verksamhet på fritiden av en grupp personer.<br />
Det nuvarande namnet fick <strong>organisation</strong>en 1961. Från<br />
1940-talet spred sig verksamheten till ytterligare några<br />
orter, några i södra Sverige men också till Stockholm.<br />
Bland annat startade man studiehem <strong>och</strong> rådgivningsbyråer.<br />
Den verksamhet som bedrivs sker i riks<strong>organisation</strong>er<br />
<strong>och</strong> på tre orter, nämligen Stockholm, Västerås<br />
<strong>och</strong> Växjö. Riks<strong>organisation</strong>en har sitt kansli i Växjö.<br />
Till den diakonala verksamheten kan man också<br />
räkna Stiftelsen Kyrkans Jourtjänst Jourhavande Präst,<br />
även om den ligger nära flera andra delar av det kyrkliga<br />
arbetet. Under 2012 fick Jourhavande präst cirka<br />
68 000 samtal. Antalet har stadigt ökat under senare<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 145
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
år. På några orter har man också bildat fristående diakonicentra,<br />
ibland inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, men ibland<br />
också i ekumenisk samverkan. På ett 30-tal orter finns<br />
en kyrklig familjerådgivning.<br />
Bildning, forskning, kultur<br />
<strong>och</strong> pilgrimer<br />
Sensus studieförbund var tidigare ett renodlat kyrkligt<br />
studieförbund med inriktning på <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Det<br />
bildades som Sveriges Kyrkliga Studieförbund (SKS)<br />
1930. Medlemmar var <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> närstående<br />
<strong>organisation</strong>er. Bland medlemmarna finns i dag<br />
också andra <strong>organisation</strong>er än de som har anknytning<br />
till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Det är bland annat humanitära<br />
<strong>organisation</strong>er, KFUK-KFUM-rörelsen, scouter, självhjälps-<br />
<strong>och</strong> stöd<strong>organisation</strong>er.<br />
2002 <strong>och</strong> 2004 slogs förbundet samman med KFUK-<br />
KFUMs studieförbund (grundat 1929) <strong>och</strong> Tjänstemännens<br />
Bildningsverksamhet (TBV, grundat 1935).<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är sammantaget den största medlemmen<br />
i Sensus, som har 30 medlems<strong>organisation</strong>er, cirka<br />
450 anställda, ungefär 13 000 ledare <strong>och</strong> cirka 370 000<br />
deltagare per år. Verksamheten bedrivs utöver på förbundsnivå<br />
i distrikt <strong>och</strong> avdelningar.<br />
Sensus bedriver en omfattande kulturverksamhet<br />
som bland annat tar sig uttryck i cirka 30 000 arrangemang<br />
per år, ofta i samarbete med församlingar <strong>och</strong><br />
kyrkliga <strong>organisation</strong>er. I folkbildningsverksamheten<br />
ingår bland annat kurser i musik, dans, teater, hantverk<br />
<strong>och</strong> litteratur.<br />
Stiftelsen Fjellstedtska skolan startade som ett utbildningsinstitut<br />
för blivande missionärer i Lund, men<br />
flyttade till Uppsala <strong>och</strong> ombildades 1862 till en förberedande<br />
privat internatskola för bland annat blivande<br />
präster. Stiftelsen erbjuder nu både akademisk<br />
<strong>och</strong> annan utbildning för att ge fortbildning för präster<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> andra med teologisk utbildning<br />
som arbetar i <strong>kyrkan</strong>. Skolan samarbetar med Teologiska<br />
institutionen vid Uppsala universitet, bland annat<br />
i Kyrkledarhögskolan som är ett akademiskt ledarskapsprogram.<br />
Man erbjuder kurser för präster som<br />
vill arbeta i andra kyrkor inom Borgågemenskapen.<br />
Stiftelsen har också ett gästhem.<br />
Med en tonvikt på mötet mellan människor med olika<br />
bakgrund, erfarenhet <strong>och</strong> livstolkning verkar Sigtunastiftelsen<br />
(grundad 1915, folkhögskolan kom till<br />
1917 <strong>och</strong> humanistiska läroverket 1926) i en av Sigtunas<br />
mer markanta kulturbyggnader. Stiftelsens tillkomst<br />
var i hög grad ett verk av Manfred Björkquist.<br />
Han ledde verksamheten 1917–42 samtidigt som han<br />
var starkt engagerad inom en rad andra kyrkliga verksamheter.<br />
På Sigtunastiftelsen verkade som direktor<br />
också en av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mest intressanta 1900-talsprofiler,<br />
nämligen prästen, psalmdiktaren <strong>och</strong> författaren<br />
Olov Hartman. Han betydde också mycket för<br />
arbetet med kyrkorummens utformning <strong>och</strong> användning,<br />
inte minst för kyrkospel.<br />
Sigtunastiftelsen arbetar bland annat med kurser,<br />
konferenser <strong>och</strong> kulturarrangemang, liksom teologisk<br />
utbildning. Stiftelsen har ett refugium (för bland annat<br />
retreater), bibliotek <strong>och</strong> pressklippsamling, liksom ett<br />
gästhem <strong>och</strong> uthyrning av konferensfaciliteter. Verksamheten<br />
har sina rötter i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s – inte minst<br />
ungkyrkorörelsens – <strong>historia</strong> <strong>och</strong> tradition, men är helt<br />
självständig <strong>och</strong> bedriver ett brett ekumeniskt förankrat<br />
arbete. Läroverket har sedan länge en egen huvudman.<br />
Folkhögskolan bedrevs en tid i andra former, men<br />
i dag är den delvis tillbaka eftersom Sigtunastiftelsen är<br />
en av dess huvudmän.<br />
Stiftelsen Sverige <strong>och</strong> Kristen Tro, grundad 1916,<br />
är bildad med inspiration från ungkyrkorörelsen. Enligt<br />
den egna arbetsbeskrivningen verkar stiftelsen för<br />
”saklig information på vetenskaplig grund, analys av<br />
aktuella samhällsfrågor i relation till humanistiska<br />
<strong>och</strong> kristna värderingar”. Stiftelsen arrangerar möten,<br />
konferenser eller seminarier <strong>och</strong> ger ekonomiskt stöd<br />
till ändamål som stämmer med stiftelsens inriktning.<br />
S:ta Katharinastiftelsen grundades 1950 i Österskär<br />
av Margit Sahlin, en av de tre första kvinnorna som<br />
vigdes till präster i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Därefter flyttade<br />
stiftelsen till Sparreholms slott. Sedan 1977 arbetar<br />
man i egna lokaler i Stockholm. Verksamheten består<br />
av föredrag, samtal <strong>och</strong> andakter. Stiftelsen, som då<br />
den grundades var inriktad på att stimulera kvinnors<br />
arbete i <strong>kyrkan</strong>, har nu en bredare inriktning på livsåskådning,<br />
samhälle <strong>och</strong> kultur.<br />
Församlingsfakulteten i Göteborg bildades 1993 för<br />
att, som grundarna uttryckte det, vara ett komplement<br />
till andra utbildningar. 2000 startade man en egen heltidsutbildning<br />
i teologi. Församlingsfakulteten har sin<br />
förankring i konservativa, evangelikala <strong>och</strong> bibelteologiskt<br />
fundamentalistiska strömningar som Evangelisk<br />
Luthersk Mission-Bibeltrogna Vänner (ELM-BV),<br />
Missionsprovinsen, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Fria Synod <strong>och</strong><br />
Kyrkliga Förbundet för evangelisk-luthersk tro.<br />
Det finns ett tjugotal kyrkliga folkhögskolor, endera<br />
drivna av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> eller av Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen<br />
(EFS). Där finns ett brett ämnesutbud<br />
även utöver de allmänna kurserna. Därutöver finns<br />
i många stift en eller flera stiftsgårdar. Flera stift har<br />
146 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
dock av ekonomiska skäl helt tvingats avveckla sina<br />
stiftsgårdar. Antalet är i dag ett 15-tal.<br />
I <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har det under senare år vuxit fram<br />
en pilgrimsrörelse, ”att resa i eftertanke <strong>och</strong> bön” som<br />
det heter i en bok utgiven av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s biskopar<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Turistföreningen (STF). <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
förbud mot pilgrimsvandringar 1544 ligger långt<br />
borta.<br />
Pilgrimsvandringar med en mycket varierande<br />
längd, från några kilometer <strong>och</strong> timmar till veckolånga<br />
vandringar, genomförs både i Sverige <strong>och</strong> genom resor<br />
till internationellt kända pilgrimsleder. I Sverige finns<br />
ett mycket stort antal pilgrimsutfärder <strong>och</strong> pilgrimsleder.<br />
Ofta har stiften varit engagerade i utvecklingen<br />
av dem. Linköpings stift står bakom ett pilgrimscentrum<br />
i Vadstena, bildat 1993. Där finns vandrings leder,<br />
kafé, övernattningsmöjligheter, försäljning, kurser<br />
<strong>och</strong> seminarier. Också i Göteborg <strong>och</strong> Tyresö finns pilgrimscentra.<br />
Den mest kända av de internationella pilgrimsleder<br />
till vilka svenskar söker sig är leden till Santiago de<br />
Compostela i norra Spanien.<br />
kvinno<strong>organisation</strong>er<br />
1995 bildades Kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> som en medlems<strong>organisation</strong>.<br />
Kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> efterträdde<br />
då bland annat Sveriges Kyrkliga Kvinnoråd,<br />
grundat 1947, som var ett samarbetsorgan för i första<br />
hand de olika stiftskvinnoråden. I de flesta stift finns en<br />
stiftsgrupp. Kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har cirka 1 000<br />
medlemmar.<br />
En ytterligare kvinno<strong>organisation</strong> är Kvinnor för<br />
mission (tidigare <strong>Svenska</strong> Kvinnors Missionsförening),<br />
bildad redan 1903, med cirka 1 000 medlemmar. Organisationen<br />
vill synliggöra kvinnors situation <strong>och</strong> stärka<br />
deras ställning i kyrka <strong>och</strong> samhälle, väcka <strong>och</strong> stärka<br />
intresset för mission <strong>och</strong> stödja <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s internationella<br />
verksamhet.<br />
Utan att vara organiserad lika tydligt som de nu<br />
nämnda <strong>organisation</strong>erna finns den kvinnodominerade<br />
syföreningsrörelsen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Den nämns<br />
på andra ställen i boken.<br />
Barn-, ungdoms- <strong>och</strong><br />
student<strong>organisation</strong>er<br />
Bland barn <strong>och</strong> ungdomar verkar <strong>Svenska</strong> Kyrkans<br />
Unga som inledde sitt arbete 1993. Bakom bildandet<br />
av den nya <strong>organisation</strong>en stod flera <strong>organisation</strong>er,<br />
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
bland annat Ansgarsförbundet (bildat 1946) <strong>och</strong> Riksförbundet<br />
Kyrkans Ungdom (RKU, bildat 1943). Dessförinnan<br />
hade Kyrkliga Gymnasistförbundet (KGF)<br />
gått samman med RKU 1975. KGF bildades 1900.<br />
Ambitionen med <strong>Svenska</strong> Kyrkans Unga var att<br />
”<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s nya barn- <strong>och</strong> ungdomsrörelse ska<br />
finnas i varje församling <strong>och</strong> ge plats för all barn- <strong>och</strong><br />
ungdomsverksamhet inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>”. Verksamheten<br />
omfattar allt från tonårsgrupper <strong>och</strong> barntimmar<br />
till gospelkörer, finskspråkiga juniorer <strong>och</strong><br />
rollspelslag. <strong>Svenska</strong> Kyrkans Unga har 2011 cirka<br />
13 000 medlemmar.<br />
<strong>Svenska</strong> Kyrkans Unga genomför årligen De Ungas<br />
Kyrkomöte i form av samlingar på flera orter med<br />
video uppkoppling.<br />
Credo – Sveriges Evangeliska Student- <strong>och</strong> Gymnasiströrelse<br />
(SESG), med rötter från 1924, började som<br />
en inomkyrklig <strong>organisation</strong> i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Med tiden<br />
har <strong>organisation</strong>ens ekumeniska karaktär stärkts,<br />
dock med många bibehållna band inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Credo beskrivs bland de ekumeniska <strong>organisation</strong>erna.Också<br />
andra <strong>organisation</strong>er inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> har ungdoms<strong>organisation</strong>er, till exempel<br />
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS), med <strong>organisation</strong>en<br />
Salt, <strong>och</strong> några av de evangelikala rörelserna.<br />
kör- <strong>och</strong> musik<strong>organisation</strong>er<br />
Sveriges Kyrkosångsförbund (SKsf), som bildades<br />
1925, är Sveriges största kör<strong>organisation</strong> med cirka<br />
70 000 medlemmar, varav en stor del är barn- <strong>och</strong> ungdomskorister.<br />
Därtill kommer den betydelse förbundet<br />
har också för de ytterligare cirka 30 000 körsångare<br />
som är verksamma i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Sina rötter har<br />
Kyrkosångsförbundet bland annat i Kyrkosångens<br />
Vänner (bildat 1892). I Sveriges Kyrkosångsförbund<br />
ingår ett 15-tal regionala kyrkosångs<strong>organisation</strong>er,<br />
till stor del men inte alltid omfattande ett av <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s stift. Också flera specialiserade <strong>organisation</strong>er<br />
ingår i SKsf:<br />
<strong>Svenska</strong> Kyrkans gosskörförening (SKgf), bildad<br />
1996.<br />
Laurentius Petri-Sällskapet för svenskt gudstjänstliv,<br />
bildat 1941 för att främja en evangelisk tidegärdstradition<br />
i både hemmet <strong>och</strong> församlingens gudstjänstliv.<br />
<strong>Svenska</strong> Schützsällskapet med inriktning på Heinrich<br />
Schütz (1585–1672), men också 1600-talskultur,<br />
bildat 1954.<br />
Kristna Dansgemenskapen i Sverige (KDGS).<br />
Kyrkosångsförbundet anordnar körhögtider <strong>och</strong><br />
körfestivaler, liksom utbildningar för körledare <strong>och</strong><br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 147
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
korister. Förbundet nybeställer också verk för användning<br />
i kyrkokörer.<br />
Också Kyrkomusikernas Riksförbund (KMR) är en<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s musikaliska verksamhet betydelsefull<br />
<strong>organisation</strong>. Den beskrivs under arbetstagar-<br />
<strong>och</strong> yrkes<strong>organisation</strong>er.<br />
tidningar <strong>och</strong> tidskrifter<br />
Tidningar som mer ingående <strong>och</strong> övergripande behandlar<br />
kyrkliga frågor är dels de som ges ut av de <strong>organisation</strong>er<br />
som nämns, dels den varje vecka utkommande<br />
Kyrkans Tidning. Om den står det i det avsnitt<br />
som behandlar kyrkliga företag, Berling Media AB.<br />
En mindre spridning har ett par flitigt utgivna tidskrifter:<br />
• Den folkkyrkliga Svensk Kyrkotidning (SKT, grundad<br />
1904 42 ).<br />
• Den högkyrkliga Svensk Pastoraltidskrift (SPT,<br />
grundad 1958).<br />
De båda tidskrifterna har var <strong>och</strong> en kring ett par tusen<br />
prenumeranter <strong>och</strong> spelar en viktig roll i den kyrkliga<br />
debatten <strong>och</strong> genom sina kommentarer inför aktuella<br />
predikotexter.<br />
I stort sett alla kyrkliga <strong>och</strong> ekumeniska <strong>organisation</strong>er<br />
som nämns i denna bok har sin egen tidningsutgivning,<br />
mestadels i form av tidningar <strong>och</strong> tidskrifter<br />
på papper, ibland också eller i stället med digital utgivning.<br />
arbetsmarknads<strong>organisation</strong>er<br />
Arbetsgivar<strong>organisation</strong>er<br />
Den helt dominerande arbetsgivar<strong>organisation</strong>en på<br />
den kyrkliga arbetsmarknaden är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
arbetsgivar<strong>organisation</strong>. Förbundet har haft många<br />
namn. Det bildades 1945 med namnet <strong>Svenska</strong> Pastoratens<br />
Riksförbund (SPR). 1969 bytte man till <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s Församlings- <strong>och</strong> pastoratsförbund (SKFP),<br />
ett namn som varade i tre decennier. 1999 bytte man<br />
till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlingsförbund <strong>och</strong> 2010 till<br />
sitt nuvarande namn. Organisationen, som länge varit<br />
en bred arbetsgivar-, service- <strong>och</strong> intresse<strong>organisation</strong><br />
för församlingar <strong>och</strong> samfälligheter, har alltsedan den<br />
bildades tagit ett stort ansvar för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s organisatoriska<br />
utveckling. I särskilt hög grad gällde det<br />
före 1982 då den första samlade kyrkliga riks<strong>organisation</strong>en<br />
kom till.<br />
42 Då dock som organ för den lundensiska högkyrkligheten.<br />
Förbundet bistår nu i första hand medlemmarna i<br />
deras roll som arbetsgivare. Till förbundets uppgifter<br />
hör bland annat förhandlingar i samband med kollektivavtal<br />
<strong>och</strong> tvister, rådgivning, utbildning, information<br />
<strong>och</strong> uppdrag direkt beställda av enskilda medlemmar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> har i kyrkoordningen<br />
uppdraget att företräda alla de kyrkliga<br />
arbetsgivare som regleras i kyrkoordningen. Det betyder<br />
att Arbetsgivar<strong>organisation</strong>en bland annat tecknar<br />
kollektivavtal. De kyrkliga arbetsgivarna är inte skyldiga<br />
att tillhöra <strong>Svenska</strong> kyrkas arbetsgivar<strong>organisation</strong>.<br />
Det är en sak för varje kyrklig arbetsgivare att besluta<br />
om, men 2011 är det bara en församling som inte<br />
är medlem. Även den församling som inte är medlem<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> är bunden<br />
av det kollektivavtal som Arbetsgivar<strong>organisation</strong>en<br />
tecknar.<br />
Arbetsgivar<strong>organisation</strong>en anordnar årligen arbetsgivarkonferenser<br />
i stiften. Vart fjärde år väljer dessa<br />
konferenser fullmäktige i Arbetsgivar<strong>organisation</strong>en.<br />
Arbetsgivarkonferensernas ordförande <strong>och</strong> vice ordförande<br />
utgör tillsammans ett rådgivande organ för Arbetsgivar<strong>organisation</strong>en<br />
ledning. De tidigare stiftsförbunden<br />
med anställd personal har avvecklats. Mellan<br />
fullmäktiges sammanträden leds verksamheten av förbundsstyrelsen.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> nämns<br />
också under Begravningsverksamhetens <strong>organisation</strong>er.<br />
Utöver <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
finns på den kyrkliga arbetsmarknaden Arbetsgivaralliansen,<br />
med branschkommittéer för bland annat<br />
ideella <strong>och</strong> idéburna <strong>organisation</strong>er, vård <strong>och</strong> omsorg<br />
samt trossamfund <strong>och</strong> ekumeniska <strong>organisation</strong>er.<br />
Inom dessa områden finns medlemmar med anknytning<br />
till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
En ytterligare arbetsgivar<strong>organisation</strong> är Idea – Arbetsgivareförbund<br />
för ideella <strong>organisation</strong>er. Inom<br />
Idea finns tre branschråd, varav ett arbetar med studieförbund<br />
<strong>och</strong> ett annat med humanitära frivillig<strong>organisation</strong>er.<br />
Också i Idea finns medlemmar med anknytning<br />
till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Arbetstagar- <strong>och</strong> yrkes<strong>organisation</strong>er<br />
Arbetstagarföreträdare är en stor grupp av fackliga<br />
<strong>organisation</strong>er. Den första särskilt för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
bildade fackliga <strong>organisation</strong>en var Allmänna <strong>Svenska</strong><br />
Prästföreningen (ASP, bildad 1903). 1954 gick ASP<br />
samman med Sveriges Yngre Prästers Förbund (bildat<br />
1944). Organisationen, som då fick namnet <strong>Svenska</strong><br />
148 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Prästförbundet, fick sin hemhörighet i Sveriges Akademikers<br />
Central<strong>organisation</strong> (SACO).<br />
Därefter har en successiv utveckling skett som inneburit<br />
att allt fler akademikergrupper inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> blivit medlemmar. 1979 bytte man namn till<br />
<strong>Svenska</strong> Kyrkans Personalförbund (SKPF) <strong>och</strong> 1998<br />
fick man sitt nuvarande namn Kyrkans Akademikerförbund<br />
(KyrkA). I dag kan bland annat diakoner <strong>och</strong><br />
församlingspedagoger, liksom ekonomer <strong>och</strong> annan<br />
administrativ personal med akademisk utbildning, bli<br />
medlemmar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> sluter avtal<br />
för anställda i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med:<br />
• Kyrkans Akademikerförbund (KyrkA).<br />
• Lärarförbundet <strong>och</strong> Lärarnas riksförbunds samverkansråd.<br />
• Vision (tidigare Fackförbundet SKTF <strong>och</strong> ännu tidigare<br />
<strong>Svenska</strong> Kommunaltjänstemannaförbundet<br />
(SKTF)).<br />
• <strong>Svenska</strong> Kommunalarbetareförbundet (Kommunal).<br />
• Akademikerförbundet SSR <strong>och</strong><br />
• Jusek i samverkan med flera akademiker<strong>organisation</strong>er<br />
med anställda i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>.<br />
Det finns betydligt fler fackliga <strong>organisation</strong>er än de nu<br />
nämnda som organiserar personal anställd i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>. En del av dem är stora, andra har bara några<br />
tiotal medlemmar i <strong>kyrkan</strong>. För att göra det möjligt att<br />
genomföra förhandlingar företräder de <strong>organisation</strong>er<br />
som nämnts samtliga fackliga medlemmar, även<br />
de som tillhör de mindre <strong>organisation</strong>erna. Lärar<strong>organisation</strong>erna<br />
finns med på grund av att Kyrkomusikernas<br />
Riksförbund (KMR) slutit ett samarbetsavtal<br />
med Lärarnas Riksförbund (LR). Vision organiserar en<br />
stor del av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s administrativa personal,<br />
men har också andra medlemmar (även något hundratal<br />
präster). Kommunal organiserar främst kyrkovaktmästar-<br />
<strong>och</strong> kyrkogårdspersonal. SSR har många<br />
socio nomutbildade diakoner. Jusek företräder jurister<br />
<strong>och</strong> ekonomer.<br />
Det finns också intresse- eller yrkesföreningar inriktade<br />
på en viss verksamhet eller yrkesgrupp inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, men i huvudsak verksamma vid sidan<br />
av de fackliga <strong>organisation</strong>erna. Vissa yrkesföreningar<br />
är anknutna till en facklig <strong>organisation</strong>, andra inte.<br />
Störst är det nyss nämnda Kyrkomusikernas Riksförbund<br />
(KMR), bildat 1901 efter att kyrkomusikerna<br />
på flera håll haft regionala <strong>organisation</strong>er. Organisationens<br />
uppgift är enligt stadgarna att ta tillvara medlemmarnas<br />
intressen i anslutning till utbildning <strong>och</strong><br />
anställning. Så långt kan man säga att KMR har en<br />
facklig inriktning <strong>och</strong> om man ser den som sådan var<br />
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
man lika tidigt ute som Allmänna <strong>Svenska</strong> Prästföreningen<br />
(ASP). Till KMR:s arbete hör också främjande av<br />
medlemmarnas kyrkomusikaliska kompetens, genomförande<br />
av seminarier <strong>och</strong> konferenser <strong>och</strong> utgivning<br />
av noter <strong>och</strong> annat material för kyrkomusiken.<br />
Ett annat exempel är Pedagoger i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
församlingspedagogernas <strong>organisation</strong>. Det finns också<br />
intresseföreningar med inriktning på andra fackområden.<br />
1994 bildades Forum för prästvigda kvinnor i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> (då med namnet Kvinnliga Prästers Riksförbund,<br />
KPR). I några stift finns lokala grupper <strong>och</strong> andra<br />
nätverk för medlemmarna. Arbetet kretsar kring<br />
begrepp som solidaritet <strong>och</strong> stöd, påverkan <strong>och</strong> teologisk<br />
reflektion, medvetenhet om genderperspektiv <strong>och</strong><br />
<strong>historia</strong>.<br />
Vidare finns Sveriges kyrkokamerala förening, bildad<br />
1955, för kameral <strong>och</strong> administrativ personal i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Pastoratstjänstemannaföreningen<br />
(PTF) bildades 1992 efter att folkbokföringen gått över<br />
till Lokala skattemyndigheten <strong>och</strong> den personal som<br />
fortfarande var anställd i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i många fall<br />
fått nya arbetsuppgifter. Tidigare hade det 1966 bildade<br />
Pastoratstjänstemannaförbundet funnits. I Kyrkojuristernas<br />
förening (tidigare Stiftsjuristernas före ning)<br />
samlas i huvudsak jurister verksamma i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> närstående <strong>organisation</strong>er. Anställda inom<br />
sjukhus<strong>kyrkan</strong> finns i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s anställda i Sjukhus<strong>kyrkan</strong><br />
(SKAIS).<br />
Inom begravningsverksamheten finns Föreningen<br />
Sveriges kyrkogårdschefer (FSK), bildad 1937, <strong>och</strong><br />
Föreningen Sveriges KrematoriePersonal (FSKP), bildad<br />
1968. Också anställda i kyrkogårdsförvaltningarna<br />
i Stockholms <strong>och</strong> Tranås kommuner är medlemmar<br />
i dessa <strong>organisation</strong>er.<br />
Gemensam <strong>organisation</strong><br />
Kyrkans pensionskassa (tidigare <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s försäkringsförening)<br />
bildades i samband med millennieskiftets<br />
stat-kyrkareform för att trygga tidigare, nuvarande<br />
<strong>och</strong> kommande anställdas pensionsrätt. Antalet<br />
försäkrade är 2012 cirka 65 000, varav 15 000 pensionstagare,<br />
<strong>och</strong> det förvaltade kapitalet 10,9 miljarder<br />
kronor. Arbetsgivare <strong>och</strong> fackliga <strong>organisation</strong>er<br />
nominerar lika många ledamöter vardera till styrelsen.<br />
Pensionskassan omfattar 36 000 arbetstagare.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 149
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
Begravningsverksamhetens<br />
<strong>organisation</strong>er<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong>, som nyss beskrivits<br />
utförligt, arbetar utöver sin roll som arbetsgivar<strong>organisation</strong>,<br />
med intressebevakning, information,<br />
rådgivning, utbildning <strong>och</strong> service inom begravningsverksamhetens<br />
område. På <strong>organisation</strong>ens kansli<br />
finns både juridisk kompetens <strong>och</strong> kunskaper om kyrkogårdsskötsel.<br />
Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund<br />
(SKKF) är en traditionsrik <strong>organisation</strong>. Den bildades<br />
1882 som en pionjär<strong>organisation</strong> för kremation <strong>och</strong><br />
hette fram till 1983 <strong>Svenska</strong> Eldbegängelseföreningen.<br />
1957 öppnades <strong>organisation</strong>en också för huvudmännen<br />
inom begravningsverksamheten, såväl kyrkliga<br />
som kommunala. Den största medlemmen är Stockholms<br />
kommun. Också Tranås kommun är medlem<br />
liksom trossamfund utanför <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med egen<br />
begravningsverksamhet.<br />
Förbundet har utvecklats till en bransch<strong>organisation</strong><br />
som arbetar med intressebevakning, information, rådgivning,<br />
utbildning <strong>och</strong> service i fråga om kyrkogårdar<br />
<strong>och</strong> krematorier. Också på SKKF:s kansli finns både juridisk<br />
kompetens <strong>och</strong> kunskaper om kyrkogårdsskötsel.<br />
SKKF är inte en <strong>organisation</strong> inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
utan politiskt <strong>och</strong> religiöst obunden, men eftersom mer<br />
än 400 församlingar <strong>och</strong> samfälligheter inom <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>, däribland i stort sett alla större begravningshuvudmän,<br />
är medlemmar bör den nämnas här.<br />
SKKF deltar också i arbetet inom The Association of<br />
Significant Cemeteries in Europe (ASCE) <strong>och</strong> Nordiska<br />
Förbundet för Kyrkogårdar <strong>och</strong> Krematorier (NFKK).<br />
Rådet för begravningsfrågor, oftast kallat Begravningsrådet,<br />
är ett samarbetsorgan för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> Sveriges<br />
kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund (SKKF).<br />
Inom begravningsbranschen finns också begravningsbyråernas<br />
<strong>organisation</strong>er. Sveriges Begravningsbyråers<br />
Förbund (SBF) är bransch- <strong>och</strong> medlems<strong>organisation</strong><br />
för privatägda begravningsbyråer i landet.<br />
Kooperativa begravningsbyråer började bildas efter en<br />
utredning gjord av Kooperativa Förbundet (KF), bland<br />
annat på uppmaning av präster i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
en gentemot branschen kritisk politisk diskussion. Den<br />
första byrån öppnade i Stockholm 1946. Namnet Fonus<br />
43 etablerades 1970.<br />
Det finns också en rad samarbets<strong>organisation</strong>er<br />
inom begravningsverksamheten. Samrådsgruppen Begravningsbranschen<br />
– Träindustrin (SBT) är ett samrådsorgan<br />
för frågor som rör tillverkning av kistor <strong>och</strong><br />
43 Efter latinska funus, begravning.<br />
urnor. Där finns också Centrala Gravvårdskommittén<br />
(CGK) <strong>och</strong> Trädgårdsnäringens Centrala YrkesKommitté<br />
(TCYK). Oftast är såväl <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
<strong>och</strong> Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund<br />
(SKKF) medlemmar tillsammans med<br />
andra bransch-, intresse-, arbetsgivar- <strong>och</strong> fackliga <strong>organisation</strong>er.<br />
kyrkliga företag<br />
Tillsammans äger bland annat <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s Arbetsgivar<strong>organisation</strong> <strong>och</strong> Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
mediekoncernen Berling Media AB. Största<br />
ägare är <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med drygt 40 procent av<br />
aktierna. Equmenia<strong>kyrkan</strong> har cirka 34 procent <strong>och</strong><br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Arbetsgivar<strong>organisation</strong> cirka 11<br />
procent. Omsättningen var 2011 drygt 370 miljoner<br />
kronor. Koncernen har cirka 190 anställda i Stockholm,<br />
Malmö <strong>och</strong> Umeå.<br />
Koncernens rötter går långt tillbaka i tiden. Vägen<br />
gick från <strong>Svenska</strong> Kyrkans Diakonistyrelses Bokförlag<br />
(SKDB), bildat 1910, via <strong>Svenska</strong> Kyrkans Ekonomi<br />
AB (SKEAB).<br />
Första boken från ett av Berling Medias nuvarande<br />
förlag (Gleerups) kom ut 1827. Men också på egen<br />
hand har koncernen en lång <strong>historia</strong> som ledde fram till<br />
Verbum AB, koncernens tidigare namn, <strong>och</strong> Verbum<br />
Förlag. Också tidningsverksamheten startade inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Diakonistyrelse, som 1912 började<br />
ge ut Församlingsbladet, från 1942 Vår Kyrka. I Verbum<br />
Förlag ryms i dag också det tidigare EFS-Förlaget,<br />
grundat 1856, liksom förlag som varit knutna till de<br />
samfund som bildat Equmenia<strong>kyrkan</strong>.<br />
Koncernens varumärken för böcker <strong>och</strong> andra pedagogiska<br />
hjälpmedel är följande:<br />
• Inom läromedelsområdet Gleerups Utbildning i<br />
Malmö.<br />
• Inom hälsoområdet Gothia Förlag.<br />
• För tro <strong>och</strong> livsfrågor Verbum Förlag <strong>och</strong> Cordia.<br />
• Display i Umeå med försäljning av medie- <strong>och</strong> annonsutrymme.<br />
Verbum Förlag har en omfattande utgivning av både<br />
teologisk litteratur <strong>och</strong> handböcker. Förlaget är i särklass<br />
störst i Sverige i fråga om utgivning av biblar,<br />
psalmböcker, kyrkohandböcker, evangelieböcker <strong>och</strong><br />
bönböcker, många av dem knutna till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> Equmenia<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> bredare ekumeniska sammanhang.<br />
Man ger också ut flera tidningar:<br />
• Tidningen Kyrkans Tidning, som kommer ut som<br />
veckotidning, kom till 1982. Samtidigt avvecklades<br />
150 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
ett stort antal tidningar på både nationell <strong>och</strong> stiftsnivå,<br />
bland annat tidningen Vår kyrka, tidningen<br />
MED (Mission, Evangelisation, Diakoni), Församlings-<br />
<strong>och</strong> pastoratsförvaltning <strong>och</strong> ungdomstidningen<br />
Crux. Kyrkans Tidning innehåller debatt,<br />
kulturartiklar, teologiska artiklar <strong>och</strong> reportage.<br />
Upplagan är närmare 40 000.<br />
• Sändaren är Equmenia<strong>kyrkan</strong>s tidning.<br />
• Berling Media AB gör också magasinet Amos.<br />
Kyrkans Försäkring AB bildades 2004 <strong>och</strong> som en följd<br />
av den samordnade försäkringsupphandling som inletts<br />
efter branden i Katarina kyrka i Stockholm 1990.<br />
Företaget har en bred ägarbas i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med<br />
närmare 200 aktieägare i form av församlingar, samfälligheter<br />
<strong>och</strong> stift. Verksamheten är inriktad på en<br />
kyrkligt anpassad försäkring för egendom, verksamhet,<br />
förtroendevalda, revisorer med mera. Cirka 80<br />
procent av församlingarnas försäkringsvärde är placerade<br />
i bolaget som arbetar i konkurrens med andra försäkringsbolag.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s värdepappersfond bildades 1980<br />
av dåvarande Föreningssparbankens dotterbolag Robur<br />
Kapitalförvaltning <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> för en kapitalförvaltning<br />
grundad på god etik <strong>och</strong> hållbar utveckling.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s engagemang har genom<br />
FristÅEndE <strong>organisation</strong>Er i svEnska <strong>kyrkan</strong>s tradition<br />
åren minskat. Fonden är nu en del av Swedbank Robur<br />
Ethica Sverige Global.<br />
Fairtrade Sverige AB verkar, med stöd av Föreningen<br />
för Fairtrade Sverige, genom bland annat Fairtrademärkning<br />
för att odlare <strong>och</strong> anställda ska få förbättrade<br />
ekonomiska villkor <strong>och</strong> större trygghet i sin verksamhet.<br />
Tillverkarna får också en extra premie som<br />
används till att utveckla deras lokala samhälle, exempelvis<br />
genom en ny skola, nya bostäder, hälsovård eller<br />
till investeringar i jordbruket. Fairtrade verkar också<br />
för demokrati, rätten för de anställda att organisera sig<br />
fackligt <strong>och</strong> miljöhänsyn. Barnarbete <strong>och</strong> diskriminering<br />
motverkas.<br />
Fairtrade Sverige är den svenska representanten i<br />
Fairtrade International. Syster<strong>organisation</strong>er finns<br />
i ett tjugotal länder. Fairtrade hette i Sverige tidigare<br />
Rättvisemärkt <strong>och</strong> startade genom enstaka butiker för<br />
rättvis handel, senare Sackéus AB som grundades 1976<br />
av Dia konia, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission (SKM) ) <strong>och</strong><br />
Luther hjälpen. Det nuvarande namnet tog man 2009.<br />
Fairtrade Sverige AB ägs av <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
Lands<strong>organisation</strong>en i Sverige (LO). I <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
redovisas detta ägande som en ideell, inte kommer siell,<br />
investering. Föreningen för Fairtrade Sverige har 45<br />
medlems<strong>organisation</strong>er. Bland dem finns <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er med anknytning till <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> liksom andra trossamfund.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 151
152 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
foto: magnus aronson/ikon
kapitEl 13<br />
samverkan över<br />
samfundsgränserna<br />
En historisk bakgrund<br />
Till de ekumeniska pionjärerna hörde de som 1804<br />
grundade brittiska bibelsällskapet (British and Foreign<br />
Bible Society)). 1946 ersattes det brittiska sällskapet i<br />
sin internationella roll av en <strong>organisation</strong> för de många<br />
bibelsällskapen i världen (United Bible Societies, UBS).<br />
I Sverige bildades 1808 Evangeliska sällskapet.<br />
Dess uppgift var att sprida evangeliet genom tryckta<br />
småskrifter. Sällskapet fick stöd av det brittiska bibelsällskapet<br />
<strong>och</strong> var väl etablerat i det svenska samhällets<br />
översta skikt. <strong>Svenska</strong> Bibelsällskapet bildades<br />
1815 <strong>och</strong> med början 1816 bildades bibelsällskap i<br />
stiften. Också fristående missionssällskap grundades<br />
på många håll, liksom nykterhetssällskap på kyrklig<br />
grund.<br />
<strong>Svenska</strong> Missionssällskapet kom till 1835 på initiativ<br />
av metodisten George Scott. Sällskapet fick konkurrens<br />
av Lunds Missionssällskap (LMS) som bildads<br />
med en mer luthersk profil 1845. Då styrelsen bildades<br />
1874 anslöt både <strong>Svenska</strong> Missionssällskapet <strong>och</strong><br />
Lunds Missionssällskap sitt missionsarbete till denna<br />
styrelse. <strong>Svenska</strong> Missionssällskapet fortsatte med sin<br />
mission bland samerna <strong>och</strong> Lunds Missionssällskap<br />
övergick till att stödja missionsinteresset på olika sätt.<br />
<strong>Svenska</strong> Nykterhets-Sällskapet, där många kyrkliga<br />
personer var engagerade, kom till 1837.<br />
1844 bildades i London den första lokal<strong>organisation</strong>en<br />
inom Young Men’s Christian Organisation<br />
(YMCA), Kristliga Förbundet för Unge Män (KFUM).<br />
Världsförbundet bildades 1855. 1855 bildades också<br />
den första lokal<strong>organisation</strong>en inom Young Women’s<br />
Christian Organisation (YWCA), Kristliga Förbundet<br />
för Unga Kvinnor (KFUK). Dess världsförbund bildades<br />
1894. Till Sverige kom KFUM <strong>och</strong> KFUK under<br />
1840- <strong>och</strong> 1850-talen.<br />
En annan pionjärrörelse var Evangeliska Alliansen<br />
(The World Evangelical Alliance), bildad 1846 av protestantiska<br />
kyrkor <strong>och</strong> med lågkyrklig inriktning.<br />
Kristna studentvärldsförbundet (World Student<br />
Christian Federation, WSCF) bildades 1895 i Vadstena.<br />
Den ekumeniska utvecklingen blev ännu intensivare<br />
under 1900-talet. Tidiga milstolpar var bland andra:<br />
• Världsmissionskonferensen i Edinburgh 1910.<br />
• Bildandet 1914 av en kyrklig världs<strong>organisation</strong><br />
med inriktning på fred, Världsförbundet för mellanfolkligt<br />
samförstånd genom kyrkosamfunden<br />
(World Alliance for Promoting International Friendship<br />
through the Churches) med den svenske ärkebiskopen<br />
Nathan Söderblom starkt engagerad.<br />
• Bildandet av Internationella missionsrådet 1921.<br />
• Den ekumeniska världskonferens i Uppsala <strong>och</strong><br />
Stockholm 1925 som Söderblom inbjöd till. Den<br />
kom att bli den första på temat Liv <strong>och</strong> Arbete, Life<br />
and Work.<br />
Den första konferensen om Faith and Order, kyrkornas<br />
Lära <strong>och</strong> Konstitution, hölls i Lausanne 1927.<br />
1937 var man på väg att föra samman dessa rörelser<br />
i ett kyrkligt världsråd, det mål som Nathan Söderblom<br />
angett redan 1919. Det annalkande andra världskriget<br />
hindrade bildandet. Det skedde i stället efter<br />
kriget. 1948 bildades i Amsterdam World Council of<br />
Churches (WCC), Kyrkornas världsråd (KV). 1961 anslöt<br />
sig Internationella missionsrådet till KV. Work and<br />
Life <strong>och</strong> Faith and Order blev två viktiga huvudströmmar<br />
i KV.<br />
I KV arbetade prästen Nils Ehrenström (1903–84)<br />
som avdelningschef, ofta bortglömd numera men faktiskt<br />
vår förste för uppgiften anställde ekumen. Redan<br />
1930 hade han av Nathan Söderblom sänts till Genève<br />
för socialetiskt arbete. Han blev senare professor i ekumenik<br />
i USA.<br />
Samarbetet mellan evangelisk-lutherska kyrkor<br />
inleddes genom flera stora konferenser i slutet av<br />
1800-talet. Samarbetet utvecklades under tiden fram<br />
till andra världskriget, bland annat genom tillkomsten<br />
av ett evangelisk-lutherskt världskonvent. 1948<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 153
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
bildades Lutheran World Federation (LWF), Lutherska<br />
världsförbundet (LVF) i Lund. Bakom tillkomsten av<br />
LVF låg samtal mellan lutherska kyrkor som inletts på<br />
1800-talet <strong>och</strong> fortsatt i början av 1900-talet.<br />
Parallellt med tillkomsten av världsomspännande<br />
ekumeniska organ bildades också nordiska <strong>och</strong> svenska<br />
sådana, som <strong>Svenska</strong> missionsrådet (SMR) (1921),<br />
<strong>Svenska</strong> Ekumeniska Nämnden (SEN) (1932) <strong>och</strong><br />
Nordiska Ekumeniska Institutet (NEI) (1940). De två<br />
senare har i dag Sveriges Kristna Råd (SKR) som sin<br />
efterföljare. En gemensam kristen studentrörelse fanns<br />
1907–1912. 1912 bildades en svenskkyrklig <strong>och</strong> en frikyrklig<br />
<strong>organisation</strong>.<br />
Det nordiska ekumeniska samarbetet har genom<br />
åren vandrat en lång <strong>och</strong> krånglig väg. Nordiska Ekumeniska<br />
Institutet (NEI) började sitt arbete i Sigtuna<br />
1940. 1990 ombildades det till Nordiska Ekumeniska<br />
Rådet (NER) i Uppsala. 2004 blev Nordiska Ekumeniska<br />
Rådet ett projekt på Sigtunastiftelsen. 2008 förändrades<br />
formerna för den nordiska ekumeniken återigen<br />
<strong>och</strong> blev ett program inom Sveriges Kristna Råd<br />
(SKR) med namnet Ekumenik i Norden (EIN).<br />
FÖRDJUPNING<br />
Ett mångtitulerat kyrkoledaruppdrag<br />
med patriark avsågs ursprungligen en stamfader (som<br />
Bibelns abraham, isak <strong>och</strong> Jakob). sedan tidig kristen tid<br />
har patriark varit en titel för <strong>kyrkan</strong>s högste ledare. På<br />
500-talet bars titeln av de kyrkoledare som fanns i rom<br />
(alltså påven), alexandria, anti<strong>och</strong>ia, konstantinopel <strong>och</strong><br />
Jerusalem.<br />
kardinalerna i katolska <strong>kyrkan</strong> är ledande kyrkliga<br />
företrädare, utsedda av påven, ofta med viktiga uppdrag<br />
i vatikanen eller ute i den världsvida katolska <strong>kyrkan</strong>.<br />
kardinalskollegiet utser påve.<br />
Efter en schism används också beteckningen påve <strong>och</strong><br />
patriark för den koptiska <strong>kyrkan</strong>s ledare, som också finns<br />
i alexandria.<br />
i de ortodoxa kyrkorna finns i dag nio patriarker,<br />
bland dem den ekumeniske patriarken i konstantinopel.<br />
ortodoxa patriarker finns också i alexandria, antiokia,<br />
Jerusalem, moskva, tiflis, Belgrad, Bukarest <strong>och</strong> sofia.<br />
metropoliter finns i de katolska, ortodoxa <strong>och</strong> anglikanska<br />
kyrkorna. i den kyrkliga hierarkin är de ofta<br />
underställda patriarken men står över ärkebiskoparna.<br />
användningen skiftar dock i olika kyrkor. i den ryska<br />
ortodoxa <strong>kyrkan</strong> är de ledande ärkebiskoparna metropoliter.<br />
i den grekiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> är metropoliterna<br />
underställda ärkebiskopen i aten. i den katolska <strong>kyrkan</strong> är<br />
metropolit <strong>och</strong> ärkebiskop stiftsbiskopar. att metropolit<br />
internationell ekumenik<br />
Den världsvida ekumeniken<br />
Kyrkornas världsråd (KV), som är den bredaste av alla<br />
de ekumeniska <strong>organisation</strong>er som finns, har cirka 350<br />
medlemskyrkor som tillsammans representerar närmare<br />
600 miljoner kristna i 110 länder.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har varit medlem <strong>och</strong> deltagit sedan<br />
det första mötet i Amsterdam 1948. Också Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
är medlem, liksom Sveriges Kristna Råd (SKR).<br />
Bland KV:s medlemmar i övrigt finns bland annat ortodoxa,<br />
anglikanska, baptistiska, lutherska, metodistiska<br />
<strong>och</strong> reformerta kyrkor. Däremot är inte Romersk-katolska<br />
<strong>kyrkan</strong> medlem. Vatikanen har dock<br />
observatörsstatus <strong>och</strong> är fullt ut medlem i den del av<br />
KV som arbetar med trostolkning <strong>och</strong> lärofrågor inom<br />
Faith and Order.<br />
KV:s beslutande organ är generalförsamlingen, som<br />
i regel samlas vart sjunde år. Däremellan möts centralkommittén<br />
med något års mellanrum. Verkställande<br />
organ är exekutivkommittén. KV:s kansli finns<br />
i Genève.<br />
anses något mer ärofullt framgår av att alla metropoliter<br />
är ärkebiskopar men alla ärkebiskopar är inte metropoliter.<br />
i den anglikanska kyrkogemenskapen finns två<br />
ärkebiskopar, en i canterbury <strong>och</strong> en i york, de båda<br />
kyrkoprovinserna i church of England (den engelska <strong>kyrkan</strong>).<br />
Ärkebiskopen av canterbury erkänns som ledande<br />
företrädare för den anglikanska kyrkogemenskapen.<br />
i episkopala kyrkor utan ärkebiskop, vilket är fallet i<br />
många evangelisk-lutherska kyrkor, finns ofta en ordförande<br />
i biskopsmötet som kallas presiding bishop <strong>och</strong><br />
som kan framstå som ledande företrädare för <strong>kyrkan</strong>.<br />
i alla episkopala kyrkor utövar biskopen det episkopala<br />
ansvaret i ett stift.<br />
i de reformerta kyrkorna skiftar benämningarna. Eftersom<br />
många reformerta kyrkor är kongregationalistiska<br />
saknas där den typ av kyrkoledare som finns i de episkopala<br />
kyrkorna. ofta kan dessa kyrkor organisatoriskt<br />
ha en folkrörelsekaraktär med valda styrelser på olika<br />
nivåer. i sverige är den vanligaste titeln på en anställd<br />
kyrko ledare missionsföreståndare. i den nyligen bildade<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> har man helt enkelt valt att kalla sin<br />
ledande anställde företrädare kyrkoledare.<br />
154 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
KV har spelat en viktig roll såväl i den internationella<br />
debatten om sociala, politiska <strong>och</strong> religiösa frågor<br />
som i den teologiska diskussionen. Arbetet har präglats<br />
av att medlemskyrkorna i stigande grad kommit<br />
från Tredje världen. Det har lett till ett tydligare arbete<br />
med rättvisefrågorna, men också till en fördjupning av<br />
synen på mission. Till de program som KV drivit hör<br />
”Skapelse, Fred, Rättvisa”, ”Kyrkornas årtionde i solidaritet<br />
med kvinnor” samt ”KV:s årtionde mot våld”.<br />
Arbetet inom Faith and Order-kommissionen är en<br />
mångårig teologisk process som påverkat både <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> övriga medlemskyrkor i KV.<br />
Som en följd av den första delen av detta arbete antogs<br />
det så kallade Limadokumentet vid Kyrkornas<br />
världsråds konferens i Lima 1982. Dess svenska namn<br />
är Dop, Nattvard, Ämbete. Ofta kallas det också BEMdokumentet<br />
efter sitt engelska namn Baptism, Eucharist<br />
and Ministry.<br />
Detta dokument har starkt förbättrat förutsättningarna<br />
både för det ekumeniska arbetet i stort <strong>och</strong> skapat<br />
möjligheter till en fördjupning av en vidare kyrkosamverkan.<br />
Likaså har gudstjänstgemenskapen kunnat<br />
stärkas. Processen har fortsatt, bland annat genom arbete<br />
med förståelsen av den nicenska trosbekännelsen<br />
<strong>och</strong> frågor om kyrkosyn.<br />
Inom Action by Churches Together (ACT), eller<br />
ACT Alliance (ACT-alliansen), arbetar 130 kyrkor <strong>och</strong><br />
medlems<strong>organisation</strong>er tillsammans i 140 länder med<br />
långsiktigt utvecklingsarbete, humanitärt bistånd <strong>och</strong><br />
opinionsbildning. Uppdraget är att genom samverkan<br />
åstadkomma positiva <strong>och</strong> hållbara förändringar för<br />
människor som lever i fattigdom <strong>och</strong> orättvisa. ACTalliansen<br />
arbetar med <strong>och</strong> för människor oberoende av<br />
tro.<br />
Runt om i världen finns 30 000 anställda. Medlems<strong>organisation</strong>erna<br />
mobiliserar årligen cirka 11 miljarder<br />
kronor. Samarbetet inom ACT-alliansen är resultatet<br />
av beslut 1995 <strong>och</strong> 2007. Medlemmarna är främst<br />
kyrkor som är medlemmar i Kyrkornas världsråd <strong>och</strong>/<br />
eller Lutherska världsförbundet. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en<br />
mycket aktiv medlem i detta samarbete.<br />
Lausannerörelsen är resultatet av kongressen för<br />
världsevangelisation i Lausanne 1974. Det dokument<br />
som beslutades där hade en tydlig evangelikal inriktning.<br />
Ibland beskrivs rörelsen som ett uttryck för opposition<br />
mot Kyrkornas världsråd. Under senare år har<br />
dessa motsättningar minskat som en följd av de samtal<br />
som förts om bland annat synen på mission.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har inte något organiserat samarbete<br />
med Lausannerörelsen. Vid rörelsens senaste världskongress<br />
fanns dock deltagare från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
tillsammans med deltagare från Evangeliska Foster-<br />
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
lands-Stiftelsen (EFS), Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong> (EFK),<br />
Pingst – Fria församlingar i samverkan, <strong>Svenska</strong> Missionsrådet<br />
(SMR) <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Evangeliska Alliansen,<br />
<strong>Svenska</strong> Lausannekommitténs efterföljare. <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> hade en observatörspost i <strong>Svenska</strong> Lausannekommittén<br />
men har det inte i <strong>Svenska</strong> Evangeliska Alliansen.<br />
Förenade Bibelsällskapen (United Bible Societies,<br />
UBS) bildades 1946. Där samverkar bibelsällskap i olika<br />
länder kring bibelspridning <strong>och</strong> bibelöversättning.<br />
Förenade Bibelsällskapen har haft stor betydelse, inte<br />
minst för ett modernt översättningsarbete. Organisationen<br />
leder sina rötter till 1804 då som nyss nämnts<br />
det brittiska bibelsällskapet bildades.<br />
En viktig del av det gemensamma arbetet är översättning<br />
av Bibeln till dem som inte har någon bibelöver<br />
sätt ning på sitt eget språk. Av 6 000 språk saknar<br />
hälften översättningar av Bibeln. Bibelsällskapen i<br />
olika länder arbetar bland annat med spridning av bibeltexter,<br />
program för dem som inte är läskunniga <strong>och</strong><br />
ljudinspelningar för synskadade. Bibelsällskapen gör<br />
också insatser för särskilt utsatta grupper, exempelvis<br />
kvinnor som utsatts för våld <strong>och</strong> trakasserier, föräldralösa<br />
barn <strong>och</strong> intagna i kriminalvården.<br />
Med säte i Nederländerna arbetar Oikocredit Ecumenical<br />
Cooperative Society. Genom lån främjar man<br />
jordbruks- <strong>och</strong> näringslivsutveckling i låglöneländer,<br />
främst via småskaliga banker. Oikocredit, som bildades<br />
1975 av Kyrkornas världsråd, är ett av de största<br />
kooperativa finansinstituten i världen.<br />
Medlemmar i Oikocredit är kyrkor <strong>och</strong> kyrkligt<br />
anknutna <strong>organisation</strong>er. De ekonomiska resurserna<br />
kommer från medlems<strong>organisation</strong>erna, men i ännu<br />
högre grad från ett stort antal sparare som placerat<br />
medel i Oikocredit. Man lånar ut cirka 4,5 miljarder<br />
kronor <strong>och</strong> når 28 miljoner låntagare i 70 länder,<br />
främst till så kallade mikrofinansinstitut men också till<br />
kooperativ <strong>och</strong> små <strong>och</strong> medelstora företag. Särskilt<br />
fokus läggs på kvinnor <strong>och</strong> utveckling av landsbygden.<br />
Det ekumeniskt drivna Liv & Fred-institutet (Life<br />
& Peace Institute, LPI) finns i Uppsala. Institutet grundades<br />
1985 som ett resultat av Liv & Fred-konferensen<br />
i Uppsala 1983, en konferens med världsvid medverkan<br />
till vilken ärkebiskop Olof Sundby inbjöd. Institutet<br />
arbetar med forskning <strong>och</strong> studier inom freds-<br />
<strong>och</strong> konfliktområdet. Särskilt intresse ägnar institutet<br />
religionens roll i konflikter, mänskliga rättigheter <strong>och</strong><br />
ekonomisk rättvisa samt konfliktlösning utan våld. Institutet<br />
har gjort insatser i samband med konflikterna<br />
på Afrikas horn. Det har en internationell styrelse <strong>och</strong><br />
en stab på tiotalet personer. Svensk huvudman är Sveriges<br />
Kristna Råd.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 155
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
Det världsvida lutherska samarbetet<br />
Lutherska världsförbundet (LVF), bildat 1948 i Lund,<br />
har cirka 150 medlemskyrkor i ett 80-tal länder. Dessa<br />
kyrkor representerar över 70 miljoner medlemmar. De<br />
nordiska <strong>och</strong> tyska kyrkorna är tillsammans med den<br />
evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> i USA stora vad gäller antalet<br />
medlemmar.<br />
En svensk, professorn <strong>och</strong> biskopen Anders Nygren,<br />
blev den förste ordföranden i LVF. I dag är antalet kyrkor<br />
i tredje världen avsevärt större än antalet nordeuropeiska<br />
<strong>och</strong> nordamerikanska. I många av tredje världens<br />
lutherska kyrkor växer medlemsantalet kraftigt.<br />
Generalförsamlingen, som hålls vart sjunde år, är det<br />
högsta beslutande organet inom LVF. Mellan dess överläggningar<br />
hålls årliga rådsmöten. För det löpande arbetet<br />
ansvarar exekutivkommittén. LVF:s kansli finns i<br />
Genève.<br />
LVF arbetar inom en rad områden, bland annat HIV<br />
<strong>och</strong> aids-frågor, internationellt bistånd, teologi, ekumenisk<br />
dialog, mänskliga rättigheter, kvinno- <strong>och</strong> ungdomsfrågor<br />
<strong>och</strong> omsorg om skapelsen.<br />
Det europeiska ekumeniska samarbetet<br />
Det europeiska kyrkosamarbetet utvecklas snabbt,<br />
både som en följd av den europeiska integrationen <strong>och</strong><br />
som ett resultat av öppnare gränser mot Östeuropa.<br />
Det mest omfattande europeiska samarbetet bedrivs<br />
inom den Europeiska kyrkokonferensen (Conference<br />
of European Churches, CEC). Ofta möter man förkortningen<br />
KEK. Den kommer från <strong>organisation</strong>ens<br />
tyska namn Konferenz Europäische Kirchen. Organisationen<br />
grundades 1959 <strong>och</strong> har som medlemmar<br />
cirka 125 ortodoxa, protestantiska, anglikanska <strong>och</strong><br />
gammalkatolska kyrkor. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är medlem,<br />
liksom Equmenia<strong>kyrkan</strong>. Därtill kommer ett 40-tal associerade<br />
<strong>organisation</strong>er. Europeiska kyrkokonferensen<br />
har kontor i Bryssel, Genève <strong>och</strong> Strasbourg.<br />
Inom Europeiska kyrkokonferensen förs både ekumeniska<br />
samtal <strong>och</strong> ett direkt samhällsinriktat arbete<br />
på för kyrkorna särskilt viktiga områden, bland annat<br />
i förhållande till EU. Till de frågor man behandlar hör<br />
bland annat teologiska frågor <strong>och</strong> interreligiös dialog,<br />
migrations- <strong>och</strong> integrationsfrågor, ekonomiska <strong>och</strong><br />
sociala frågor, miljö- <strong>och</strong> klimatfrågor samt situationen<br />
för minoritetskyrkor. Det finns tre kommissioner<br />
för dialogfrågor, kyrka <strong>och</strong> samhälle samt de europeiska<br />
migrationsfrågorna. Europeiska kyrkokonferensen<br />
har också ett samarbete med Katolska europeiska<br />
biskopskonferensen.<br />
I Europa finns en rad ekumeniska <strong>organisation</strong>er<br />
som är verksamma inom ett stort antal fackområden.<br />
De finns i såväl Bryssel som på andra orter. <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>, svenska kyrkliga <strong>organisation</strong>er eller enskilda<br />
personer är medlemmar i många av dem. Ett exempel<br />
som kan nämnas är Kyrkornas kommission för migranter<br />
i Europa (Churches Commission for Migrants<br />
in Europe, CCME). Också student- <strong>och</strong> fängelsepräster<br />
har sina europeiska <strong>organisation</strong>er, European University<br />
Chaplains Conference respektive International<br />
Prison Chaplains Association (IPCA).<br />
NOTERAT<br />
de fyra familjerna<br />
man brukar tala om att det finns fyra större kyrkofamiljer<br />
i sverige <strong>och</strong> i sveriges kristna råd:<br />
inom den lutherska kyrkofamiljen, med cirka 6,5<br />
miljoner medlemmar, är svenska <strong>kyrkan</strong> störst.<br />
den katolska kyrkofamiljen, samlad i stockholms<br />
katolska stift, har cirka 90 000 betjänade personer.<br />
den frikyrkliga kyrkofamiljen har cirka 360 000<br />
betjänade personer, men har i sin verksamhet kontakt<br />
med ytterligare ungefär lika många.<br />
den ortodoxa <strong>och</strong> österländska kyrkofamiljen har<br />
cirka 120 000 betjänade personer.<br />
inhemsk ekumenik<br />
Övergripande ekumeniskt samarbete<br />
Sveriges Kristna Råd (SKR) bildades 1993. Till rådet<br />
fördes bland annat det arbete som tidigare utfördes<br />
inom bland annat <strong>Svenska</strong> Ekumeniska Nämnden <strong>och</strong><br />
i viss utsträckning Sveriges Frikyrkoråd (SFR) <strong>och</strong> Kyrkornas<br />
U-forum.<br />
SKR har två kärnområden för sitt arbete.<br />
Det ena är ekumenisk teologi. Detta område inrymmer<br />
ekumeniskt inriktad teologisk reflexion, bland<br />
annat inom områden som spiritualitet, kyrkosyn <strong>och</strong><br />
gudstjänst samt religionsteologi (inkluderande den interreligiösa<br />
dialogen).<br />
Det andra kärnområdet är ekumenisk diakoni/kyrka<br />
– samhälle. Området omfattar en rad program, projekt<br />
<strong>och</strong> andra aktiviteter, bland annat för fredskultur, synen<br />
på vapenhandeln, kyrka–skola, kyrka–arbetsliv,<br />
kyrka–polis, andlig vård inom kriminalvården, andlig<br />
vård i sjukvården, följeslagarprogrammet i Palestina<br />
<strong>och</strong> Israel, global utveckling <strong>och</strong> fattigdomsbekämpning<br />
(inkluderande Kyrkornas globala vecka), diakonalt<br />
ekumeniskt arbete <strong>och</strong> handikappfrågor.<br />
I SKR ingår merparten av de svenska kyrkorna <strong>och</strong><br />
samfunden från de stora kyrkofamiljer som finns i Sverige.<br />
Antalet medlemskyrkor är ett 25-tal.<br />
156 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
I den lutherska familjen ingår <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med<br />
Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS), Estniska<br />
evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> i Sverige, Lettiska evangelisk-lutherska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Sverige <strong>och</strong> Ungerska protestantiska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Sverige.<br />
Medlemmar är också den Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong><br />
genom Stockholms katolska stift, liksom de ortodoxa<br />
<strong>och</strong> österländska kyrkorna. Bland de senare är de<br />
största Syrisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong>, Serbisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> Grekisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong>.<br />
Av de frikyrkliga samfunden är Pingst – Fria församlingar<br />
i samverkan, Equmenia<strong>kyrkan</strong>, Evangeliska<br />
Fri<strong>kyrkan</strong> (EFK) <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Alliansmissionen störst.<br />
Frikyrkofamiljen inom SKR samarbetar i Sveriges Frikyrkosamråd<br />
(FSR).<br />
SKR har ett årsmöte med cirka 60 ledamöter, varav<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> med EFS har ungefär en tredjedel. Styrelsen<br />
har 12 ledamöter <strong>och</strong> ordförandeskapet cirkulerar<br />
mellan de fyra kyrkofamiljerna.<br />
Kyrkornas EU-kontor, bildat 1999, ger service i EUfrågor<br />
<strong>och</strong> bevakar frågor inom EU som ligger kyrkorna<br />
nära. Huvudman för verksamheten är Sveriges<br />
Kristna Råd.<br />
<strong>Svenska</strong> Evangeliska Alliansen, som bildades 2001,<br />
är efterföljare till <strong>Svenska</strong> Lausannekommittén. Organisationen<br />
har tagit över de uppgifter som kommittén<br />
tidigare hade. Medlemmarna – som är enskilda personer,<br />
församlingar, samfund <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er – har<br />
en tydlig evangelikal inriktning. Samfund som tillhör<br />
<strong>organisation</strong>en är bland annat Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong><br />
(EFK), Pingst – Fria församlingar i samverkan, Frälsningsarmén,<br />
<strong>Svenska</strong> Alliansmissionen (SAM) <strong>och</strong><br />
trosrörelsen. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> deltar inte i <strong>Svenska</strong><br />
Evangeliska Alliansens arbete, men har i bland annat<br />
Sveriges Kristna Råd kontakt med de ingående samfunden.<br />
Mission, rättvis utveckling <strong>och</strong> fred<br />
<strong>Svenska</strong> Missionsrådet (SMR) bildades 1912 som ett<br />
nationellt samarbetsorgan för det missionsarbete som<br />
bedrivs av kyrkor, samfund <strong>och</strong> missions<strong>organisation</strong>er.<br />
Närmare 40 missions<strong>organisation</strong>er är medlemmar,<br />
bland annat ett stort antal kyrkor <strong>och</strong> trossamfund.<br />
SMR:s huvuduppgift är att kanalisera statsbidrag<br />
till kyrkornas missionsarbete <strong>och</strong> att bedriva sådant ar-<br />
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
bete som är gemensamt för medlemskyrkorna. Årligen<br />
förmedlar SMR medel i storleksordningen 100 miljoner<br />
kronor.<br />
Kyrkornas U-fond har sedan sitt bildande erbjudit<br />
svenska kyrkor <strong>och</strong> församlingar en möjlighet att placera<br />
penningmedel för vidareplacering i utvecklingsländer.<br />
Fonden bildades 1990 genom Sveriges Kristna<br />
Råd (SKR). Styrelse utses av SKR. Av det inlånade kapitalet<br />
har 70 procent vidareplacerats i Oikocredit <strong>och</strong><br />
resten har på annat sätt placerats i mikrofinansverksamhet.<br />
Inlåningen upphörde 2010, men den befintliga<br />
inlåningen förvaltas vidare med oförändrat syfte.<br />
Individuell Människohjälp (IM) grundades 1938<br />
under namnet Inomeuropeisk Mission. IM, som har<br />
sitt huvudkontor i Lund, bedriver ett omfattande<br />
hjälparbete i ett tiotal länder, såväl inom som utanför<br />
Europa. IM är en svensk bistånds<strong>organisation</strong> som vill<br />
bekämpa <strong>och</strong> synliggöra fattigdom <strong>och</strong> utanförskap.<br />
Organisationen verkar i tretton länder världen över.<br />
IM bedriver sitt arbete tillsammans med lokala samarbetspartners,<br />
ofta med inriktning på hjälp till självhjälp,<br />
oberoende av tro, ursprung eller politisk uppfattning.<br />
Grunden för IM är, som man själv uttrycker<br />
det, kristet-humanistiska värderingar.<br />
<strong>Svenska</strong> Jerusalemsföreningen (bildad 1900) är en<br />
kristen <strong>och</strong> opolitisk <strong>organisation</strong>. Föreningen driver<br />
bland annat Den Gode Herdens skola för 400 flickor i<br />
Betlehem, men också sjukvård i samarbete med det palestinska<br />
självstyret vid föreningens sjukhus.<br />
Kristna Fredsrörelsen, bildad 1919, är en kristen del<br />
av den samlade svenska fredsrörelsen. Själv beskriver<br />
sig <strong>organisation</strong>en som en ”ickevåldsrörelse som utifrån<br />
evangeliets budskap om Guds rike vill verka för<br />
rättvisa <strong>och</strong> fred, allmän <strong>och</strong> total nedrustning samt<br />
ett samhälle utan våld”. Man ger kurser i ickevåld <strong>och</strong><br />
konflikthantering, deltar i dialogen mellan olika religioner,<br />
stöder lokalt fredsarbete genom fredsobservatörer<br />
<strong>och</strong> andra som verkar för mänskliga rättigheter<br />
i flera länder <strong>och</strong> vill påverka Sveriges <strong>och</strong> EU:s säkerhetspolitik<br />
i riktning mot rättvisa <strong>och</strong>fred.<br />
Rådgivningsbyrån för asylsökande <strong>och</strong> flyktingar,<br />
bildad 1991, ger kostnadsfritt råd i frågor om asyl, familjeåterförening,<br />
medborgarskap <strong>och</strong> utlänningslagstiftning<br />
i övrigt. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Sveriges Frikyrkosamråd<br />
finns bland huvudmännen.<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 157
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
FÖRDJUPNING<br />
Frikyrkor i förändring – <strong>historia</strong> <strong>och</strong> nutid<br />
Framväxten av väckelserörelser utanför <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong><br />
Frikyrkligheten, för att använda ett senare tillkommet<br />
begrepp, kom tidigast till sverige genom metodismen.<br />
det var george scott som kom till sverige 1830 i avsikt<br />
att arbeta bland engelsmän i sverige. 1840 byggdes Engelska<br />
<strong>kyrkan</strong>. hans brott mot lagen kom då han började<br />
predika på svenska <strong>och</strong> rikta sig till svenska medborgare.<br />
trots inflytelserika vänner, både kyrkliga <strong>och</strong> andra, som<br />
hyste sympati för hans arbete, tvingades han 1842 att<br />
avsluta sin verksamhet i sverige. den övertogs av c.o.<br />
rosenius som också lyckades köpa Engelska <strong>kyrkan</strong> som<br />
då fick namnet Betlehems<strong>kyrkan</strong>.<br />
den första väckelserörelse som bildade ett eget<br />
trossamfund var baptisterna. den första församlingen<br />
grundades av den förre sjömannen, då predikanten,<br />
Fredrik olaus (F.o.) nilsson (1809–81) i samband med att<br />
han 1848 döpte sin hustru <strong>och</strong> ytterligare några personer<br />
i vallersvik i halland. F.o. nilsson landsförvisades med<br />
motiveringen att han spred villoläror <strong>och</strong> var borta från<br />
sverige fram till dess han benådades då lagen ändrades.<br />
den som kom att leda samfundet var den tidigare prästen<br />
i svenska <strong>kyrkan</strong> anders Wiberg (1816–87), sedan<br />
1855 föreståndare för församlingen i stockholm.<br />
metodist<strong>kyrkan</strong> har sitt ursprung i den sociala <strong>och</strong><br />
andliga väckelsen i England i mitten av 1700-talet. till<br />
sverige kom metodismen först som redan framgått<br />
genom george scott. Efter att scott tvingats lämna<br />
sverige dröjde det till 1868 innan metodist<strong>kyrkan</strong> bildades<br />
<strong>och</strong> erkändes som trossamfund i sverige. redan från<br />
början var den svenska metodismen nära knuten till den<br />
amerikanska, episkopala grenen. Först in på 1900-talet<br />
utvecklades en egen <strong>organisation</strong> i norden.<br />
Frälsningsarmén kom med inspiration från England till<br />
sverige 1882. 1905 frigjorde sig svenska Frälsnings armén.<br />
svenska missionsförbundet bildades genom en utbrytning<br />
ur Evangeliska Fosterlands-stiftelsen (EFs) 1878.<br />
tvistefrågan var den subjektiva försoningsläran. Formellt<br />
sattes saken på sin spets då Paul Pet(t)er Waldenström<br />
(1838–1917), representerande EFs men så småningom<br />
smF:s ledande personlighet, ville att de som skickades<br />
ut som missionärer inte skulle behöva instämma i hela<br />
augsburgska bekännelsen. de som sedan bildade missionsförbundet<br />
ansåg det vara nog med att de bekände<br />
sig till Bibeln.<br />
Waldenström kom från en gammalpietistisk miljö men<br />
sökte sig ganska snart till nyevangelismen. han ledde<br />
utbrytningen ur EFs. Waldenström som var prästvigd<br />
(ett ämbete som han senare avsade sig) övergick till<br />
läraryrket som lektor i Umeå <strong>och</strong> gävle. han blev också<br />
både riksdags- <strong>och</strong> kyrkomötesledamot. På båda ställena<br />
tog han aktivt del i diskussionen om rätten att utträda<br />
ur svenska <strong>kyrkan</strong>, möjligheten till frikyrklig begravning<br />
<strong>och</strong> relationerna mellan stat <strong>och</strong> trossamfund. Både som<br />
predikant <strong>och</strong> debattör hade han ett stort anseende.<br />
detsamma gällde honom som bibelteolog <strong>och</strong> samfundsledare.<br />
de baptistiska samfunden helgelseförbundet (hF)<br />
<strong>och</strong> örebromissionen (öm) bildades 1887 respektive<br />
1892. samma år bildades Fribaptistsamfundet (FB)<br />
genom en utbrytning ur svenska Baptistsamfundet<br />
(sB). också detta år fann svenska alliansmissionen<br />
(sam) sin form efter en utveckling som börjat med<br />
Jönköpings traktatsällskap redan 1853. Pingstväckelsen<br />
började inom Baptistsamfundet, men i samband med att<br />
Filadelfiaförsamlingen i stockholm kom till uteslöts man<br />
1913 ur modersamfundet.<br />
Väckelserörelserna börjar sin byggenskap<br />
som nämnts i tidigare kapitel avskaffades konventikelplakatet<br />
1858. 1860 års dissenterlag gjorde det möjligt<br />
att utträda ur <strong>kyrkan</strong>. andra lättnader följde. det ledde<br />
till att väckelserörelserna i slutet av 1800-talet flyttade<br />
väckelsen från att ha predikats <strong>och</strong> studerats i stugor<br />
<strong>och</strong> salonger in i egna hus, bönehus som ibland också fick<br />
namn som Betania, sion, Betel <strong>och</strong> Elim. de första bönehusen<br />
byggdes på 1850-talet redan innan konventikelplakatets<br />
avskaffande. med tiden började också namnet<br />
missionshus användas eller, inte minst bland baptisterna,<br />
kapell. metodisterna talade i högre grad än de övriga om<br />
kyrkor.<br />
På detta följde i både stad <strong>och</strong> land ett intensivt<br />
byggande av heliga byggnader för de nya rörelserna.<br />
i städerna handlade det om större byggnader, ganska<br />
snart till <strong>och</strong> med mycket stora sådana, <strong>och</strong> på landet<br />
fortsatte man oftast med de mindre husen. de hamnade<br />
på små tomter, donerade av en medlem, gärna nära<br />
vägen. inte sällan byggdes de till bit för bit för att sedan,<br />
då det inte längre räckte, ersättas av större missionshus<br />
<strong>och</strong> kapell. Liksom övrig byggenskap i landet har stilarna<br />
skiftat, till <strong>och</strong> med funktionalismen fick sitt genomslag.<br />
väckelserörelsernas moderna byggnader är ofta tämligen<br />
lika de moderna kyrkorna i svenska <strong>kyrkan</strong>. det har skett<br />
en ömsesidig påverkan.<br />
den arkitektoniskt mest uppmärksammade byggnaden<br />
framgår av ett uttalande som gjordes av världens kanske<br />
mest kände arkitekt, nämligen Le corbusier (1887–1965).<br />
vid en föreläsning för amerikanska arkitekturstudenter<br />
konstaterade han följande: ”om ni ska se vackra kyrkor i<br />
Europa, finns det tre ni inte får missa: Peters<strong>kyrkan</strong> i rom,<br />
sacré-coeur i Paris <strong>och</strong> västerorts <strong>kyrkan</strong> i vällingby.”<br />
den senare, byggd 1956, ritades av carl nyrén <strong>och</strong> inreddes<br />
av konstnären Fritz sjöström (1923–96).<br />
158 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Nybygget <strong>och</strong> EFK<br />
redan 1994 gick helgelseförbundet <strong>och</strong> Fribaptistsamfundet<br />
(FB) samman. 1997 gick detta nya samfund<br />
samman med den likaledes baptistiska örebromissionen<br />
(öm). till att börja med arbetade man med namnet<br />
nybygget – kristen samverkan. 2002 gick man samman i<br />
Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong> (EFk).<br />
denna kyrkas bakgrund finns alltså långt tillbaka i den<br />
baptistiska traditionen <strong>och</strong> flera av de kyrkor som ingår<br />
hade vid samgåendet en mer än sekellång svensk tradition.<br />
EFk är evangelikal, karismatisk <strong>och</strong> missionsinriktad.<br />
dopsynen är baptistisk <strong>och</strong> man tillämpar troendedop.<br />
Pingsrörelsen<br />
Pingströrelsen är en av de stora väckelserörelserna i<br />
sverige <strong>och</strong> i dag den största av frikyrkorna med ett<br />
medlemsantal i sverige i paritet med de katolska <strong>och</strong><br />
ortodoxa kyrkorna i landet. till 1900-talets stora personligheter<br />
i sverige hör pingstledaren Lewi Pethrus<br />
(1884–1974).<br />
Under lång tid såg sig Pingströrelsen inte som ett<br />
trossamfund <strong>och</strong> man hade heller inte någon gemensam<br />
<strong>organisation</strong>. varje pingstförsamling fattade sina<br />
egna beslut. informellt spelade Filadelfiaförsamlingen i<br />
stockholm en samordnande roll <strong>och</strong> den ledande pastorn<br />
i församlingen betraktades som något av en ledare för<br />
pingströrelsen.<br />
1965 började man samverka i det internationella<br />
arbetet genom Pingstmissionens U-landshjälp, numera<br />
Pingstmissionens utvecklingssamarbete (PmU). sedan<br />
2001 har man, inte minst av juridiska <strong>och</strong> ekonomiska skäl<br />
kopplade till statsbidrag <strong>och</strong> uppbördshjälp från staten,<br />
en gemensam <strong>organisation</strong> med namnet riks föreningen<br />
Pingst – fria församlingar i samverkan.<br />
Den senaste <strong>kyrkan</strong> – Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> har bildats genom samgående mellan<br />
metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige, svenska missions<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
svenska Baptistsamfundet (sB). På vägen till ett nytt<br />
namn kallades den nya <strong>kyrkan</strong> <strong>kyrkan</strong> gemensam Framtid<br />
(gF).<br />
metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige, som haft en episkopal<br />
kyrkosyn <strong>och</strong> struktur, har ingått i den internationella<br />
metodistiska gemenskapen inom the United methodist<br />
church (Umc). man har med något varierande praxis<br />
tillämpat både medlemskap genom dop <strong>och</strong> ”förberedande<br />
medlemskap”.<br />
svenska Baptistsamfundet (sB), som närmast haft<br />
en reformert inriktning, har också betraktat sig som ett<br />
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
kongregationalistiskt samfund. sedan sin begynnelse<br />
har samfundet starkt betonat troendedopet <strong>och</strong> avvisat<br />
barndopet. internationellt har svenska Baptistsamfundet<br />
(sB) ingått i Baptistiska världsalliansen (Baptist World<br />
alliance, BWa).<br />
svenska missions<strong>kyrkan</strong> har varit ansluten till reformerta<br />
världsalliansen (World alliance of reformed<br />
churches, Warc), även om dess rötter nog är mer<br />
kongregationalistiska än reformerta. Warc gick 2010<br />
samman med det internationella organet reformerta<br />
ekumeniska rådet (reformed Ecumenical council, rEc) i<br />
den reformerta världsgemenskapen (World communion<br />
of reformed churches, Wcrc). som ett icke-territoriellt<br />
distrikt inom smF finns sedan 2005 svenska Frälsningsarmén.<br />
i svenska missions<strong>kyrkan</strong> har det funnits såväl<br />
barn- som vuxendop.<br />
alla församlingar i de tre kyrkorna kommer att ingå i<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong>, som därmed har cirka 70 000 medlemmar.<br />
medlem i en församling inom Equmenia<strong>kyrkan</strong> kan<br />
den bli som bekänner Jesus kristus som Frälsare <strong>och</strong><br />
herre samt är döpt. i Equmenia<strong>kyrkan</strong>s församlingar finns<br />
olika doppraxis <strong>och</strong> en församling kan, liksom svenska<br />
<strong>kyrkan</strong>s församlingar, ge möjlighet till medlemskap i<br />
väntan på dop. detta medlemskap har giltighet i hela<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong>.<br />
den organisatoriska strukturen bär kongregationalistiska<br />
drag, men man betonar att <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> församlingarna<br />
hör samman organiskt <strong>och</strong> lever i ett ömsesidigt<br />
beroende av varandra. <strong>kyrkan</strong> ska stödja de lokala församlingarna<br />
i deras uppgifter. <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> församlingarna<br />
har ett ansvar för varandra, ekonomiskt <strong>och</strong> genom eget<br />
arbete efter förmåga. genom en ömsesidig tillsyn ska<br />
församlingarna vaka över den gemensamma <strong>organisation</strong>en.<br />
de som verkar inom Equmenia<strong>kyrkan</strong>s ledning ska<br />
utöva tillsyn över de ordinerade tjänsterna.<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> övertar från de tre tidigare kyrkorna<br />
deras ekumeniska <strong>och</strong> liknande engagemang. Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
är medlem i Wcrc, BWa, världsmetodistrådet<br />
(World methodist council, Wmc), internationella<br />
Federationen för Fria Evangeliska kyrkor (international<br />
Federation of Free Evangelical churches, iFFEc), Europeiska<br />
Baptistfederationen (European Baptist Federation,<br />
EBF) <strong>och</strong> Europeiska metodistrådet (European methodist<br />
council, Emc). <strong>kyrkan</strong> är också som kyrka associerad till<br />
Umc. Equmenia<strong>kyrkan</strong> är medlem i kyrkornas världsråd<br />
(kv) <strong>och</strong> sveriges kristna råd (skr). dessa medlemskap<br />
är reglerade i <strong>kyrkan</strong>s stadgar. metodist<strong>kyrkan</strong> i sverige<br />
har lämnat United methodist church (Umc).<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 159
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
Barn, unga <strong>och</strong> studenter<br />
Kristna Studentrörelsen i Sverige (KRISS) bildades<br />
1971 som följd av en sammanslagning av den inom<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> verkande Sveriges Kristliga Studentrörelse<br />
<strong>och</strong> den frikyrkliga Fria Kristna Studentrörelsen<br />
(FKS). Splittringen i två <strong>organisation</strong>er hade uppstått<br />
1912. Antalet medlemmar i KRISS är litet, cirka 200.<br />
KRISS är medlem i Kristna Studentvärldsförbundet,<br />
World Student Christian Federation (WSCF).<br />
KRISS har i sin verksamhet burit, <strong>och</strong> bär fortfarande,<br />
en internationell <strong>och</strong> samhällsinriktad prägel. Man<br />
har lokal verksamhet på flera studieorter. Verksamheten<br />
kretsar kring bland annat gudstjänst, föredrag,<br />
studiegrupper <strong>och</strong> bönetillfällen. På nationell nivå<br />
finns årliga rikskonferenser, en teologifestival, liksom<br />
retreat- <strong>och</strong> pilgrimsarrangemang. Ett av KRISS varaktiga<br />
projekt rör kristen tro i förhållande till homosexuella,<br />
bisexuella <strong>och</strong> transsexuella personer samt queerpersoner<br />
(hbtq-frågor).<br />
Credo – Sveriges Evangeliska Student- <strong>och</strong> Gymnasiströrelse<br />
(SESG) växte fram i samverkan med andra<br />
inomkyrkliga väckelserörelser som en reaktion mot<br />
den historisk-kritiska teologins framväxt <strong>och</strong> den liberalteologiska<br />
utvecklingen i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong><br />
det 1907 bildade Sveriges Kristliga Studentförbund.<br />
SESG bildades 1938 men rötterna går tillbaka till konferenser<br />
på 1920-talet. Under en tid var SESG knutet<br />
till Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen (EFS). 1997 lade<br />
man till namnet Credo, som nu används.<br />
Med tiden har andelen frikyrkliga medlemmar ökat,<br />
vilket har gjort att Credos ekumeniska inslag stärkts,<br />
men med en oförändrad evangelikal <strong>och</strong> bibeltrogen<br />
karaktär. Internationellt är man ansluten till The International<br />
Fellowship of Evangelical Students (IFES).<br />
Credo har ett 20-tal studentgrupper på universitets-<br />
<strong>och</strong> högskoleorter <strong>och</strong> verksamhet på ett 100-tal skolor.<br />
Kontor finns på tre platser i landet. Man äger <strong>och</strong><br />
driver Credos fjällgård <strong>och</strong> CredoAkademin, ett studiecentrum<br />
i Stockholm med utbildning <strong>och</strong> bokutgivning.<br />
Credo har cirka 1 200 medlemmar, 25 anslutna<br />
studentföreningar <strong>och</strong> ungefär lika många anslutna<br />
skolgrupper.<br />
En relativt nybildad ungdoms<strong>organisation</strong> är Ny<br />
Generation, som betecknar sig som allkristen <strong>och</strong> fristående<br />
från alla samfund. Organisationen har vuxit<br />
snabbt sedan bildandet 2002. Organisationen riktar<br />
sig till skolelever <strong>och</strong> studenter <strong>och</strong> arbetar genom<br />
skolgrupper. Antalet skolgrupper anges till 500 <strong>och</strong><br />
medlemmar till cirka 10 000. Organisationens största<br />
projekt har varit utdelningen av cirka 150 000 personligt<br />
överlämnade exemplar av Nya testamentet. Efter<br />
starten i Sverige har liknande <strong>organisation</strong>er startat i<br />
ett 15-tal länder. Ett internationellt kontor finns i Birmingham<br />
i England.<br />
Den äldsta kristet baserade ungdoms<strong>organisation</strong>en<br />
i Sverige är KFUK-KFUM i Sverige. KFUM kom<br />
till Sverige 1884. 2011 har <strong>organisation</strong>en cirka 70 000<br />
medlemmar. KFUK-KFUM beskriver sig som ”kristligt”.<br />
Tolkningen av ordet är att man i handling vill visa<br />
på förlåtelse <strong>och</strong> människokärlek, men också att man<br />
vill ge utrymme för unga människor att föra samtal om<br />
sin livssituation, existentiella frågor <strong>och</strong> med människor<br />
med annan livsåskådning.<br />
Scoutrörelsen har historiska, men också i dag aktuella,<br />
relationer till de kristna trossamfunden. Det finns<br />
fem stora scoutförbund. Det största, <strong>Svenska</strong> scoutförbundet<br />
(SSF), har cirka 55 000 medlemmar i 600 kårer.<br />
Det bildades 1960 genom sammanslagning av Sveriges<br />
Scoutförbund (bildat 1912) <strong>och</strong> Sveriges Flickors<br />
Scoutförbund (bildat 1913). SSF har nära historiska<br />
kontakter med <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. På många sätt <strong>och</strong><br />
på många håll i landet upprätthålls fortfarande dessa<br />
kontakter, men SSF har genomgått en utveckling i riktning<br />
mot självständighet i förhållande till trossamfunden.<br />
Den scout<strong>organisation</strong> som har sin förankring i<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> har cirka 18 000 medlemmar.<br />
I november 2011 beslutade <strong>Svenska</strong> scoutförbundet,<br />
KFUK/KFUM:s scoutförbund, Frälsningsarméns<br />
scoutförbund, SMU Scout <strong>och</strong> Nykterhetsrörelsens<br />
scoutförbund att gå samman i en gemensam <strong>organisation</strong><br />
med namnet Scouterna.<br />
Det äldsta scoutförbundet är KFUK-KFUM:s scoutförbund,<br />
bildat 1908. Förbundet har cirka 10 000<br />
medlemmar i 200 kårer. Sveriges Muslimska Scouter<br />
bildades inom KFUK-KFUM:s scoutförbud, men är<br />
nu medlemmar i Nykterhetsrörelsens Scoutförbund.<br />
Frälsningsarméns scoutförbund (grundat 1916) har<br />
drygt 1 000 medlemmar.<br />
En ungdomsrörelse av speciellt slag har uppstått<br />
kring den ekumeniska <strong>och</strong> mycket internationellt sammansatta<br />
kommuniteten i Taizé som grundades av<br />
schweizaren Roger Schutz (1915–2005), broder Roger.<br />
Genom årens lopp har stora skaror av ungdomar rest<br />
dit för att delta i det liv som präglas av lyssnande, samtal,<br />
gudstjänster <strong>och</strong> Taizésånger. Taizégudstjänster firas<br />
nu i många länder, bland annat Sverige.<br />
Kvinnor i kyrkorna<br />
En ekumenisk <strong>organisation</strong> för kvinnors kyrkliga engagemang<br />
är Sveriges Ekumeniska Kvinnoråd (SEK),<br />
bildat 1959 genom en sammanslagning av <strong>Svenska</strong><br />
missionsrådets kvinnokommitté (bildad 1914) <strong>och</strong><br />
Kristna kvinnors samarbetskommitté (bildad 1935).<br />
Syftet var att utgöra ett forum för kristna kvinnor. Rå-<br />
160 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
det utgörs av cirka 1 000 enskilda medlemmar, representanter<br />
för 13 kristna samfund <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>er<br />
samt 11 lokala ekumeniska kvinnoråd. En årlig kraftsamling,<br />
inte minst lokalt, är Kvinnornas internationella<br />
böndag, som genomförts i Sverige sedan 1931. De<br />
lokala ekumeniska kvinnoråden arbetar i övrigt med<br />
träffar av olika slag, bland annat bibelstudier.<br />
Bibelöversättning <strong>och</strong> bibelspridning<br />
<strong>Svenska</strong> Bibelsällskapet är engagerat i olika former<br />
av arbete knutet till översättning <strong>och</strong> spridning av Bibeln.<br />
Sällskapet arbetar för att stimulera <strong>och</strong> underlätta<br />
bibelläsning <strong>och</strong> bibelanvändning, men också med<br />
bibelspridning i Sverige <strong>och</strong> utomlands (vilket bland<br />
annat innebär att man i lager har biblar på ett hundratal<br />
språk). Genom projektet Bibeläventyret når man<br />
årligen genom närmare 500 instruktörer cirka 30 000<br />
skolelever.<br />
Fram till 1946 var Bibelsällskapet en angelägenhet<br />
för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. Rikskollekt i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> har<br />
man haft ända sedan 1872. Bibelsällskapet är ett ekumeniskt<br />
samarbetsorgan för ett tiotal svenska kyrkors<br />
<strong>och</strong> samfunds nationella <strong>och</strong> internationella bibelarbete.<br />
Bibelsällskapet har sitt kansli i Uppsala.<br />
Bibelsällskapet svarar också för förvaltningen av Bibelfonden.<br />
Till denna fond förs statens royalty på Bibelkommissionens<br />
produkter. Med hjälp av dessa medel<br />
ska spridningen av kommissionens bibelöversättning<br />
främjas <strong>och</strong> dessutom ska goda förutsättningar skapas<br />
för ett framtida översättningsarbete. Bibelfonden har<br />
en egen styrelse som består av Bibelsällskapets styrelse,<br />
företrädare för förlagsbranschen <strong>och</strong> en av regeringen<br />
utsedd ledamot.<br />
Gideoniterna, som bildades 1919, har en omfattande<br />
verksamhet med bibelspridning. Sedan grundandet<br />
har man delat ut 5,3 miljoner biblar <strong>och</strong> Nya testamenten.<br />
Den svenska <strong>organisation</strong>en tillhör The Gideons<br />
International som finns i cirka 200 länder.<br />
Diakonal <strong>och</strong> social ekumenik<br />
Hela människan, tidigare De Kristna Samfundens<br />
Nykterhetsrörelse (DKSN), bildades 1920 som »riksutskottet<br />
för de kristnas förbudsrörelse« inför den<br />
kommande folkomröstningen om alkoholförbud. I<br />
dag är <strong>organisation</strong>en inte absolutistisk men arbetar<br />
mot alla former av drogmissbruk <strong>och</strong> drogernas skadeverkningar.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> är en av de 16 huvudmän<br />
som står bakom Hela människan.<br />
Hela människan bedriver ett förebyggande, behandlande<br />
<strong>och</strong> rehabiliterande arbete. I den utåtriktade<br />
verksamheten är det oftast namnet RIA, rådgivning i<br />
alkohol- <strong>och</strong> narkotikafrågor, som syns. Verksamhe-<br />
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
ten är inriktad på människor som är särskilt utsatta på<br />
grund av missbruk, hemlöshet, kriminalitet eller brist<br />
på fungerande nätverk. RIA finns på ett 90-tal orter.<br />
Förbundet S:t Lukas, tidigare S:t Lukasstiftelsen<br />
(grundad 1939), arbetar med inriktning på människor<br />
som vill bearbeta sina livsfrågor <strong>och</strong> problem, ha utbildning<br />
<strong>och</strong> handledning i sitt arbete <strong>och</strong> vill föra samtal<br />
om etik <strong>och</strong> livstolkning.<br />
De redskap man använder är rådgivning, själavård<br />
<strong>och</strong> psykoterapi, men också offentliga arrangemang i<br />
form av samtal <strong>och</strong> föreläsningar. Dessa verksamheter<br />
bedrivs främst i de 30-tal S:t Lukasföreningar <strong>och</strong> de<br />
cirka 40 mottagningar på 30 platser som finns. Grundat<br />
på avtal utgör S:t Lukas en direkt resurs på många<br />
kyrkliga arbetsplatser, men S:t Lukas har också avtal<br />
med många andra arbetsgivare. Den psykoterapeututbildning<br />
som S:t Lukas tidigare bedrev finns nu i Ersta<br />
Sköndal högskola.<br />
NOTERAT<br />
den organiserade<br />
religionsdialogen<br />
i de judisk-kristna relationerna finns en världsvid<br />
plattform i form av ett särskilt internationellt råd,<br />
International Council of Christians and Jews (ICCJ)<br />
med ett 40-tal fora för judisk-kristna relationer <strong>och</strong><br />
andra interreligiösa samtal i mer än 30 länder.<br />
2010 bildades Sveriges interreligiösa råd. rådet ska<br />
främja <strong>och</strong> skapa förutsättningar för interreli giöst<br />
samarbete i sverige, lyfta fram religionens roll för att<br />
skapa fred <strong>och</strong> samförstånd i världen <strong>och</strong> utgöra en<br />
röst gentemot religionsfientlighet. rådet består av<br />
före trädare för judendom, kristendom, islam, buddhism,<br />
bahai (som har sitt ursprung i islam <strong>och</strong> funnits<br />
sedan mitten av 1800-talet), sikhism (en indisk<br />
religion) <strong>och</strong> hinduism (ett samlingsnamn för flera<br />
religiösa traditioner i främst indien).<br />
Andra ekumeniska <strong>organisation</strong>er<br />
Förbundet Kristen Humanism (fram till 2011 Förbundet<br />
för Kristen Humanism <strong>och</strong> Samhällssyn, KHS),<br />
bildat 1971 genom en sammanslagning av två tidigare<br />
<strong>organisation</strong>er, nämligen Förbundet för Kristet samhällsliv<br />
(bildat 1918) <strong>och</strong> Förbundet för Kristen humanism<br />
(bildat 1937). Bakom Förbundet för Kristet samhällsliv<br />
stod bland annat Natanael Beskow <strong>och</strong> bakom<br />
Förbundet för Kristen humanism Manfred Björkquist.<br />
Förbundet Kristen Humanism vill vara en kristen humanistisk<br />
röst i samhället. Denna linje vill man hålla<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 161
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
inför både kyrka <strong>och</strong> samhällsliv i övrigt. KHS arbetar<br />
genom samlingar <strong>och</strong> annan verksamhet på nationell<br />
nivå <strong>och</strong> ett tiotal lokala avdelningar.<br />
Kristna Dansgemenskapen i Sverige (KDGS) bildades<br />
1993. Organisationen vill vara både en allkristen<br />
inspirationskälla <strong>och</strong> ett stöd för dem som håller på<br />
med eller är intresserade av ”dans till Guds ära”, som<br />
man själv uttrycker saken. KDGS ingår i International<br />
Christian Dance Fellowship (ICDF), en internationell<br />
ekumenisk <strong>organisation</strong> som bildades 1988.<br />
Ekumeniska grupperna för kristna homosexuella<br />
(EKHO) bildades 1975. EKHO arbetar för homosexuella,<br />
bisexuella <strong>och</strong> transsexuella personer samt queerpersoner<br />
(hbtq-personers) rättigheter i såväl samhället<br />
i stort som i kyrkor <strong>och</strong> samfund. Det finns lokala avdelningar<br />
i Stockholm <strong>och</strong> Göteborg. I Göteborg finns<br />
också EKHO Riks kansli.<br />
<strong>Svenska</strong> soldathemsförbundet (SSHF), bildat 1899,<br />
är ett samverkansorgan för soldathem i anslutning till<br />
militära förband. Ursprungligen hette man Förbundet<br />
Soldaternas Vänner. Det finns 14 soldathem i landet.<br />
Soldathemmen bedriver sin verksamhet på kristen <strong>och</strong><br />
ekumenisk grund <strong>och</strong> är öppna för alla. Med stöd av<br />
Försvarsmakten har förbundet uppdraget att stödja<br />
svenska soldater i utlandstjänst.<br />
Förbundet för Kristen enhet (FKE) bildades 1965<br />
<strong>och</strong> arbetar för ”en enad kristen kyrka med biskopen<br />
av Rom som enande <strong>och</strong> enad gestalt”. Som ett<br />
led i detta söker man gemensamma trostolkningar<br />
<strong>och</strong> ”på sikt en synlig enhet mellan <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>och</strong> den romersk-katolska <strong>kyrkan</strong>”. Medlemmarna<br />
kommer främst från <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Romersk-katolska<br />
<strong>kyrkan</strong> i Sverige.<br />
Riksförbundet Pensionärsgemenskap (RPG) är en<br />
kristen <strong>organisation</strong> som samverkar med övriga pensionärs<strong>organisation</strong>er<br />
<strong>och</strong> har sin främsta medlemstillströmning<br />
från de kristna trossamfunden. RPG har<br />
cirka 15 000 medlemmar i 250 lokala föreningar.<br />
Sveriges Kristna Handikappförbund (SKrH) bildades<br />
1960 <strong>och</strong> deltar i det ekumeniska handikapparbetet<br />
inom Sveriges Kristna Råd (SKR). Sitt nuvarande<br />
namn fick man 1996. Fram till dess hette man De Handikappades<br />
Missionsförening (DHM).<br />
En ekumenisk karaktär har också Kristna Bokförläggareföreningen<br />
(KBF). Medlemmar är de förlag som<br />
har en utgivning som riktar sig till kyrkorna <strong>och</strong> till läsare<br />
med intresse för religion.<br />
I Kristna Publicistförbundet (KP) möts kristna författare<br />
<strong>och</strong> journalister.<br />
Bokhandeln Arken i Lund, som betecknar sig som<br />
Nordens största teologiska bokhandel, grundades<br />
1972. Den drivs av en ekonomisk förening.<br />
Ekumenik i stift <strong>och</strong> församlingar<br />
Den lokala ekumeniken, församlingarnas ekumeniska<br />
verksamhet, kan komma till uttryck genom ett långtgående<br />
kontinuerligt samarbete eller genom samverkan<br />
vid enstaka tillfällen. Allt oftare är det lokala ekumeniska<br />
samarbetet resultatet av ett gemensamt arbete i<br />
till exempel lokala ekumeniska råd. Också på regional<br />
nivå, för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s del stiften, har det på sina<br />
håll bildats ekumeniska samarbetsorgan.<br />
162 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
samvErkan övEr samFUndsgrÄnsErna<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 163
164 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Liten språklista<br />
Inte minst i liturgiska sammanhang, men också i andra,<br />
förekommer åtskilliga ord som av många säkert kan<br />
upplevas främmande. Det handlar främst om latinska<br />
<strong>och</strong> grekiska uttryck. Många svenska ord har också sin<br />
förklaring i latinska <strong>och</strong> grekiska uttryck. Därför följande<br />
språklista som omfattar ord som används i denna<br />
bok.<br />
a<br />
Agenda, av agenda (latin), det som bör göras.<br />
Agnus Dei (latin), Guds lamm.<br />
Alba, av a´lba (vit), mässkjorta.<br />
Altare, av alta´re (latin), offerbord.<br />
Ambo, av a´mbo (latin) eller ambo´n (grekiska), upphöjt.<br />
Anabaptist (uttal anabapti´st, grekiskt ursprung), omdöpare.<br />
Antemensale, av latinets a´nte, före, <strong>och</strong> mensa´le,<br />
bord.<br />
Antependium, av latinets a´nte, före, <strong>och</strong> pe´ndere,<br />
hänga, ”hänga framför”.<br />
B<br />
Blasonera (från franska, uttal blasone´ra), blasonering<br />
är en heraldisk beskrivning av ett vapen.<br />
Bursa, av bu´rsa corpora´lis (latin), ”väska” för corporalet.<br />
c<br />
Celebrant, av celebrera, i sin tur av celebra´re (latin),<br />
fira, leda.<br />
Collecta, av latinets collecta, collection, samling,<br />
“samlande bön”, “dagens bön”.<br />
Corporale, se Korporale.<br />
Credo (cre´do, latin), jag tror.<br />
LitEn sPrÅkLista<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 165<br />
d<br />
Diakon, av dia´konos (grekiska),både ordet <strong>och</strong> funktionen<br />
är svårfångade, men tänkbara tolkningar är<br />
tjänare eller medhjälpare.<br />
E<br />
Elevation, av eleva´tio (latin), lyfta upp.<br />
Episkopal, av epi´skopos (grekiska) eller epi´skopus<br />
(latin), den som har tillsyn.<br />
Epistel, av epist´ola (latin) <strong>och</strong> epistolē´ (grekiska),<br />
brev.<br />
Epitafium (uttal epita´fium, grekiska), ”över grav”,<br />
minnestavla.<br />
Evangelium, latiniserad form av grekiska euange´lio,<br />
glatt budskap, av eu, gott, <strong>och</strong> an´gelos, sändebud.<br />
F<br />
Funus (fu´nus, latin), begravning.<br />
g<br />
Ghetto, även getto, med betydelsen judiskt kvarter.<br />
Gradualpsalm, av gra´dus (latin), trappa, trappsteg.<br />
Gloria (in exce´lsis Deo), latin för Ära åt Gud i höjden.<br />
h<br />
Hostia (uttal ho´stia, latin), det osyrade nattvardsbrödet,<br />
samma som oblat men oftare använt i katolsk<br />
liturgi.<br />
i<br />
Introitus (uttal intro´itus, latin), ingång.
LitEn sPrÅkLista<br />
k<br />
Kalk, av ca´lix (latin), nattvardsbägare, nasttvardskärl.<br />
Kanon (uttal ka´non, grekiska, <strong>och</strong> ca´non, latin), ”rättesnöre”,<br />
regelsamling.<br />
Kantor, av ca´ntor (latin), sångare,<br />
Kardinal, av cardina´lis, i sin tur av ca´rdo (gångjärn),<br />
grundläggande eller ”den det hänger på”.<br />
Karitativ, av ca´ritas (latin), ”hängivenhet”, ”kärlek”.<br />
Katekes, av cateche´sis (latiniserad grekiska), läromedel.<br />
Kollekt, av colle´ctus (latin), samling.<br />
Komminister, av co´minister, medtjänare, biträde.<br />
Kommunion, av commu´nio (latin), gemenskap.<br />
Koncilium, av conci´lium (latin), kyrkomöte.<br />
Kongregation, av congrega´tio (latin), församling.<br />
Konkordie, av conco´rdia (latin), enighet, endräkt.<br />
Konventikel, av conventi´cula (latin), liten sammankomst.<br />
Kor, kör, samma ursprung nämligen cho´rus (grekiska),<br />
sång- <strong>och</strong>/eller dansgrupp. Kyrkans kor var den plats<br />
från vilken man sjöng.<br />
Korporale, av corpora´le av corpu´s (latin), kropp.<br />
Krucifix, av crucifi´xus (latin), korsfäst.<br />
Kräkla, ett av biskopens insignier, är ett gammalt<br />
svenskt ord för krokig käpp.<br />
Kyrka, av kyriako´s (grekiska), ”det som tillhör Herren”.<br />
Kör, kor, se kor, kör.<br />
L<br />
Lanternin, ett mindre, fönsterförsett torn. Lanternino<br />
(italienska) är en diminutivform av lanterna.<br />
Laudamus (latin, Vi lovar Dig), lovsång.<br />
Liturgi, av leitourgi´a (grekiska), ett ord som inbegriper<br />
två olika ord, det ena översatt till svenska ”folk”,<br />
det andra ”göra”, liturgin är alltså något som folket<br />
gör.<br />
m<br />
Metropolit, av metropo´lis (grekiska), huvudstad, vidareutvecklat<br />
till metropo´lita, huvudstadsbiskop.<br />
Ministrant av ministra´re (latin), tjäna, den som biträder<br />
den präst som leder gudstjänsten.<br />
Mission, av latinska mi´ssio, sändning, kallelse.<br />
Mitra, biskopsmössa (grekiska för turban).<br />
166 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong><br />
o<br />
Oblat, av obla´tus (latin), offrad, benämning på nattvardsbrödet.<br />
Motsvarar ho´stia, det osyrade nattvardsbrödet,<br />
oftare använt i katolsk liturgi.<br />
Offertorium (uttal offerto´rium, latin), frambärande<br />
av nattvardsgåvorna eller den psalm som sjungs då<br />
nattvardsgåvorna bereds.<br />
Ordinantia (uttal ordina´ntia, latin), kyrklig förordning.<br />
Ortodox, av orthodoxi´a (latiniserad grekiska), renlärighet.<br />
P<br />
Paramenta, av parame´ntum (latin), prydande, begrepp<br />
för liturgiska textilier.<br />
Patén av pate´na (latin), det fat på vilket nattvardsbrödet,<br />
oblaterna, läggs.<br />
Patriark, av patria´rches (grekiska), stamfader (som Bibelns<br />
Abraham, Isak <strong>och</strong> Jakob). Sedan tidig kristen<br />
tid titel för <strong>kyrkan</strong>s högste ledare.<br />
Pax (latin), fred, frid.<br />
Pietism, av pietas (latin), fromhet, barmhärtighet.<br />
Postludium (uttal po´stludium, latin), efterspel.<br />
Preludium (uttal pre´ludium, latin), förspel.<br />
Predika, av predi´kan (latin), förkunnelse.<br />
Prefation (latin), företal.<br />
Procession, av proce´ssio (latin), skridande framåt, ett<br />
högtidligt <strong>och</strong> ordnat intåg i <strong>kyrkan</strong>.<br />
Prost, av propo´situs, praepo´situs(latin), föreståndare.<br />
Präst, av presby´teros (grekiska), namnet på församlingstjänare,<br />
äldste.<br />
Psalm, av psa´lmus (latin) <strong>och</strong> psalmo´s (grekiska),<br />
egentlig betydelse är att ”knäppa på strängarna på<br />
ett stränginstrument”, men har sedan övergått via<br />
psaltarpsalmerna till att bli en beteckning på kyrkovisor.<br />
Påve kommer av pa´pa (latin), fader, <strong>och</strong> användes ursprungligen<br />
som beteckning på kyrkoledare i vidare<br />
mening än i dag.<br />
r<br />
Recess, av rece´ssus (latin), tillbakaträdande, ett beslut<br />
som skett efter överläggning mellan flera parter.<br />
Recession, av rece´ssus (latin), träda tillbaka, återgång<br />
(i ordnad form efter gudstjänstens slut).<br />
Reformation, reformera, av reformieren (tyska).
Relik, av reli´quiae (latin), kvarlevor, i kyrkliga sammanhang<br />
efter personer som anses heliga.<br />
Röklin (som betyder liten rock), bars förr av prästerna<br />
över ytterkläderna vid gudstjänster i de kylslagna<br />
kyrkorna, i dag ofta då man endera inte bär mässhake<br />
eller som det plagg man har under korkåpan.<br />
s<br />
Sakristia, av sacri´stia (latin, i sin tur av sa´cer, helig),<br />
sidorum till kyrkrummet. Oftast sker samlingarna<br />
inför en gudstjänst i sakristian.<br />
Sanctus (uttal sa´nctus, latin), helig.<br />
Schtetl , även shtetl eller stethl, jiddisch, liten stad.<br />
Stola (latin), ett band i liturgisk färg som bärs av<br />
biskop, präst eller diakon.<br />
Sursum corda (uttal su´rsum co´rda, latin), ”upplyft<br />
era hjärtan”.<br />
Superintendent (uttal superintende´nt, latin), övervakare.<br />
v<br />
Verbi divini minister (uttal ve´rbi divi´ni mini´ster), latin),<br />
det gudomliga ordets tjänare, förkortas VDM.<br />
Venia, venia concionandi (uttal ve´nia conciona´ndi,<br />
latin), tillstånd att predika, begreppet används inte<br />
längre i kyrkoordningen. Versus populum (uttal<br />
ve´rsus po´pulu, latin), eller ad populum versus, med<br />
betydelsen att den som förrättar liturgin är ”vänd<br />
mot folket”.<br />
LitEn sPrÅkLista<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 167
kÄLLor <strong>och</strong> vidarELÄsning<br />
källor <strong>och</strong> vidareläsning<br />
tryckta skrifter<br />
Ahlstrand, Kajsa, Att tänka om tro - vår egen <strong>och</strong> andras<br />
i Sann mot sig själv - öppen mot andra. Samtal<br />
om religionsteologi i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
2011)<br />
Alm, Göran, Arkitekturen <strong>och</strong> inredningskonsten i<br />
Signums svenska konst<strong>historia</strong>, Karl Johanstidens<br />
konst (Signum 1999)<br />
Aronsson, Torbjörn, Den unge Manfred Björkquist.<br />
Hur en vision av kristendomens möte med kultur<br />
<strong>och</strong> samhälle växer fram (Studia Historico-Ecclesia<br />
stica Upsaliensia, Acta Universitatis Upsaliensis<br />
2008)<br />
Andrén, Carl-Gustaf, Kyrkolagstiftning <strong>och</strong> kyrkolagsutgivning<br />
i Studier tillägnade Sven-Håkan Ohlsson<br />
(Verbum 1985)<br />
Befrielsen. Stora boken om kristen tro (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>/Verbum<br />
1993)<br />
Berggrén, Gunnel, Prästens kläder <strong>och</strong> <strong>kyrkan</strong>s textilier<br />
(Verbum 2002)<br />
Beskow, Per, Teologiskt lexikon (Nya Doxa 1999)<br />
Biskop, präst <strong>och</strong> diakon i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, biskopsbrev<br />
(<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 1990)<br />
Bonnier, Ann Catherine, Hägg, Göran <strong>och</strong> Sjöström,<br />
Ingrid, <strong>Svenska</strong> kyrkor. En historisk reseguide (Medströms<br />
Bokförlag 2008)<br />
Brilioth, Yngve, Svensk kyrkokunskap (<strong>Svenska</strong> Kyrkans<br />
Diakonistyrelses Bokförlag 1933)<br />
Bäckström, Anders, Beckman, Ninna <strong>och</strong> Pettersson,<br />
Per, Religiös förändring i norra Europa. En studie av<br />
Sverige. ”Från statskyrka till fri folkkyrka”. Slutrapport<br />
(Diakonivetenskapliga institutet2004)<br />
Diakoni - tolkning, historik, praktik (redaktörer Erik<br />
Blennberger <strong>och</strong> Mats J Hansson, Verbum 2008)<br />
Blennberger, Erik <strong>och</strong> Hansson, Mats J, Vad menas<br />
med diakoni?<br />
Eckerdal, Per, Konflikt <strong>och</strong> nyorientering i diakoniinstitutionernas<br />
<strong>historia</strong><br />
Du ska bli präst. Livsberättelser 50 år efter kyrkomötets<br />
beslut (redaktör Boel Hössjer Sundman, Verbum<br />
2008)<br />
Eckerdal, Lars, Gerhardsson, Birger <strong>och</strong> Persson, Per-<br />
Erik, Vad står <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> för? (Verbum 1989)<br />
Edqvist, Gunnar, Från kyrkolag till kyrkoordning (Verbum<br />
2000)<br />
Edqvist, Gunnar, Friedner, Lars, Lundqvist Norling,<br />
Maria, Tibbling, Patrik, Kyrkoordning för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> 2010 med kommentarer <strong>och</strong> angränsande<br />
lagstiftning (Verbum 2010), själva kyrkoordningen<br />
finns också på Internet www.svenska<strong>kyrkan</strong>.se/kyrkoordningen<br />
Ekstrand, Thomas, Folk<strong>kyrkan</strong>s gränser. En teologisk<br />
analys av övergången från statskyrka till fri folkkyrka<br />
(Verbum 2002)<br />
Ekström, Sören, Makten över <strong>kyrkan</strong> – om <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>, folket <strong>och</strong> staten (Verbum 2003)<br />
Ekström, Sören, Biskopen i kyrkoreformen i Samtal<br />
på väg (Strängnäs stift 2005), finns också på<br />
www.sorenekstrom.se<br />
Ekström, Sören, Från pionjär för eldbegängelse till modern<br />
bransch<strong>organisation</strong> (Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong><br />
krematorieförbund 2007)<br />
En flerspråkig kyrka. Policy <strong>och</strong> mål för <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong>s arbete på andra språk än svenska (<strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> 2010)<br />
Eriksson, Anne-Louise, Demokrati <strong>och</strong> kyrka – en reflexion<br />
över <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s demokratiska identitet<br />
i Demokrati <strong>och</strong> delaktighet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
(<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utredningar 2005:2)<br />
Estham, Inger, Textilkonsten i Signums svenska konst<strong>historia</strong>,<br />
Barocktiden (Signum 1997)<br />
Folkkyrka nu? Samtal om utmaningar <strong>och</strong> möjligheter<br />
(redaktör Urban Claesson, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2012)<br />
Folklig förankring – demokrati i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (Verbum<br />
2000)<br />
Förtroendevald i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> – från landskapslagarna<br />
till dagens utmaningar, Sören Ekström,<br />
finns också på www.sorenekstrom.se<br />
Kan trossamfund <strong>och</strong> demokrati förenas?,<br />
Thomas Söderberg<br />
Kyrkoordningens auktoritet – betydelsen av att vi<br />
inte längre har en kyrkolag, Britt Louise Agrell<br />
De kyrkotillhöriga väljer sina företrädare, Gunnar<br />
Edqvist<br />
168 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Giertz, Martin, <strong>Svenska</strong> prästgårdar – Kulturarv –<br />
Trädgårdar – Byggnadsvård (Carlssons 2009)<br />
Göransson, Göran, Svensk kyrkorätt. En översikt<br />
(Norstedts Juridik 1993)<br />
Hahr, August, Svensk arkitektur (Albert Bonniers förlag<br />
1938)<br />
Hellström, Jan-Arvid, Vägar till Sveriges kristnande<br />
(Atlantis 1997)<br />
Hessler, Carl Arvid, Statskyrkodebatten (Almqvist &<br />
Wicksell 1954)<br />
Hössjer Sundman, Boel, Levande arv. Teologisk eftertanke<br />
<strong>och</strong> praktiska råd vid förändring <strong>och</strong> bevarande<br />
av kyrkobyggnader (Verbum 2007)<br />
Ideström, Jonas, Folkkyrkotanken – innehåll <strong>och</strong> utmaningar<br />
(<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2012)<br />
Karlsson, Bengt <strong>och</strong> Möller, Göran, Ansvarsfull förvaltning.<br />
Vägledning i finansiella placeringar<br />
(<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2007)<br />
Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige före 1809 (redaktör<br />
Lena Johannesson, Signum 2007)<br />
För<strong>historia</strong> <strong>och</strong> Medeltiden, Lena Liepe<br />
Vasatiden, Hedvig Brander Jonsson<br />
Stormaktstiden, Mårten Snickare<br />
Före 1809, Merit Laine<br />
Konst <strong>och</strong> visuell kultur i Sverige 1810-2000 (redaktör<br />
Lena Johannesson, Signum 2007)<br />
1900-1950, Bengt Lärkner<br />
Kyrkans liv. Introduktion till kyrkovetenskapen<br />
(redaktör Stefan Borgehammar, Verbum 1993,<br />
andra omarbetade upplagan)<br />
Världens kyrkor, Carl Henrik Martling<br />
Kyrkor i Sverige, Oloph Bexell<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Oloph Bexell <strong>och</strong> Jan Arvid Hellström<br />
Kyrkligheter i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Oloph Bexell<br />
Ett tecken för <strong>kyrkan</strong>, Sven-Erik Brodd<br />
Kyrkan i konkret gestalt, Bertil Nilsson<br />
En skärningspunkt mellan idé <strong>och</strong> verklighet, Sven-<br />
Erik Brodd<br />
Kyrkokunskap (redaktör Carl-Gustaf Andrén,<br />
Gleerups 1971)<br />
Allmän kyrkokunskap, Gustaf Ivarsson, Carl Henrik<br />
Martling<br />
Svensk kyrkokunskap, Carl-Gustaf Andrén<br />
Den ekumeniska rörelsen, Lars Thunberg<br />
Kyrkomusik - Ett tema med variationer (redaktörer<br />
Stephan Borgehammar <strong>och</strong> Jonas Lundblad, Årsbok<br />
för svenskt gudstjänstliv 87, Artos 2012)<br />
Kyrkorummet - kulturarv <strong>och</strong> gudstjänst(redaktörer<br />
Peter Bexell <strong>och</strong> Gunnar Weman, Artos 2008)<br />
Både bruka <strong>och</strong> bevara, Peter Bexell <strong>och</strong> Gunnar<br />
Weman<br />
kÄLLor <strong>och</strong> vidarELÄsning<br />
Rörelseriktningar i liturgisk teologi, Gunnar Weman<br />
Upplysning <strong>och</strong> högtidlighet. Tänkesätt <strong>och</strong> teologi<br />
kring nyklassicismens <strong>och</strong> nygotikens kyrkor, Oloph<br />
Bexell<br />
Hanteringen av överflödiga kyrkobyggnader. Erfarenheter<br />
från England, Paul Lewis<br />
Utökad användning av kyrkor. Nyorientering i Tyskland,<br />
Matthias Ludwig<br />
Alldeles för många kyrkor. Ett europeiskt perspektiv,<br />
Peter Bexell<br />
Så många kyrkor!Hur hanterar vi dem?, Torbjörn<br />
Sjögren<br />
Leva i dopet Brev från biskoparna till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
präster <strong>och</strong> församlingar (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2011)<br />
Lundborg, Peter, Kyrklig ordbok (Verbum 2005)<br />
Martling, Carl Henrik, Fädernas kyrka <strong>och</strong> folket.<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i kyrkovetenskapligt perspektiv<br />
(Verbum 1992)<br />
Martling, Carl Henrik, Tjänst i heligt rum (Verbum,<br />
sjätte upplagan 1996)<br />
Martling, Carl Henrik, Liturgik – en introduktion<br />
(Verbum 1996)<br />
Matrikel <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (Verbum 2011)<br />
Medlem 2010 (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2011)<br />
Modéus, Martin, Kyrkans förbön (Verbum 2009)<br />
Nyckeln till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> – en skrift om <strong>organisation</strong>,<br />
verksamhet <strong>och</strong> ekonomi 2011 (<strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> 2012)<br />
Nyman, Magnus, Förlorarnas <strong>historia</strong>. Katolskt liv<br />
i Sverige från Gustav Vasa till drottning Kristina<br />
(Veritas 1997)<br />
Pilgrimsvandringar i Sverige (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s biskopar<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> Turistföreningen , STF, 1995)<br />
Ryman, Björn, Brobyggarkyrka. <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s engagemang<br />
i utrikesfrågor (Artos 2010)<br />
Sandahl, Dag, Kyrklig splittring (Verbum 1993)<br />
Sjöstrand, Lena, Teater <strong>och</strong> kyrka i Kultur 98 (Mitt i<br />
församlingen, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 1998:1)<br />
Statens offentliga utredningar (SOU) i stat-kyrkafrågan<br />
finns förtecknade på www.sorenekstrom.se<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s bekännelseskrifter (Samfundet Pro<br />
Fide et Christianismo/Verbum 1997)<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utredningar 2011:2 Närhet <strong>och</strong> samverkan<br />
(<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s strukturutrednings slutbetänkande)<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utredningar 2006:1 Samiska frågor i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s utredningar i stat-kyrkafrågan finns<br />
förtecknade på www.sorenekstrom.se<br />
Sveriges kyrko<strong>historia</strong> (huvudredaktör Lennart Tegborg),<br />
följande delar <strong>och</strong> fördjupningsartiklar:<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 169
kÄLLor <strong>och</strong> vidarELÄsning<br />
Missionstid <strong>och</strong> tidig medeltid (del 1, Bertil Nilsson,<br />
Verbum 1998)<br />
Från gårdskyrka till sockenkyrka, Marian Ullén<br />
Hög- <strong>och</strong> senmedeltid (del 2, Sven-Erik Pernler,<br />
Verbum 1999)<br />
Kloster <strong>och</strong> konvent i senmedeltidens Sverige, Alf<br />
Härdelin<br />
Kyrkobyggnaden, Marian Ullén<br />
Kyrkorättens utveckling, Bertil Nilsson<br />
Reformationstid (del 3, Åke Andrén, Verbum 1998)<br />
Reformationen <strong>och</strong> bilden, Mereth Lindgren<br />
Bibeln på svenska, Birger Olsson<br />
Enhets<strong>kyrkan</strong>s tid (del 4, Ingun Montgomery, Verbum<br />
2002)<br />
Kyrklig konst <strong>och</strong> miljö, Allan Ellenius<br />
Den textila kyrkoskruden, Inger Estham<br />
Kyrkolagstiftningen under 1600-talet, Göran Inger<br />
Individualismens <strong>och</strong> upplysningens tid (del 5, Harry<br />
Lenhammar, Verbum 2000)<br />
Kyrkobyggnaden <strong>och</strong> stilidealens förändring, Marian<br />
Ullén<br />
1700-talets kyrkotextilier, Inger Estham<br />
Lappmarkens överhets- <strong>och</strong> missionsperspektiv,<br />
Sölve Anderzén<br />
Romantikens <strong>och</strong> liberalismens tid (del 6, Anders<br />
Jarlert, Verbum 2001)<br />
De nya gudstjänstrummens arkitektur <strong>och</strong> konstnärliga<br />
utsmyckning, Hedvig Brander Jonsson<br />
Johan Olof Wallin <strong>och</strong> 1819 års psalmbok, Håkan<br />
Möller<br />
”Själv en hel kommitté i en person.” J.H. Thomander<br />
<strong>och</strong> hans program för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Lars<br />
Österlin<br />
Folkväckelsens <strong>och</strong> kyrkoförnyelsens tid (del 7,<br />
Oloph Bexell, Verbum 2003)<br />
Kyrkobyggande i Sverige 1865-1910, Göran Alm<br />
Anton Niklas Sundberg – Svea rikes ärkebiskop,<br />
Anders Jarlert<br />
Paul Pet(t)er Waldenström – bibelteolog <strong>och</strong><br />
väckelse ledare, Rune W Dahlén<br />
Psalm <strong>och</strong> andlig sång i Sverige under 1800-talets<br />
senare del, Inger Selander<br />
”Gå ut <strong>och</strong> gör alla folk till lärjungar” – om svensk<br />
mission, Karin Sarja<br />
Religionsfrihetens <strong>och</strong> ekumenikens tid (del 8, Ingmar<br />
Brohed, Verbum 2005)<br />
Kyrkor <strong>och</strong> samfund i etermediernas värld, Gunnar<br />
Hallingberg<br />
Den kristna församlingssången, Per Olof Nisser<br />
Den kyrkliga textilkonstens förnyelse, Inger Estham<br />
Mission i globaliseringens tidevarv, Björn Ryman<br />
Kvinnor kräver tillträde till det teologiska samtalet.<br />
Lydia Wahlström <strong>och</strong> Emilia Fogelklou, Inger<br />
Hammar<br />
Nathan Söderblom – religionshistoriker, ärkebiskop<br />
<strong>och</strong> internationell kyrkoledare, Sven-Erik<br />
Brodd<br />
Bo Giertz <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Oloph Bexell<br />
Teologins uppgift. Traditionsbildningar inom<br />
svensk 1900-talsteologi, Ola Sigurdson<br />
Thidevall, Sven, Kampen om folk<strong>kyrkan</strong>. Ett folkkyrkligt<br />
reformprograms öden (Verbum 2000)<br />
Tibbling, Patrik, Att vara ledamot i kyrkoråd <strong>och</strong><br />
kyrko nämnd (Verbum 2006)<br />
Wicander, Margareta, Handbok för kyrkofullmäktige<br />
(Verbum 2009)<br />
Årsredovisning för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s nationella nivå<br />
2011 (<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> 2012)<br />
Äntligen stod hon i predikstolen! Historiskt vägval<br />
1958 (redaktör Boel Hössjer Sundman, Verbum<br />
2008)<br />
källor på internet<br />
Ekström, Sören, hemsida www.sorenekstrom.se<br />
Stat-kyrkareformens <strong>historia</strong> – en genomgång av initiativ,<br />
utredningsarbete <strong>och</strong> reformer 1956-99 (med<br />
notiser från tidigare <strong>historia</strong>)<br />
Förteckning med statliga utredningar i kyrkliga frågor<br />
<strong>och</strong> deras ledamöter 1918-55<br />
Förteckning med betänkanden, propositioner, skrivelser<br />
<strong>och</strong> vissa andra offentliga dokument från åren<br />
1956-99<br />
Förteckning med stat-kyrkautredningarna <strong>och</strong> deras<br />
ledamöter 1956-99<br />
Föredragning om stat-kyrkafrågan för Riksdagens<br />
kulturutskott i samband med behandlingen av den<br />
kyrkoantikvariska ersättningen<br />
Kungen <strong>och</strong> bekännelsen<br />
Biskoparna i kyrkoreformen – vad innebar reformen<br />
vid millennieskiftet för biskopens ställning?<br />
Förtroendevald i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> – de förtroendevaldas<br />
roll från landskapslagarna till 2000-talet<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> samerna – en historisk bakgrund<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, hemsida www.svenska<strong>kyrkan</strong>.se<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, statistikdatabas (kan bara nås över<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s intranät)<br />
Så långt möjligt övriga omnämnda <strong>organisation</strong>ers<br />
hemsidor<br />
170 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
initialförkortningar<br />
A<br />
ACT Action by Churches Together, ACT Alliance<br />
aKF arbetsgemenskapen Kyrklig Förnyelse<br />
ASCE Association of Significant Cemeteries in<br />
Europe<br />
ASP Allmänna <strong>Svenska</strong> Prästföreningen, nu<br />
Kyrkans Akademikerförbund (KyrkA)<br />
B<br />
BEM Baptism, Eucharist and Ministry<br />
BoA Borgerligt Alternativ, tidigare Moderata<br />
samlingspartiet som nomineringsgrupp i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
BV Bibeltrogna Vänner, nu Evangelisk Luthersk<br />
Mission-Bibeltrogna Vänner (ELM-BV).<br />
BWA Baptist World Alliance<br />
C<br />
C Centerpartiet<br />
CA Confessio Augustana<br />
CEC Conference of European Churches<br />
CGK Centrala Gravvårdskommittén<br />
D<br />
DHM De Handikappades Missionsförening, nu<br />
Sveriges Kristna Handikappförbund (SKrH)<br />
DIGT Dans i Guds Tjänst<br />
DKSN De Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse,<br />
nu Hela människan<br />
E<br />
EBF European Baptist Federation<br />
EFK Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong><br />
EFS Evangeliska Fosterlands-Stiftelsen<br />
EKD Evangelische Kirchen Deutschlands (EKD)<br />
EKHO Ekumeniska grupperna för kristna homosexuella<br />
ELM-BV Evangelisk Luthersk Mission-Bibeltrogna<br />
Vänner<br />
EMC European Methodist Council<br />
initiaLFörkortningar<br />
F<br />
FB Fribaptistsamfundet, nu Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong><br />
(EFK)<br />
FISK Fria liberaler i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, tidigare<br />
Folkpartister i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
FK Frimodig Kyrka<br />
FKE Förbundet för Kristen Enhet<br />
FPF Försvarets Personaltjänstförbund<br />
FSK Föreningen Sveriges Kyrkogårdschefer<br />
FSKP Föreningen Sveriges KyrkogårdsPersonal<br />
FSR Sveriges Frikyrkosamråd<br />
G<br />
GF Gemensam Framtid<br />
GT Gamla testamentet<br />
H<br />
Hbtq homo-, bi- <strong>och</strong> transsexuella samt queerpersoner<br />
(eller hbtq-frågor)<br />
HF Helgelseförbundet, nu Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong><br />
(EFK)<br />
I<br />
ICDF International Christian Dance Fellowship<br />
IFES International Fellowship of Evan-gelical<br />
Students<br />
IFFEC International Federation of Free Evangelical<br />
Churches<br />
IFI Iglesia Filipina Independiente<br />
IM Individuell Människohjälp<br />
IPCA International Prison Chaplains Association<br />
K<br />
KBF Kristna Bokförläggareföreningen<br />
KBM Krisberedskapsmyndigheten<br />
Kbok Kyrkobokföring<br />
KDGS Kristna Dansgemenskapen i Sverige<br />
KEK Konferenz Europäische Kirchen<br />
KF Kooperativa Förbundet<br />
KFUK Kristliga Förbundet för Unga Kvinnor<br />
KFUM Kristliga Förbundet för Unga Män<br />
KGF Kyrkliga Gymnasistförbundet<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 171
initiaLFörkortningar<br />
KHS Förbundet för Kristen Humanism <strong>och</strong> Samhällssyn,<br />
nu Förbundet Kristen Humanism<br />
KOB Kollekt- <strong>och</strong> betalsystem i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>,<br />
”kobben”<br />
KP Kristna Publicistförbundet<br />
KRED <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s redovisningskommitté<br />
KRISS Kristna Studentrörelsen i Sverige<br />
KD Kristdemokraterna<br />
KR Kristdemokrater i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, nu<br />
Kristdemokrater för en levande kyrka<br />
KSV Kyrklig Samverkan i Visby stift<br />
KV Kyrkornas Världsråd<br />
KyrkA Kyrkans Akademikerförbund<br />
L<br />
LAS Anställningsskydd, lagen om<br />
LMS Lunds Missionssällskap<br />
LO Lands<strong>organisation</strong>en<br />
LPI Life & Peace Institute, Liv- & Fredinstitutet<br />
LR Lärarnas Riksförbund<br />
LVF Lutherska Världsförbundet<br />
LWF Lutheran World Federation, Lutherska<br />
Världsförbundet (LVF)<br />
M<br />
M Moderata samlingspartiet<br />
MBL Medbestämmandelagen<br />
MISK Miljöpartister i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
MP Miljöpartiet<br />
N<br />
NAV Nämnden för andlig vård inom kriminalvården<br />
NEI Nordiska Ekumeniska Institutet, nu inom<br />
Sveriges Kristna Råd (SKR)<br />
NER Nordiska Ekumeniska Rådet, nu inom<br />
Sveriges Kristna Råd (SKR)<br />
NFKK Nordiska Förbundet för Kyrkogårdar <strong>och</strong><br />
Krematorier<br />
NT Nya testamentet<br />
P<br />
POSK Partipolitiskt obundna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
PBL Plan- <strong>och</strong> bygglagen<br />
R<br />
RAÄ Riksantikvarieämbetet<br />
REC Reformed Eumenical Council<br />
RF Regeringsformen<br />
RIA Rådgivning i alkohol- <strong>och</strong> narkotikafrågor,<br />
nu knutet till Hela människan<br />
RKF Riksförbundet för Kristen Fostran<br />
RKU Riksförbundet Kyrkans Ungdom, nu<br />
<strong>Svenska</strong> Kyrkans Unga<br />
RPG Riksförbundet Pensionärsgemenskap<br />
S<br />
S Socialdemokraterna<br />
SAM <strong>Svenska</strong> Alliansmissionen (SAM)<br />
SB <strong>Svenska</strong> Baptistsamfundet, nu Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
SBF Sveriges Begravningsbyråers Förbund<br />
SBT Samrådsgruppen Begravningsbranschen-<br />
Träindustrin<br />
SCB Statistiska Centralbyrån<br />
SD Sverigedemokraterna<br />
SEF <strong>Svenska</strong> Eldbegängelseföreningen<br />
SEK Sveriges Ekumeniska Kvinnoråd<br />
SESG Sveriges Evangeliska Student- <strong>och</strong> Gymnasiströrelse<br />
SFRV <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s stiftelse för rikskyrklig<br />
verksamhet, nu en del av <strong>organisation</strong>en i<br />
Trossamfundet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
SKAIS <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s anställda i Sjukhus<strong>kyrkan</strong><br />
SKDB <strong>Svenska</strong> Kyrkans Diakonistyrelses<br />
Bokförlag<br />
SKEAB <strong>Svenska</strong> Kyrkans Ekonomi AB<br />
SKFP <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlings- <strong>och</strong> Pastoratsförbund,<br />
nu <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
SKgf <strong>Svenska</strong> Kyrkans gosskörsförening<br />
SKKF Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund<br />
SKPF <strong>Svenska</strong> Kyrkans Personalförbund<br />
SKSF Sveriges Kristna Socialdemokraters Förbund,<br />
nu Socialdemokrater för Tro <strong>och</strong><br />
Solidaritet (STS)<br />
SKM <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s mission<br />
SKR Sveriges Kristna Råd<br />
SKrH Sveriges Kristna Handikappförbund<br />
SKS Sveriges Kyrkliga Studieförbund<br />
SKsf Sveriges Kyrkosångsförbund<br />
SKT Svensk Kyrkotidning<br />
SKTF <strong>Svenska</strong> Kommunaltjänstemannaförbundet,<br />
nu Vision<br />
SKUAB <strong>Svenska</strong> Kyrkans Utbildning AB<br />
SKUC <strong>Svenska</strong> Kyrkans Utbildningscentrum<br />
SKUT <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet<br />
SMF <strong>Svenska</strong> Missionsförbundet, nu Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
SMR <strong>Svenska</strong> Missionsrådet<br />
SO Successionsordningen<br />
SPI Sveriges Pensionärers Intresseparti, i kyrkovalen<br />
Seniorpartiet SPI<br />
172 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
SPR <strong>Svenska</strong> Pastoratens Riksförbund, nu<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
SPT Svensk Pastoraltidskrift<br />
SSB Societas Sanctae Birgittae<br />
SSHF <strong>Svenska</strong> Soldathemsförbundet<br />
SSR Sveriges Socionomers Riksförbund<br />
SST Nämnden för Statligt Stöd till Trossamfund<br />
STS Socialdemokrater för Tro <strong>och</strong> Solidaritet<br />
T<br />
TBV Tjänstemännens Bildningsverksamhet<br />
TCYK Trädgårdsnäringens Centrala Yrkes-<br />
Kommitté<br />
TKR Trossamfundens Krisberedskapsråd<br />
U<br />
UBS United Bible Societies<br />
UMC The United Methodist Church<br />
V, W<br />
V Vänsterpartiet<br />
WCC World Council of Churches, Kyrkornas<br />
Världsråd (KV)<br />
WEA World Evangelical Alliance<br />
VELKD Vereinigte Evangelisch-Luterische Kirchen<br />
Deutschlands<br />
VISK Vänstern i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
WMC World Methodist Council<br />
WSCF World Student Christian Federation<br />
Ö<br />
ÖM Örebromissionen, nu Evangeliska Fri<strong>kyrkan</strong><br />
(EFK)<br />
ÖKA Öppen kyrka – en kyrka för alla<br />
initiaLFörkortningar<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 173
sakrEgistEr<br />
sakregister<br />
Sakregistret är utförligt för att boken ska kunna användas<br />
som uppslagsbok även i sin pappersversion <strong>och</strong><br />
för att den ska vara en vägledning också för dem som<br />
läser den i dess e-boksversion. För vissa särskilt ofta<br />
förekommande ord är det inte möjligt att ange varje<br />
sida det förekommer. Det är ord som Gud, Kristus, tro,<br />
kristen, evangelisk, luthersk, församling, församlingsliv,<br />
gudstjänst, <strong>historia</strong>, ekonomi, <strong>organisation</strong> <strong>och</strong> ett<br />
antal andra. I dessa fall har orden antingen uteslutits ur<br />
registret eller begränsats till ett ett fåtal hänvisningar.<br />
A<br />
Abrahamitiska religioner · 33–34<br />
Agenda · 80, 165<br />
Agnus Dei · 80, 165<br />
Ahmadiya · 46<br />
Akademikerförbundet SSR, tidigare Sveriges Socionomers<br />
Riksförbund (SSR) · 149<br />
Aktiva utträden · 118<br />
Alba · 80, 165<br />
Alice Lund Textil AB · 72<br />
Alkoholfritt vin · 80<br />
Allmän<br />
förvaltningsdomstol · 51, 53, 54, 93<br />
kyrkoavgift · 131<br />
utjämningsavgift · 131<br />
Allmänna<br />
kyrkliga möten · 19, 105<br />
allmänna prästadömet · 8, 33, 41<br />
<strong>Svenska</strong> Prästföreningen (ASP) · 105, 142, 148–149<br />
Se också <strong>Svenska</strong> Prästförbundet, <strong>Svenska</strong> Kyrkans<br />
Personalförbund samt Kyrkans Akademiker förbund<br />
(KyrkA)<br />
valmansförbundet, nu Moderata samlingspartiet<br />
· 21<br />
Allmänt kyrkomöte · 105<br />
al-Quds · 45<br />
Altare · 67–68, 70, 75, 78–80 165<br />
Altartavla, altarskåp, altaruppsats, altartäcke · 68–71<br />
Ambo · 70, 80, 165<br />
Amos, tidning · 151<br />
Anabaptist · 34, 165<br />
Andlig vård · 56, 57, 107, 113, 145, 157<br />
inom Försvarsmakten · 113, 162<br />
inom hälso- <strong>och</strong> sjukvården · 56, 57, 113, 145,<br />
156–157<br />
inom kriminalvården · 107, 113, 156<br />
Andliga visor · 85, 88<br />
Anglikanska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 14, 57<br />
Anglikanska kyrkor · 33–34, 36–37, 40–41, 154, 156<br />
Se också Borgåöverenskommelsen<br />
Anmälan om medlemskap i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se Tillhörighet/medlemskap<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, gällande regler<br />
Ansgarsförbundet · 181, 187 Se också <strong>Svenska</strong><br />
Kyrkans Unga<br />
Anställda <strong>och</strong> anställning i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 59, 89,<br />
120–23<br />
antal anställda · 122<br />
befogenhetsprövning vid arbetsgivarbeslut · 102,<br />
123<br />
behörighetsprövning vid anställning · 58, 81, 102,<br />
122–123, 135–136<br />
beslutande organ vid anställning · 123<br />
historisk bakgrund · 121<br />
mottagande av anställd vid gudstjänst · 83<br />
<strong>organisation</strong>er på <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsmarknad<br />
· 148–149<br />
sekretess beträffande anställdas villkor · 58<br />
utbildning · 100, 106–107, 112–113, 121–124,<br />
145–150, 160–161<br />
valbarhet vid val av förtroendevalda · 137<br />
Anställningsskydd, lagen om (LAS) · 55<br />
Ansvarsfrihet · 91, 102, 108<br />
Ansvarsnämnden · Se <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s ansvarsnämnd<br />
för biskopar<br />
Antemensale · 68, 165<br />
Antependium · 68, 70, 165<br />
Antonitorden · 9<br />
Apokryferna · Se Bibeln, Gamla testamentets apokryfiska<br />
skrifter<br />
Apostolisk succession · 40, 42<br />
Apostoliska trosbekännelsen · 11, 12, 34, 35, 41<br />
Arbetarrörelsen <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 18–21<br />
Arbetsgivaralliansen · 148<br />
Arbetsgivare i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
antal · 122<br />
174 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
arbetsgivar<strong>organisation</strong>er · 148<br />
Arbetsmiljöförordningen · 55<br />
Arbetsmiljölagen · 55<br />
Arbetstagar<strong>organisation</strong>er · 148<br />
Arken, bokhandel · 162<br />
Armeniska apostoliska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Arvförening, 1544 års · 10<br />
Askeby kloster · 9<br />
Association of Significant Cemeteries in Europe<br />
(ASCE) · 150<br />
Athanasianska trosbekännelsen · 11, 34–36<br />
Athanasius · 35, 36<br />
Augsburgska bekännelsen · 11, 34–36<br />
B<br />
Bahai · 161<br />
Baltfrågan · 23<br />
Baptism · 34, 43, 154, 158–159<br />
Baptism, Eucharist and Ministry (BEM) · 36, 155<br />
Baptist World Alliance (BWA) · 159<br />
Baptisteri · 63<br />
Baptistiska världsalliansen · Se Baptist World Alliance<br />
(BWA)<br />
Barnkonsekvensanalys · 90–91, 100–102, 108, 112<br />
Befogenhetsprövning vid arbetsgivarbeslut · 102, 123<br />
Befrielseteologi/Kontextuell teologi · 26<br />
Begravningsgudstjänst · 52, 76, 79, 81–83, Se också<br />
Kyrkliga handlingar<br />
antal <strong>och</strong> andel · 82<br />
avgift · 82<br />
frikyrkors rätt att förrätta begravning · 27, 29, 158<br />
för den som inte tillhör <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 82<br />
Begravningsrådet · Se Rådet för begravningsfrågor<br />
Begravningsverksamhet · 49, 52–53, 78, 94–95, 129<br />
behörighet för anställning · 123<br />
antal begravningsplatser <strong>och</strong> huvudmän · 93, 103<br />
askgravlund · 53<br />
begravningsavgift · 50, 52–53<br />
begravningslagen · 81, 83–87<br />
begravningsombud · 53, 93<br />
begravningsplats, definition · 52<br />
begravningsplatsernas historiska utveckling · 53<br />
bisättning · 82<br />
clearing mellan huvudmän · 52<br />
enskild begravningsplats · 117, 129<br />
församlings<strong>organisation</strong> · 93<br />
flyttning av stoft <strong>och</strong> aska · 53<br />
förvaltningslagen · 55<br />
gravrätt · 52–54<br />
gravskickens förändring · 53–54<br />
gravsättning · 52–53<br />
griftegård · 73<br />
sakrEgistEr<br />
huvudman för begravningsverksamhet · 27, 29, 30–<br />
31, 52–53, 89, 93, 129, 149<br />
icke kristna trosbekännare · 52<br />
invigning av begravningsplats · 83, 103<br />
Kammarkollegiet · 52–53, 56<br />
kistors placering · 53<br />
kolumbarium · 53<br />
kommunens ansvar · 52<br />
kostnadsutjämning · 131<br />
kremation · 53, 73<br />
kulturminnesvård · 54–55, 73<br />
kyrkogårdarnas historiska utveckling · 53<br />
länsstyrelserna · 53–54, 56, 94<br />
medling · 52–53<br />
minneslund · 53–54<br />
offentlighet <strong>och</strong> sekretess · 51<br />
placering i församlings<strong>organisation</strong>en · 148–150<br />
Skatteverket · 56<br />
skötselansvar för grav · 52<br />
Socialdepartementet · 55<br />
spridning av aska · 53–54<br />
Stockholm · 52–53<br />
Tranås · 52–53<br />
tillsyn · 53<br />
tjänster som ingår i begravningsavgiften · 52<br />
tvister mellan anhöriga · 52–53<br />
upphandling · 55<br />
urnornas placering · 53<br />
utbildning · 123–24<br />
Behörighetsprövning · 82, 135, 162<br />
Bekännelsekyrka · 21, 52<br />
Bekännelse<strong>kyrkan</strong> i Tyskland · 36<br />
Benediktinorden · 13, 17, 135<br />
Beredningstvång · 91-92 (kyrkofullmäktige), 102<br />
(stiftsfullmäktige), 108 (kyrkomötet<br />
Beredskap, kyrklig, i kris <strong>och</strong> krig · 56, 91, 94, 100,<br />
112–113<br />
Berling Media AB · 150–151<br />
Beskattningsrätt för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 27, 29–30, 99<br />
Beslutsprövning · 57–59, 102<br />
Bibelfonden · 161<br />
Bibelkommission<br />
1691 års · 12<br />
1773 års · 26<br />
1976 års · 37–38, 161<br />
Bibeln · 34, 37–38, 45, 109, 154, 161<br />
Gamla testamentet · 38, 45<br />
Gamla testamentets apokryfiska skrifter · 38<br />
innehåll · 38<br />
normalupplagor · 35<br />
Nya testamentet · 34, 38, 45, 75, 109<br />
översättningar till svenska · 9, 14, 37–38, , 161<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 175
sakrEgistEr<br />
översättningar till samiska · 109<br />
översättningsarbete · 37–38, 155<br />
Bibeltrogna Vänner (BV) · Se Evangelisk-Lutherska<br />
Kyrkan-Bibeltrogna Vänner (ELK-BV)<br />
Bikt, enskild · 37, 55, 58, 59, 75, 79, 81<br />
Birgittinerorden, Den helige Frälsarens orden · 9<br />
Birka · 5, 6, 63<br />
stift · 99<br />
Biskop · 30, 36, 39–40, 79, 100, 102–103, 108–111,<br />
123, 129, 154 Se också Val av biskop<br />
apostolisk succession · 39–40<br />
behörighet · 136<br />
historisk bakgrund · 6–10, 12, 14, 16, 24, 121, 127<br />
i kyrkomötet · 27, 30, 40, 105–106, 108–111<br />
mottagande i gudstjänst · 83<br />
rättslig ställning · 39, 56, 123<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet · 101, 112<br />
uppgifter ·<br />
Uppsala stift · 100, 102<br />
valbarhet vid val av förtroendevalda · 137<br />
vigning ·83<br />
Biskopsmötet · 39, 44, 59, 100, 103, 111–113, 154<br />
historisk bakgrund · 23, 27–29, 31, 105, 121, 138<br />
Biskopsvigning av kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 24<br />
Bisättning · 82<br />
Bokföringslagen · 55<br />
Borgerligt Alternativ (BoA), nominerings-grupp · 111,<br />
137<br />
Borgåöverenskommelsen · Se Kyrkogemenskap, Borgåöverenskom-melsen<br />
Bosniakiska islamiska samfundet i Sverige · 50<br />
Bostadsboställe · 127<br />
Bot · 36, 78<br />
British and Foreign Bible Society · 153<br />
Bräcke diakoni · 122, 144, 145<br />
Brödsbrytelsen · 80<br />
Buddhism · 161<br />
Bulgariska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Bursa · 80, 165<br />
Bårtäcke · 70<br />
Bönbok · 36, 37<br />
C<br />
Cabo Corso (<strong>Svenska</strong> guldkusten) · 6<br />
Celebrant · 80, 165<br />
Centerpartiet (C) · 29–31<br />
Centerpartiet (C), nomineringsgrupp · 31, 111, 137<br />
Centrala Gravvårdskommittén (CGK) · 150<br />
Centrala tillhörighetsregistret · 116<br />
Centralkyrka · 65<br />
Church<br />
in Wales · 42<br />
of England · 21, 23, 42, 154<br />
Ireland · 42<br />
of Scotland · 10<br />
Churches Commission for Migrants in Europe<br />
(CCME) · 156<br />
Cistercienserorden · 9<br />
Clearing<br />
kyrkliga handlingar · 81<br />
begravningsverksamheten · 52, 82<br />
Collecta · 80, 165<br />
Conference of European Churches (CEC) · 156 Se också<br />
Konferenz Europäische Kirchen (KEK) <strong>och</strong> Europeiska<br />
kyrkokonferensen<br />
Confessio Augustana · Se Augsburgska bekännelsen<br />
Consistorium<br />
generale · 13, 105<br />
regni · 135<br />
Corbie · 5<br />
Cordia · 150<br />
Corporale · 80, 165<br />
Credo, liturgi · 80, 165<br />
Credo – Sveriges Evangeliska Student- <strong>och</strong> Gymnasiströrelse<br />
(SESG) · 147, 160<br />
Crux, tidning · 151<br />
D<br />
Dagens bön · 37, 80, 165<br />
Dans · Se Liturgisk dans<br />
Dansgruppen DIGT, Dans I Guds Tjänst · 89<br />
Danska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Danske Folkekirken, Den · 42 Se också Borgåöverenskommelsen<br />
De<br />
Handikappades Missionsförening (DHM) · Se Sveriges<br />
Kristna Handikappförbund (SKrH)<br />
Kristna Samfundens Nykterhetsrörelse (DKSN) ·<br />
161<br />
Delegation från riksdagen till kyrkomötet ·<br />
27<br />
Delegationen för finskspråkigt arbete · 112<br />
Den<br />
heliga killans bönegemenskap i Gärsnäs ·<br />
144<br />
helige Frälsarens orden · Se Birgittinerorden, Den helige<br />
Frälsarens orden<br />
nya kyrkosynen · 21–23<br />
öppna dörren · 145<br />
Deutsche Christen · 23<br />
Deutsche Messe · 75<br />
Diakon · 36, 39–40, 42–43, 55, 58–60, 102, 122, 149,<br />
165 Se också bland annat Arbetstagar- <strong>och</strong> yrkes-<br />
176 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
<strong>organisation</strong>er, Diakoni, Kyrkogemenskap samt Offentlighet<br />
<strong>och</strong> sekretess<br />
antal · 122<br />
behörighet, anställning, omplacering, uppsägning,<br />
tillsyn med mera · 39, 58, 102, 122–123<br />
biskopsval, deltagande · 135 · 58, 102, 122–123<br />
historisk bakgrund · 16, 21, 109, 121, 142<br />
ledamot i domkapitel · 102<br />
utbildning · 107, 124, 144–145<br />
vigning, examen · 83, 102–103<br />
Diakoni · 30, 78, 83–84, 94–95, 107, 110, 119, 130,<br />
142–145, 156-157, 161<br />
församlingsdiakoni · 84, 146<br />
grundläggande uppgift · 78. 84-85, 94-95, 107<br />
historisk bakgrund · 16, 21, 105-106, 109, 121,<br />
140–141<br />
internationell diakoni · 106, 108, 112<br />
<strong>organisation</strong>er · 16, 21, 24, 29, 105–107, 112–113,<br />
141, 145–146, 150<br />
Digerdöden · 7<br />
Direktvalt kyrkoråd · 91, 136<br />
Display · 150<br />
Dissenterlag · 15–16, 105, 115, 158<br />
Domarledamot i domkapitlet <strong>och</strong> vissa nämnder · 57–<br />
58, 102<br />
Dominikanerorden · 9<br />
Domkapitel · 39, 44, 76, 79, 83, 85, 90, 99-100, 102–<br />
103, 129, 135–136<br />
beslutsprövning · 154<br />
befogenhetsprövning · 123<br />
behörighetsprövning · 123<br />
beslutsprövning · 57–58<br />
församlingsinstruktion · 100<br />
historisk bakgrund · 7–8, 10, 30, 40, 99–100, 135<br />
ledamöter · 102<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet · 101, 103, 107, 112<br />
Uppsala · 100, 103<br />
Domkyrka<br />
allmänt · 83, 102, 121, 129, Se också de enskilda<br />
domkyrkorna i registret över bland annat kyrkobyggnader<br />
Domkyrkomuseet i Uppsala · 69<br />
Domprost · 94–95, 102, 123<br />
anställning · 102, 123<br />
historisk bakgrund · 121<br />
valbarhet vid val av förtroendevalda · 137<br />
Dop · 8, 36–38, 41–44, 49, 68, 76, 79–82, 123, 137–<br />
138, 155, 159 Se också Kyrkliga handlingar<br />
antal <strong>och</strong> andel · 124, 126<br />
avgift · 81<br />
grund för medlemskap · 25, 37–38, 115–116<br />
i annan kristen kyrkas ordning · 115–116<br />
sakrEgistEr<br />
valbarhet · 137<br />
vuxendop · 37, 81, 159<br />
Dop, Nattvard, Ämbete · 36, 155<br />
Dopfunt · 68–69<br />
Dubbel ansvarslinje · Se Gemensamt uppdrag – delat<br />
ansvar<br />
E<br />
EFS-Förlaget · 150<br />
Egendom · 102, 127–132<br />
försäkring · 151<br />
förvaltningsprinciper · 131–132<br />
historisk bakgrund · 8, 27–31, 51, 72<br />
Egendomsnämnd · 31, 100, 103, 128<br />
Ekonomi · 49, 51, 54–55, 81, 94–95, 108, 130–132 Se<br />
också Clearing<br />
antal ekonomiska enheter · 90, 96, 106, 132<br />
ekonomisk utjämning · 131<br />
finansiella tillgångar · 130<br />
förvaltningsprinciper · 131–132<br />
historisk bakgrund · 8, 31, 127–128<br />
samlad egendom i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 129<br />
Ekoteologi · 25<br />
Ekumenik · 3, 26, 41, 58, 85, 108, 113, 154, 156, 161,<br />
162, 170 Se också Kyrkogemenskap<br />
Biskopsmötets yttranden till kyrkostyrelsen · 39,<br />
112<br />
gudstjänst · 112<br />
historisk bakgrund · 39, 105, 112<br />
nattvardsfirande · 80, 94<br />
Ekumenik i Norden (EIN) · 156<br />
Ekumeniska grupperna för kristna homo-sexuella<br />
(EKHO) · 162<br />
Ekumeniska mötet 1925 · 21, 22<br />
Elektor · 40, 135–136, 138<br />
Elevation · 75, 76, 165<br />
Enförsamlingspastorat · 94, 95<br />
Engelska <strong>kyrkan</strong> · Se Church of England, Anglikanska<br />
kyrkor samt Borgåöverenskommelsen<br />
Enköpings kontrakt · 100<br />
Epistel · 80, 165<br />
Epitafium · 165<br />
Eremeitordnar · 9<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> · 43–44, 50, 150–151, 154, 156–<br />
157, 159–160<br />
Eritreanska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> · 57<br />
Ersta diakoni · 122, 141, 142, 145<br />
Ersta Sköndal högskola · 144, 145, 161<br />
Eskilstuna stift · 99<br />
Estniska Evangelisk-Lutherska Kyrkan · 57<br />
Estniska evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57,<br />
157<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 177
sakrEgistEr<br />
Estniska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> · 57<br />
European<br />
Methodist Council (EMC) · 159<br />
University Chaplains Conference · 156<br />
Europeiska<br />
Baptistfederationen · Se European Baptist Federation<br />
(EBC)<br />
kyrkokonferensen · 44, 156<br />
Metodistrådet · Se European Methodist Council (EMC)<br />
Evangeliebok · 36, 38, 80<br />
Evangelieläsning · 80<br />
Evangelisation · 30, 77, 84, 106, 150, 155<br />
Evangelische Kirchen Deutschlands, EKD · 43<br />
Evangelisk Luthersk Mission-Bibeltrogna Vänner<br />
(ELM-BV) · 56, 116, 142, 146<br />
Evangeliebok · 36, 38, 80<br />
Evangelieläsning · 80<br />
Evangelisation · 30, 77, 84, 106, 150, 155<br />
Evangelische Kirchen Deutschlands, EKD · 43<br />
Evangeliska<br />
Alliansen · Se World Evangelical Alliance (WEA)<br />
Brödraförsamlingen, Herrnhutarna · 143<br />
Fosterlands-Stiftelsen (EFS) · 15, 16, 17, 18, 22, 39, 57,<br />
116, 141, 142, 143, 146, 150, 155, 157, 158, 160<br />
Fri<strong>kyrkan</strong> (EFK) · 50, 57, 155, 159<br />
Kyrkorna i Tyskland · Se Evangelische Kirchen<br />
Deutschlands (EKD)<br />
sällskapet · 153<br />
Evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> i<br />
Finland · 42, 110<br />
Litauen · 42, 57, 157<br />
Evangelisk Luthersk Mission-Bibeltrogna Vänner<br />
(ELM-BV) · 56, 116, 142, 146<br />
Evangelium · 8, 39, 80, 102, 165<br />
Extra utjämningsbidrag · 131<br />
F<br />
Fackförbundet SKTF · 148 Se också <strong>Svenska</strong> Kommunaltjänstemannaför-bundet<br />
(SKTF) <strong>och</strong> Vision<br />
Fackliga <strong>organisation</strong>er · 29, 148, 149, 150<br />
Fairtrade Sverige AB · 151<br />
Familjegudstjänst · 79, 83<br />
Familjemässa · 79<br />
Familjerådgivning · 84, 145<br />
Fardhems kyrkliga samfällighet · 90<br />
Feministisk teologi · 26<br />
Filadelfiaförsamlingen i Stockholm · 158, 159<br />
Finansdepartementet · 53, 55<br />
Finlandssvenskar, finlandssvenska · 110<br />
Finska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> · 57<br />
Finskspråkiga församlingar, finskspråkig verksamhet i<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 89, 110, 112, 147<br />
Fjellstedtska skolan, Stiftelsen · 124, 146<br />
Flerförsamlingspastorat · 89–92, 94–96, 123, 137<br />
Fogdaröd Vård- <strong>och</strong> Diakonicentrum · 145<br />
Fogdö kloster · 9<br />
Folkbibeln · 38<br />
Folkbokföring · 25, 27, 29, 30, 31, 53, 56, 109, 122,<br />
131, 149<br />
Folkhögskolor · 124, 146<br />
Folkkyrka · 18–20, 22–23, 25–30, 34, 37, 39, 42, 51,<br />
118, 138, 148<br />
Folkpartiet (FP) · 26, 30, 31, 137<br />
Folkpartister i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (FISK) · 111, 137 Se<br />
också Fria liberaler i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (FISK)<br />
FONUS · 150<br />
Forum för prästvigda kvinnor · 149<br />
Franciskanerorden · 9, 64<br />
Franciskus Tredje Orden (FTO) i Knivsta · 144<br />
Fria<br />
Kristna Studentrörelsen (FKS) · 160<br />
liberaler i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (FISK) · 111, 137 Se också<br />
Folkpartister i <strong>Svenska</strong> kyr-kan (FISK)<br />
Fribaptistsamfundet (FB), fribaptist · 158, 159<br />
Fridshälsning (Pax) · 80<br />
Frikyrka, frikyrklllighet · 16, 19–20, 22–23, 26–29,<br />
34, 43, 50, 57, 76, 113, 115, 154, 156, 158–159 Se<br />
också Trossamfund samt de ekumeniska <strong>organisation</strong>erna<br />
Frimodig kyrka (FK), nomineringsgrupp · 111, 137<br />
Frisinnad · 26, 27n<br />
Fritidsledare · 122<br />
Frivilligt <strong>och</strong> ideellt arbete · 21, 84, 103, 142, 144<br />
mottagande av frivilliga medarbetare vid gudstjänst<br />
· 83<br />
Frälsningsarmén · 50, 57, 157, 158, 159, 160<br />
Frälsningsarméns scoutförbund · 160<br />
Fältpastor · 113<br />
Fältprost · 113<br />
Förbundet för<br />
Kristen enhet (FKE) · 162<br />
Kristen humanism · 161<br />
Kristen Humanism <strong>och</strong> Samhällssyn (KHS) · 161<br />
Kristet samhällsliv · 161<br />
Liturgi <strong>och</strong> Dramatik · 89<br />
Förbundet<br />
Kristen Humanism · 161<br />
S:t Lukas · 145, 161<br />
Förenade<br />
Bibelsällskapen · Se United Bible Societies<br />
Evangelisk-Lutherska Kyrkorna i Tyskland · Se Vereinigte<br />
Evangelisch-Luterische Kirchen Deutschlands<br />
(VELKD)<br />
Förrättning · Se Kyrkliga handlingar<br />
178 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Församlings- <strong>och</strong> pastoratsförvaltning, tidning · 151<br />
Församling, pastorat <strong>och</strong> kyrklig samfällighet · Se också<br />
merparten övriga delar av denna bok beträffande<br />
bland annat församlingsinstruktion, gudstjänst- <strong>och</strong><br />
församlingsliv, lagstiftning, lokal <strong>organisation</strong>, kyrkoordning<br />
<strong>och</strong> begravningsverksamhet<br />
ansvarsfördelning mellan församling, pastorat <strong>och</strong><br />
samfällighet · 92<br />
antal ekonomiska enheter · 89<br />
antal församlingar, pastorat <strong>och</strong> samfälligheter · 89<br />
delegering av beslut · 93<br />
ekonomi · 130<br />
enförsamlingspastorat · 94–95<br />
flerförsamlingspastorat · 86, 92, 94, 96<br />
flerpastoratssamfällighet · 89, 92, 94–96, 122, 137<br />
fritt val av församlingstillhörighet · 51, 86<br />
föreslagna ändringar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lokala <strong>organisation</strong><br />
2014 · 94–96<br />
församlingens grundläggande uppgift · 78<br />
församling som ingår i pastorat · 94–96<br />
församling som inte ingår i pastorat · 94<br />
historisk bakgrund · 21, 28–31, 75–78<br />
indelning · 19, 77–78, 86, 89–90, 95–96, 102–103<br />
kriterier · 78<br />
näringsverksamhet · 78<br />
<strong>organisation</strong> · 90–93<br />
rättslig ställning · 90, 93–94, 136<br />
vistelsebegreppet · 78<br />
Församlingpedagog · 107, 121–22, 124, 148–149<br />
Församlingsbladet · 150<br />
Församlingsfakulteten i Göteborg · 146<br />
Församlingsinstruktion · 76, 78, 90, 92, 94–95, 100,<br />
102, 110<br />
Församlingskollekt · Se Kollekt<br />
Församlingsregister · 116<br />
Församlingsrörelsen · 21<br />
Förskollärare · 122<br />
Försvarets Personaltjänstförbund (FPF) · 113<br />
Försvarsmakten · Se Andlig vård inom försvarsmakten<br />
Förtroendevald · 40–41, 51, 58–60, 78 Se också Gemensamt<br />
uppdrag - delat ansvar samt Val av förtroendevalda<br />
antal förtroendevalda · 40<br />
begreppets innebörd · 136<br />
dopet som valbarhetsgrund · 137<br />
mottagande av förtroendevald i gudstjänst · 83<br />
partiers <strong>och</strong> nomineringsgruppers roll i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
· 138<br />
Förvaltningslagen · 55<br />
G<br />
Gabriel, nomineringsgrupp · 111<br />
sakrEgistEr<br />
Gamla<br />
testamentet · Se Bibeln<br />
Uppsala · Se Uppsala<br />
Gammalkatolska kyrkor · 156<br />
Gammalkyrklig · 11, 22, 24, 76, 141, 142, 143, 144<br />
Gammalkyrkliga bekännelser · 35<br />
Gammallaestadianer · 143<br />
Gammaltestamentlig läsning · 80<br />
Gemensam Framtid (GF) · Se Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Gemensamt uppdrag – delat ansvar · 39–41, 79<br />
Generalsekreterare på nationell nivå i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
· 106, 111, 113<br />
Ghetto · 46, 165<br />
Gideoniterna · 161<br />
Gideons International, The · 161<br />
Gleerups Utbildning · 150<br />
Gloria · 80, 165<br />
Glutenfria oblater · 80<br />
Gothia Förlag · 150<br />
Gradualpsalm · 80, 165<br />
Gratia Dei i Kristianstad · 143<br />
Gregoriansk musik · 85, 87<br />
Grekisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 157<br />
Grundlagarna · 30, 31, 50, 55<br />
Gudhems kloster · 9<br />
Gudstjänst · 30, 34–37, 50, 76, 78–83, 92, 94–96, 100,<br />
102, 107–108, 118–119 Se också Kyrkliga handlingar<br />
<strong>och</strong> enskilda begrepp beträffande gudstjänsten<br />
antal besökare <strong>och</strong> gudstjänster · 83<br />
gudstjänstformer · 76, 79<br />
historisk bakgrund · 10, 12, 15, 75–76<br />
huvudgudstjänst · 36, 76, 83, 85, 94, 100<br />
i radio <strong>och</strong> TV · 22<br />
liturgiska färger · 78<br />
tillsammans med församling i annat trossamfund<br />
· 79<br />
Gudstjänstvärd · 79–80, 92<br />
Gustav II Adolfs bibel · Se Bibeln, översättning till<br />
svenska, 1618 års<br />
Gustaf V:s bibel · Se Bibeln, översättning till svenska,<br />
1917 års<br />
Gustav Vasas bibel · Se Bibeln, översättning till <strong>Svenska</strong>,<br />
1541 års<br />
Gutalagen · 49<br />
Göteborgs<br />
kyrkliga samfällighet · 78, 90, 96<br />
Kyrkliga Stadsmission · 145<br />
stift · 99, 109, 128<br />
H<br />
Hamburg <strong>och</strong> Bremen, stift ·5<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 179
sakrEgistEr<br />
Hbtq · 26, 160, 162, 171<br />
Handarbetets vänner i Stockholm · 71<br />
Hedeniusdebatten · Se Tro <strong>och</strong> vetande (Hedeniusdebatten)<br />
Hela människan · 161<br />
Helgdagar · 14, 79, 83<br />
Helgeandsorden · 9<br />
Helgeandssystrarna i Alsike · 144<br />
Helgelseförbundet (HF) · 158–159<br />
Helgonbilder · 68<br />
Helig (Sanctus) · 80<br />
Hemvärnet · Se Andlig vård inom Försvarsmakten<br />
Herre, förbarma Dig · 80<br />
Herrens bön (Vår Fader, Fader Vår) · 80<br />
Herrnhutism · 13–15, 88<br />
Hindersprövning · 56<br />
Hinduism · 161<br />
Historisk-kritisk bibelsyn · 17<br />
Hjelmserydsstiftelsen · 144<br />
Hostia · 165<br />
Hovförsamlingen · 75, 89, 117<br />
Hovkonsistoriet · 117<br />
Husaby · 5<br />
Husförhör · 12<br />
Hyreslagen · 55<br />
Hälsinglands stift · 99<br />
Härnösands stift · 99, 101, 109<br />
Högkyrklig, högkyrklighet 17, 22, 24, 26, 30, 143–<br />
144, 148 Se även Lundensisk högkyrklighet<br />
Högmässa · 35–36, 76, 79–80<br />
Högmässogudstjänst · 76, 79<br />
I<br />
Icke-territoriell församling · 89, 110, 117<br />
Idea – Arbetsgivareförbund för ideella <strong>organisation</strong>er<br />
· 148<br />
Ideellt arbete · Se Frivilligt <strong>och</strong> ideellt arbete<br />
Ideellt forum i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 144<br />
Iglesia<br />
Episcopal de España · 42<br />
Filipina Independiente (IFI) · 42<br />
Igreja Lusitana · 42<br />
Immanuels<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 22<br />
Individuell Människohjälp (IM) · 157<br />
Inhibition · 58<br />
Inkomstutjämning · 131<br />
Inledningsord vid nattvarden (Prefation) · 80<br />
International<br />
Christian Dance Fellowship (ICDF) · 162<br />
Council of Christians and Jews (ICCJ) · 161<br />
Federation of Free Evangelical Churches (IFFEC ·<br />
159<br />
Fellowship of Evangelical Students (IFES) · 160<br />
Prison Chaplains Association (IPCA) · 156<br />
Internationella<br />
Federationen för Fria Evangeliska Kyrkor · Se International<br />
Federation of Free Evangelical Churches<br />
(IFFEC)<br />
missionsrådet · 153<br />
nämnden · Se Nämnden för internationell mission<br />
<strong>och</strong> diakoni<br />
Interreligiös dialog · Se Religionsdialog<br />
Introitus · 80, 165<br />
Inträde i trossamfund · 15, 118<br />
Inträde i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se Tillhörighet/medlemskap<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Inventarier, kyrkliga · 49, 54, 68, 70, 92, 95, 121, 129<br />
Invigningsgudstjänst · 37, 83, 103<br />
Irländska <strong>kyrkan</strong> · Se Church of Ireland samt Anglikanska<br />
kyrkor <strong>och</strong> Borgåöverens-kommelsen<br />
Islam · 33, 44–46, 161<br />
i Sverige · 45, 50, 56–57, 161<br />
Islands kyrka · 42<br />
i Sverige · 57<br />
J<br />
Jerusalem · 9, 26, 45, 63, 113, 154<br />
Jesuitorden · 12<br />
Jiddisch · 46, 110<br />
Johannelunds teologiska institut · 142<br />
Johannitorden · 9<br />
Jourhavande Präst, Kyrkans Jourtjänst · 145<br />
Judendom · 33, 44, 45, 46, 161<br />
i Sverige · 36, 44, 45, 161<br />
Judereglemente, 1782 års · 15<br />
Judiska Centralrådet i Sverige · 56<br />
Jusek · 149<br />
Justitiedepartementet · 55<br />
Justitieombudsmannen (JO) · 56<br />
K<br />
Kaiserswerth i Düsseldorf · 16<br />
Kalcedon · 35<br />
Kalk · 80, 166<br />
Kalmar<br />
Stadsmission · 145<br />
stift · 99<br />
Kalvinism · 11, 12, 33<br />
Kammarkollegiet · 52, 53, 56, 93<br />
Kanon · 9, 11, 49, 135, 166<br />
Kanonisk rätt · 9<br />
Kantor · 80, 87, 121, 124, 166<br />
Kapitalförvaltningsråd, kyrkostyrelsens · 112, 132<br />
Kardinal · 154, 180<br />
180 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Karitativ · 121, 166<br />
Karl XII:s bibel · Se Bibeln, översättning till svenska,<br />
1703 års<br />
Karlstad stift · 52, 99<br />
Karmeliterorden · 9<br />
Kartusianerorden · 9<br />
Katekes <strong>och</strong> katekesutveckling · 36, 66, 109, 166<br />
1878 års katekesutveckling · 36<br />
Martin Luthers · 35, 37<br />
Olov Svebilius · 13, 14<br />
Katolska <strong>kyrkan</strong> · Se Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong><br />
KFUK-KFUM i Sverige · 145, 160<br />
KFUK-KFUM:s studieförbund · 146<br />
KFUK:s världsförbund · 153<br />
KFUM:s världsförbund · 153<br />
Klockare · 121<br />
Kloster <strong>och</strong> ordnar · 9, 10, 11, 49, 64, 69, 77, 88, 169<br />
evangelisk-lutherska · 144<br />
”kloster” i anslutning till kriminalvården · 113<br />
Koinonia · 143<br />
Kollekt · 79, 85, 92, 95, 102, 107, 161, 166<br />
Kollektbön · 80<br />
Kollekt- <strong>och</strong> betalsystem (KOB) · 108<br />
Komminister · 121, 123, 127, 166<br />
Kommun, borgerlig · 30, 52–53, 56, 77, 86, 93, 129,<br />
149<br />
Kommunalreform, 1862 års · 77, 91<br />
Kommunalstämma · 77, 91<br />
Kommunion · Se Nattvard (kommunion)<br />
Koncilium · 9, 10, 166<br />
Konferenz Europäische Kirchen (KEK) · 156 Se också<br />
Conference of European Churches (CEC) <strong>och</strong> Europeiska<br />
kyrkokonferensen<br />
Konfirmation · 36, 76, 79, 81–84, 86, 118–119 Se också<br />
Kyrkliga handlingar<br />
antal <strong>och</strong> andel konfirmerade · 81–82<br />
avgift · 81<br />
på samiska · 110<br />
Kongregationalistisk · 33, 43, 154, 159<br />
Konkordieboken · 12, 34, 35<br />
Konkordieformeln · 12<br />
Konkordieortodoxi · Se Luthersk ortodoxi<br />
Konstantinopel · 5, 33, 35, 45, 154<br />
Kontrakt · 95, 103<br />
antal · 101<br />
biskopsval · 136<br />
historisk bakgrund · 100<br />
Kontraktsadjunkt · 122–123<br />
Kontraktsprost · 103, 122<br />
Kontraktsråd · 103<br />
Konventikelplakat · 14, 15, 158<br />
Koptiska <strong>kyrkan</strong> · 154<br />
sakrEgistEr<br />
Koptiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Kor · 7, 67, 80, 121<br />
Koralbok · 13, 87, 88<br />
Koranen · 45<br />
Korkåpa · 70, 79, 80, 166<br />
Korporale · 80, 165, 166<br />
Korsbärare i gudstjänsten · 80<br />
Kostnadsutjämning · 131<br />
Kremation · 52–54, 149<br />
andel kremationer ·53<br />
historisk bakgrund ·53, 73<br />
Kriminalvården · Se Andlig vård inom kriminalvården<br />
Krisberedskapsmyndigheten (KBM) · 56, 113<br />
Kristdemokrater<br />
för en levande kyrka, nomineringsgrupp · 137<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (KR), nomineringsgrupp · 137<br />
Kristdemokraterna (KD) · 31, 111<br />
Kristendomen <strong>och</strong> vår tid · 17<br />
Kristliga Förbundet för<br />
Unga Kvinnor (KFUK) · 153<br />
Unge Män (KFUM) · 153<br />
Kristna<br />
Bokförläggareföreningen (KBF) · 162<br />
Dansgemenskapen i Sverige (KDGS) · 89, 147, 162<br />
Fredsrörelsen · 157<br />
kvinnors samarbetskommitté · 160<br />
Publicistförbundet (KP) · 162<br />
Studentrörelsen i Sverige (KRISS) · 160<br />
Kristna studentvärldsförbundet · 153, 160<br />
Krucifix · 69, 75, 166<br />
Kräkla · 83<br />
Kulturdepartementet · 55<br />
Kulturminnesvård · 31, 50, 54–55, 67, 72–73, 92, 128<br />
Kulturminneslagen · 50, 54–55<br />
Kulturverksamhet · 84–85, 107, 112, 145–146<br />
kulturminnesvård · Se Kulturminnesvård samt kapitlet<br />
Arkitektur, konst <strong>och</strong> kulturmiljöer<br />
kyrkomusik · Se Kyrkomusik<br />
kyrkospel · Se Kyrkospel<br />
liturgisk dans · Se Liturgisk dans<br />
Kumlaanstalten, ”klostret” · 113<br />
Kungen <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se Regentens <strong>och</strong> hovets<br />
relationer till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
”Kungliga Salighetsverket” · 28<br />
Kvinnliga präster · Se Prästvigning av kvinnor i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong><br />
Kvinnliga Prästers Riksförbund (KPR) · 149<br />
Kvinnor<br />
för mission · 147<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 24, 147, 149<br />
Kyrka, ordets innebörd · 166<br />
Kyrka tas ur bruk · 54, 83, 129<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 181
sakrEgistEr<br />
Kyrkan i Wales · Se Church in Wales samt Anglikanska<br />
kyrkor <strong>och</strong> Borgåöverenskommelsen<br />
Kyrkans<br />
Akademikerförbund (KyrkA) · 148 Se också Allmänna<br />
<strong>Svenska</strong> Prästföreningen (ASP), <strong>Svenska</strong><br />
Prästförbundet <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Personalförbund<br />
(SKPF)<br />
arkiv · 51, 112<br />
Byggnadsbyrå · 67<br />
(gudstjänst)böcker · 36, 37, 108, 111<br />
förbön · 80, 169<br />
Försäkring AB · 151<br />
pensionskassa · 149<br />
Tidning · 147, 150<br />
Kyrkbänk · 70<br />
Kyrkfrämjandet · 67<br />
Kyrkledarhögskolan · 146<br />
Kyrklig<br />
beredskap · Se Beredskap, kyrklig, i kris <strong>och</strong> krig<br />
egendom · Se Egendom<br />
Förnyelse, arbetsgemenskapen (aKF) · 22, 143<br />
samling kring Bibeln <strong>och</strong> bekännelsen · 24, 144<br />
samverkan i Visby stift (KSV) · 111, 137<br />
Textil Konst (KTK) · 71<br />
Kyrkliga<br />
Förbundet för evangelisk-luthersk tro · 143, 146<br />
Gymnasistförbundet (KGF) · 147<br />
handlingar, allmänt · 36–37, 76, 79, 81–83, 102,<br />
108, 110–112, 118–119, 129 Se också dop, konfirmation,<br />
kyrklig vigsel <strong>och</strong> kyrklig begravning<br />
val · Se Val av biskop <strong>och</strong> ärkebiskop samt Val av förtroendevalda<br />
Kyrkoantikvarisk ersättning · 27, 31, 51,<br />
Kyrkoavgift · 52, 89–90, 101, 107<br />
lagstadgad skyldighet · 27, 31, 51<br />
uppbörd · 27, 50, 56, 127, 129–132<br />
äldre kyrkoavgift · 128<br />
Kyrkobokföring · 59, 108<br />
Kyrkobröderna · 142, 144 Se också <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
Lekmanannaförbund<br />
Kyrkobyggnader · 49, 54, 92, 95, 127–129, 131 Se<br />
också kapitlet Arkitektur, konst <strong>och</strong> kulturmiljöer<br />
antal kyrkor <strong>och</strong> kapell · 128<br />
som del av den kyrkliga egendomen · 128–129<br />
Övertaliga kyrkor · 132–133<br />
Kyrkofonden · 128<br />
Kyrkofullmäktige · 90–96 Se också Val av förtroendevalda<br />
historisk bakgrund · 21, 27, 29, 40, 77–78<br />
Kyrkogemenskap · 33, 41, 43–44, 107, 116, 154<br />
Borgåöverenskommelsen · 36, 42<br />
Equmenia<strong>kyrkan</strong> · 43-44<br />
evangeliska kyrkorna i Tyskland · 43–44<br />
Filippinska oberoende <strong>kyrkan</strong>, Iglesia Independiente<br />
Filipina · 42<br />
Lutherska Världsförbundet (LVF) · 43<br />
Metodist<strong>kyrkan</strong> i Sverige · 43<br />
<strong>Svenska</strong> Missions<strong>kyrkan</strong> · 43<br />
Kyrkogård · 49, 52, 129 Se också Begravningsverksamhet<br />
samt avsnittet om kyrkogårdar i kapitlet Arkitektur,<br />
konst <strong>och</strong> kulturmiljöer<br />
Kyrkohandbok · 25, 36–37, 76, 79<br />
historisk bakgrund · 10, 12–13, 50, 75–76<br />
nästa kyrkohandbok · 76<br />
Kyrkoherde · 79, 90, 92–95, 129<br />
befattningsbeskrivning · 92<br />
behörighet · 123<br />
chefsskap i församlingen · 92–94<br />
direktvalt kyrkoråd · 91<br />
flerpastoratssamfällighet · 91<br />
församlingsinstruktion · 100<br />
historisk bakgrund · 91, 121<br />
inventarieförteckning · 54<br />
kyrkliga handlingar · 81–82<br />
kyrkofullmäktige · 91<br />
kyrkotillhörighet/medlemskap · 116<br />
kyrkoråd · 91<br />
mottagande i gudstjänst · 83<br />
ordföranderoll · 40, 91<br />
pastoratsnämnd · 92<br />
valbarhet vid val av förtroendevalda · 137<br />
Kyrkojuristernas förening · 106, 112-113<br />
Kyrkolag · 30. 60, 77<br />
1686 års · 13, 38, 30, 49–50, 75, 100, 135<br />
1992 års · 25, 31, 50, 57, 115<br />
Thomanderska kyrkolagsförslaget · 15<br />
Kyrkoledare, benämning · 154, 166<br />
Kyrkomusik · 79, 86–87, 121, 123, 124<br />
instrumentalensembler · 85, 86<br />
konserter · 86, 119<br />
körer · 85, 86, 147<br />
musikgudstjänster · 83, 86<br />
Kyrkomusiker · 79, 85, 107, 121–122, 124<br />
Kyrkomusikernas Riksförbund (KMR) · 147, 149<br />
Kyrkomötesreform, 1982 års · 27, 30, 31, 51, 106,<br />
110, 144<br />
Kyrkomötet · 36, 40, 44, 59–60, 101, 108–112 Se också<br />
Val av förtroendevalda<br />
biskoparna · 105–106, 108<br />
historisk bakgrund · 15, 24, 27–31, 40, 50–51, 105–<br />
106<br />
läronämnd · 27, 39, 106, 108, 111<br />
ordförande · 105–06<br />
prästerlig representation · 15, 105–106<br />
182 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
öst- <strong>och</strong> mandatfördelning · 111<br />
särskilt skydd för vissa grundläggande frågor · 111<br />
utlandsförsamlingarna · 108<br />
utskott · 108–111<br />
valberedning · 110<br />
Kyrkonämnd · 40, 91–93, 96, 122–23, 136–137<br />
Kyrkoordningen · 31, 36, 50, 55, 57–60, 108, 111<br />
1571 års kyrkoordning · 10–12, 49–50, 75<br />
Kyrkor under Korset · 23<br />
Kyrkornas EU-kontor · 157<br />
Kyrkornas kommission för migranter i Europa · Se<br />
Churches Commission for Migrants in Europe<br />
(CCME)<br />
Kyrkornas U-fond, U forum · 157<br />
Kyrkornas Världsråd (KV) · 21, 36, 44, 79, 108, 153–<br />
155, 159<br />
Kyrkorum tas ur bruk, gudstjänst · 54, 83, 129<br />
Kyrkoråd · 40–41, 79, 90–96, 122, 129, 136–137<br />
historisk bakgrund · 15, 40, 77<br />
Kyrkorätt<br />
historisk bakgrund · 49–50<br />
kyrkolag · Se Kyrkolag<br />
reglering genom kyrkoordningen · 57<br />
reglering genom lagstiftning · 50–55<br />
statliga myndigheter · 55–57<br />
Kyrkospel · 86, 88–89, 146<br />
Kyrkostyrelsen · 39–40, 44, 52–54, 58–59, 78, 81, 85,<br />
91, 100–101, 106, 108–113, 115–116, 123, 131–<br />
132, 135–136<br />
historisk bakgrund · 40, 105<br />
Kyrkostämma · 40, 77–78, 91, 135<br />
Kyrkosyn i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 19–22, 25–26, 33 Se även<br />
Tro, lära <strong>och</strong> bekännelse<br />
Kyrkosångens Vänner · 142, 147<br />
Kyrkosångsrörelsen · 87<br />
Kyrkotillhörighet/medlemskap i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 25,<br />
30, 34, 37–39, 41, 44, 50–51, 58, 81–82, 86, 90, 96,<br />
108, 111, 115–119, 136<br />
anställda i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 123<br />
begravningsavgift · 52<br />
fritt val av församling · 86<br />
historisk bakgrund · 115 Se också det inledande kapitlet<br />
En kyrkohistorisk konturteckning<br />
kyrkoavgift · 130–31 Se också Kyrkoavgift<br />
medlemsundersökningar · 84, 89, 118–119<br />
regenten <strong>och</strong> den kungliga familjen · 116–117<br />
antalet kyrkotillhöriga/medlemmar 101, 116–117,<br />
132<br />
Kyrkotukt · 12<br />
Kyrkoåret · 37, 75<br />
Kyrkvaktmästare · 79<br />
Kyrkvärd · 79, 91, 92, 94, 136, 137<br />
<strong>historia</strong> · 79<br />
uppgifter · 54, 80, 85, 95<br />
sakrEgistEr<br />
L<br />
Laestadianism · 15, 110, 141, 143<br />
Lag om<br />
införande av lagen om <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 51<br />
kyrkofullmäktige, 1930 års · 27, 29, 77, 91, 135<br />
kulturminnen · 50, 54–55, 92, 128<br />
kyrkomötet, 1982 års · 30<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, 1982 års · 30, 57–58, 60, 78, 86,<br />
130<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, 1998 års · 39, 41, 51<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s personal · 51<br />
trossamfund · 50–51 Se också Trossamfund, rättslig<br />
ställning<br />
Lagreglering av kyrklig verksamhet · 50–55<br />
Lagstiftning, <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s deltagande i · 27–28<br />
Lands<strong>organisation</strong>en i Sverige (LO) · 151<br />
Lanternin · 66, 166<br />
Lantmäteriverket · 56<br />
Lappmarkens ecklesiastikverk · 109<br />
Laudamus · 80, 166<br />
Laurentius Petri Sällskapet för svenskt gudstjänstliv ·<br />
147<br />
Lausannerörelsen · 155<br />
Lekman · 14–15, 17, 19, 21, 29, 39–41, 76, 105, 76,<br />
141–142, 144<br />
i biskopsval · 40, 135<br />
i domkapitlet · 40, 99, 102<br />
i gudstjänst · 80<br />
i kyrkomötet · 40, 105<br />
Lekmannaordnar · 144<br />
Lekmannapredikan · 17<br />
i överprövande nämnder · 58<br />
Lekmannaskolan · Se <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lekmannaskola<br />
Lettiska evangelisk-lutherska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57, 157<br />
Lettlands evangelisk-lutherska kyrka · 42<br />
Liberal, politisk <strong>och</strong> kyrkopolitisk · 16, 20, 26, 27n,<br />
28, 111n, 137<br />
Liberalteologi · Se historisk-kritisk bibelsyn <strong>och</strong> liberalteologi<br />
Libertas ecclesiae · 7, 49<br />
Libraria · 71–72<br />
Licium · 71<br />
Life & Peace Institute, LPI · 155<br />
Linköpings<br />
Stadsmission · 145<br />
slotts- <strong>och</strong> domkyrkomuseum · 69<br />
stift · 67, 99, 101, 117, 128, 146<br />
Liturgi, ordets innebörd 167 · Se Gudstjänst<br />
Liturgisk dans · 86, 88–89<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 183
sakrEgistEr<br />
Liv & Fredinstitutet · 155<br />
Ljusbärare i procession · 80<br />
Lovpsalm · 80<br />
Lovsång · 35, 80, 166<br />
Lovsägelse (Sursum corda) · 80<br />
Luleå stift · 99, 101<br />
Lund · 6, 7, 15, 22, 64<br />
Lundateologi · 22, 26<br />
Lundensisk högkyrklighet · 143<br />
Lunds<br />
domkyrkomuseum · 69<br />
Missionssällskap (LMS) · 141, 144, 153<br />
stift · 17, 24, 72, 89, 99, 128<br />
Lusitanska <strong>kyrkan</strong> i Portugal · Se Igreja Lusitana<br />
Lutherakademie · 23<br />
Lutheran World Federation (LWF) · Se Lutherska<br />
Världsförbundet (LVF)<br />
Lutherhjälpen · 84, 106, 151<br />
Luthersk ortodoxi · 12, 13, 14, 16, 75<br />
Lutherska<br />
kyrkor, allmänt · 37, 154, 156 Se också Lutherska<br />
Världsförbundet (LVF)<br />
kyrkor i Sverige · 107<br />
Världsförbundet (LVF) · 22, 36, 43–44, 108, 154,<br />
156<br />
Lågkyrklighet · 17, 24, 142, 143, 144 Se också Uppsaliensisk<br />
lågkyrklighet<br />
Långhus · 66, 68<br />
Länsmuseerna · 54<br />
Länsstyrelserna · 56<br />
begravningsverksamhet · 53–54, 56, 93, 94<br />
kulturminnesvård · 54, 56, 129<br />
Lärarnas samverkansråd · 148<br />
Lärjungagården i Torestorp · 144<br />
Läronämnd · Se Kyrkomötet, läronämnd<br />
Lödöse · 6<br />
Löneboställe · 127<br />
M<br />
Makedoniska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> · 57<br />
Malmö recess · 99<br />
Mandeiska Sabeiska samfundet · 56<br />
Mariadöttrarna i Vallby · 144<br />
Mariagården i Vadstena · 113<br />
Maria<strong>kyrkan</strong> i Sigtuna · 64<br />
MED, tidningen · 151<br />
Medbestämmandelagen (MBL) · 55<br />
Medlemsundersökningar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 118<br />
Metodism · 43, 154, 158<br />
Metodist<strong>kyrkan</strong> i Sverige · 15, 36, 43–44, 50, 57, 115,<br />
158–159 Se också Kyrkogemenskap, Metodist<strong>kyrkan</strong><br />
i Sverige samt Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Mission · 78, 83–84, 105–107, 155, 160, 166<br />
internationell · 16, 107–108, 112, 141, 151, 154<br />
i Sverige · 5–6, 84, 107, 109<br />
i retur · 84<br />
Missionsprovinsen · 211<br />
Mitra · 69, 166<br />
Moderata samlingspartiet · 39, 53, 54, 55, 56, 198<br />
Moderata samlingspartiet, nominerings-grupp · 168<br />
Se också Borgerligt Alternativ (BoA)<br />
Moralspel · 135<br />
Mosaik · 110<br />
Moské · 46, 63n<br />
Motion · 28, 90, 108, 117<br />
Mottagningsgudstjänst · 37, 83<br />
Mysteriespel · 88, 89<br />
Målkapital, målsatt kapital · 132<br />
Mässa · 8, 11, 68, 75, 76, 79, 87–88 Se också högmässa,<br />
söndagsmässa, familjemässa <strong>och</strong> temamässa<br />
Mässhake · 37, 71, 79–80, 166<br />
Mässkjorta · 80, 165<br />
N<br />
Namninsamling om kristendomsundervisning i skolan<br />
· 24<br />
Nationell nivå i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 28, 34, 51, 106–08,<br />
128 Se också bland annat <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, Val av<br />
förtroendevalda samt de organen på nationell nivå<br />
under deras namn<br />
generalsekreterare · 106, 113<br />
historisk bakgrund · 40, 105–106<br />
intäkter <strong>och</strong> kostnader · 130–132<br />
kyrkokansli · 106, 112–113<br />
<strong>organisation</strong> · 108, 110–113<br />
Nationella minoriteter · 107, 109, 110<br />
Nattvard · 8, 17, 36–37, 41–43, 76, 79–80, 100, 155,<br />
166 Se också Gudstjänst samt Sakrament<br />
ekumenisk · 80, 94<br />
Nattvardsbön · 80<br />
Nazismen <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 23<br />
New Wine Kairos · 143<br />
Niceno-konstantinopoIitanska trosbekännelsen · Se<br />
Nicenska trosbekännelsen<br />
Nicenska trosbekännelsen · 35, 41, 155<br />
Nidaros · Se Trondheim<br />
Nomineringsval · Se Val av biskop<br />
Nordiska Ekumeniska Institutet (NEI) · 154<br />
Nordiska Ekumeniska Rådet (NER) · 154<br />
Nordiska Förbundet för Kyrkogårdar <strong>och</strong> Krematorier<br />
(NFKK) · 150<br />
Norra begravningsplatsen i Stockholm · 73<br />
Norska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Norske Kirke, Den · 39, 42<br />
184 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Nousis · 99<br />
Nova Ordinantia · 11<br />
Ny Generation · 160<br />
Nya Sverige · 7<br />
Nya testamentet · Se Bibeln<br />
Nybygget – kristen samverkan · 159<br />
Nydala kloster · 9<br />
Nyevangelism · 16, 141, 158<br />
Nykterhetsrörelsens scoutförbund · 160<br />
Nyortodoxi · 16<br />
Nådendal kloster · 9<br />
Nämnden för<br />
andlig vård inom kriminalvården · Se Andlig vård<br />
inom kriminalvården<br />
internationell mission <strong>och</strong> diakoni, Internationella<br />
nämnden · 112<br />
Statligt Stöd till Trossamfund (SST) · 56–57, 113<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet · 112<br />
utbildning, forskning <strong>och</strong> kultur · 112<br />
Närhet <strong>och</strong> samverkan · Se Församling, föreslagna<br />
ändringar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lokala <strong>organisation</strong><br />
Nöden i Lund · 46<br />
O<br />
O, Guds lamm (Agnus Dei) · 80<br />
Oasrörelsen · 143<br />
Oberoende Filippinska Kyrkan · Se Iglesia Filipina Independiente<br />
Oblat · 80, 165–166<br />
Oblatask · 80<br />
Offentlighet <strong>och</strong> sekretess · 51, 55, 58–59, 90, 111<br />
Offertorium · 80, 166<br />
Oikocredit · 155, 157<br />
Ombudsmötet · 106<br />
Orgel · 29, 80, 85, 87, 121<br />
Orgelfasad · 70<br />
Ortodox, begrepp · 12, 33, 166<br />
Ortodoxa <strong>och</strong> österländska kyrkor · 33, 34, 37, 40–41,<br />
79, 154, 156, 166<br />
i Sverige · 43, 57, 88, 113, 156–57<br />
P<br />
Paramenta · 71, 166<br />
Paramentaateljén på Ersta · 71<br />
Paramentikens vänner i Göteborg · 71<br />
Partiell samfällighet · 90, 95, 131<br />
Partipolitiskt obundna i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (POSK), nomineringsgrupp<br />
· 111, 137, 138<br />
Pastor primarius, secundus <strong>och</strong> tertius · 121<br />
Pastoralinstitut · 107<br />
Pastoralt område · 100, 106<br />
sakrEgistEr<br />
Pastoralt program för församlingens grund-läggande<br />
uppgift · 100<br />
Pastorat · Se Församling, pastorat <strong>och</strong> kyrklig samfällighet<br />
Pastoratsnämnd · 90–92, 122, 136<br />
Pastoratssamfällighet · 89, 92, 122, 135<br />
Pastoratstjänstemannaförbundet · 149<br />
Pastoratstjänstemannaföreningen · 149<br />
Pastorsadjunkt · 122–123, 135<br />
Patén · 80, 166<br />
Patriark · 33, 35, 45, 154, 166,<br />
Pax · 80, 166<br />
Pedagoger i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ·149<br />
Pietism · 13–14, 17, 19, 26, 76, 88, 143, 166<br />
Pingst – Fria församlingar i samverkan · 50, 155, 157,<br />
159<br />
Plan- <strong>och</strong> bygglagen (PBL) · 55<br />
Porvoo Declaration, The · Se Borgåöverenskommelsen<br />
Postludium · 80, 166<br />
Predikan · 70, 75, 79, 80<br />
Predikstol · 65, 70, 80<br />
Prefation · 80, 166<br />
Preludium · 166<br />
Presbyter · 10, 121<br />
Presbyterianska kyrkor · 10<br />
Primus inter pares · 112<br />
Procession · 80, 166<br />
Processionskors · 80<br />
Prost · 166<br />
Prost honoris causa, hedersprost · 103<br />
Protestantisk, protestantism · 16, 33, 153, 156<br />
Provinsialkonciliet i Skänninge 1248 · 49<br />
Provval · Se Val av biskop<br />
Präst · 36, 42–43, 55, 76, 79–83, 85, 141–142, 148–<br />
149, 166 Se också bland annat Arbetstagar- <strong>och</strong> yrkes<strong>organisation</strong>er,<br />
Gudstjänst, Kyrkliga handlingar,<br />
Kyrkogemenskap, Offentlighet <strong>och</strong> sekretess, Prästvigning<br />
av kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> samt Val av biskop,<br />
liksom en rad enskilda uppslagsord<br />
antal · 122<br />
behörighet, anställning, omplacering, uppsägning,<br />
tillsyn med mera · 39, 102, 123<br />
biskopsval · 135–136<br />
”diakonipräst” , ”arbetarpräst” · 21<br />
historisk bakgrund · 7–15, 17, 21, 121, 127–128<br />
ledamot i domkapitel · 102<br />
ledamot (självskiven) i kyrkomötet · 27, 30, 30,<br />
105–106<br />
tjänstebostad · 124<br />
utbildning · 107, 124, 146<br />
vigning, examen · 99, 102, 127<br />
Präst- <strong>och</strong> diakonmöte i stiftet · 103<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 185
sakrEgistEr<br />
Prästboställe · 127<br />
Prästerliga privilegier · 50<br />
Prästeståndet · 10, 14, 105, 135<br />
Prästgård · 127–129<br />
prästgårdarnas <strong>och</strong> prästgårdsmiljöns utveckling ·<br />
72<br />
Prästlönefastighet · 130<br />
Prästlönefond · 130<br />
Prästlönetillgångar · 27, 51, 56, 102, 128–131<br />
Präst- <strong>och</strong> diakonmöte i stiften · 103<br />
Prästvigning · 36, 99<br />
Prästvigning av kvinnor i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 22, 24–25,<br />
30, 43, 144, 149<br />
Prövotid · 123<br />
Psalm, ordets innebörd · 166<br />
Psalmbok · 36–37, 85, 88, Se också Gudstjänst<br />
ekumenisk del av psalmboken · 37<br />
psalmböcker <strong>och</strong> psalmbokstillägg genom åren · 13,<br />
19, 36–37, 87–88<br />
Psaltarpsalm · 37, 166<br />
Påve · 33, 154, 166<br />
R<br />
Ramlag · 15, 29–31, 51<br />
Recess · 8, 10, 166<br />
Recession · 80, 166<br />
Reformationen · 8–12, 33–37, 41–42, 65, 68–70, 75,<br />
121, 135, 166<br />
Reformed Ecumenical Council (REC) · 159<br />
Reformerta kyrkor <strong>och</strong> trosbekännare · 12, 33, 37, 41,<br />
154, 159<br />
i Sverige · 10, 14, 43, 115, 159<br />
Reformerta<br />
Ekumeniska Rådet · Se Reformed Ecume-nical<br />
Council (REC)<br />
Världsalliansen · Se World Alliance of Re-formed<br />
Churches (WARC)<br />
Världsgemenskapen · Se World Commu-nion of Reformed<br />
Churches (WCRC)<br />
Reformkatolik · 9<br />
Regentens <strong>och</strong> hovets relationer till <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ·<br />
116<br />
Regeringens råd för kontakter med trossam-funden ·<br />
55<br />
Regeringsform (RF)<br />
1634 års · 12<br />
1809 års · 15<br />
1975 års · 25, 31, 50, 115<br />
Regeringskansliet · 55<br />
Registrerad del inom trossamfundet <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> ·<br />
27<br />
Registrerat trossamfund · 27, 51, 55<br />
Religionsdialog · 26, 33, 44, 113, 144, 161<br />
Religionsfrihet · 50<br />
historisk bakgrund · 15–16, 20, 24–25, 27, 115<br />
Religionsförordning<br />
1741 års · 14, 15<br />
Religionsstadga<br />
1735 års · 14<br />
Religionsundervisning/kristendomsundervisning i skolan<br />
· 28<br />
Reliker, relikvarier, relikskrin · 68<br />
Representationsreform, 1866 års · 105<br />
Revisionslagen · 55<br />
RIA, rådgivning i alkohol- <strong>och</strong> narkotika-frågor · 161<br />
Riksantikvarieämbetet (RAÄ) · 54, 56, 72<br />
Riksdagen · 55<br />
Riksföreningen Pingst - fria församlingar i samverkan<br />
· 159<br />
Riksförbundet<br />
Kristen Fostran (RKF) · 144<br />
Kyrkans Unga (RKU) · 121<br />
Kyrkans Ungdom (RKU) · 142, 147<br />
Pensionärsgemenskap (RPG) · 162<br />
Rikskollekt · Se Kollekt<br />
Riksmarskalksämbetet · 117<br />
Riksrevisionen · 56<br />
Rikstäckande kyrka · 27, 51<br />
Robur Kapitalförvaltning · 150<br />
Romani chib · 110<br />
Romer · 110<br />
Romersk-katolska <strong>kyrkan</strong> 37, 40, 79, 41–42, 154, 156,<br />
162 · Se också kapitlet En historisk konturteckning,<br />
avsnittet En historisk bakgrund i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
rättsordning <strong>och</strong> avsnittet En historisk bakgrund i<br />
kapitlet Församling, pastorat <strong>och</strong> samfällighet<br />
i Sverige · 15, 42–43, 50, 57, 79, 113, 115, 144, 156–<br />
157<br />
Rumänska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Rundkyrkor · 64<br />
Ryska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Rådet för begravningsfrågor, Begravnings-rådet · 150<br />
Rådet för <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet · 112<br />
Rådgivningsbyrån för asylsökande <strong>och</strong> flyktingar · 157<br />
Räntämäki · 99<br />
Rättegångsbalken · 55<br />
Rättfärdiggörelsen · 19, 41, 42<br />
Röda boken · 11<br />
Röklin · 80, 166<br />
Rösträtt · 30, 137<br />
S<br />
Saint-Barthélemy · 7<br />
186 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Sakrament · 8, 22<br />
i olika kyrkor <strong>och</strong> kyrkofamiljer · 37<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 81, 143<br />
Sakristia · 80, 167<br />
Salt · 147<br />
Samariterhemmet, Diakonistiftelsen · 16, 113, 142,<br />
145<br />
Sameland · Se Sápmi<br />
Samfundet Pro Fide et Christianismo · 109, 141, 144,<br />
169<br />
Samfällighet · 28, 30–31, 52, 55, 58, 75, 86, 89–96,<br />
100–102, 122–123, 129–130, 136, 138, 148, 150<br />
Samfälligheten Gotlands kyrkor · 90, 131<br />
Samisk <strong>och</strong> samiskspråkig verksamhet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
· Se Urbefolkning <strong>och</strong> nationella minoriteter i<br />
Sverige<br />
Samiska rådet i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 109, 112<br />
Samrådsgruppen Begravningsbranschen – Träindustrin<br />
(SBT) · 150<br />
Sanctus · 80, 167<br />
S:t Lukasstiftelsen · Se Förbundet S:t Lukas<br />
S:ta Katharinastiftelsen · 146<br />
Sápmi · 109, 110<br />
Schartauanism · 15, 141<br />
Scottish Episcopal Church, The · 42<br />
Schtetl · 46, 167<br />
Scouterna · 160<br />
Sekretess i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se Offentlighet <strong>och</strong> sekretess<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Seniorpartiet (SPI), nomineringsgrupp · 111, 137 Se<br />
också Sveriges Pensionärers Intresse-parti (SPI)<br />
Sensus studieförbund · 124, 146<br />
Serbiska ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57<br />
Sexmän · 77<br />
Shiitisk · 46<br />
Sida · 56<br />
Sigtuna · 5, 6, 99, 146<br />
kontrakt · 100<br />
stift · 99<br />
Sigtunastiftelsen · 19, 86, 89, 146, 156<br />
Sikhism · 161<br />
Sjukhus<strong>kyrkan</strong> · Se Andlig vård inom hälso- <strong>och</strong> sjukvården<br />
Sjukkommunion · 75, 79<br />
Sjukvårdsordnar · 9<br />
Sjundedags Adventistsamfundet · 57<br />
Själaringning · 82<br />
Själavårdssällskapet · Se Sällskapet för själavårdens<br />
främjande i Stockholm<br />
Sjömans<strong>kyrkan</strong>, sjömansmission · 144 Se också <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong> i utlandet<br />
Sjömans<strong>kyrkan</strong> i Sverige · 144<br />
sakrEgistEr<br />
Skapelseteologi · 26<br />
Skara stift · 7, 64, 99<br />
Skattelagstiftning, allmänt · 55<br />
Skatteverket · 56, 124<br />
Skogskyrkogård · 73<br />
Skolråd · 77, 91<br />
Skotska episkopala <strong>kyrkan</strong> · Se Scottish Episcopal<br />
Church, The samt Anglikanska kyrkor <strong>och</strong> Kyrkogemenskap,<br />
Borgåöverenskommelsen<br />
Skriftermål · Se Bikt<br />
Skriftlig erinran · 123<br />
Skåne Stadsmission · 145<br />
Småkyrkorörelsens Centralråd · 67<br />
Smörjelse vid sjukdom · 36<br />
Social Debatt · 25<br />
Socialdemokrater för Tro <strong>och</strong> Solidaritet (STS) · 20<br />
Socialdemokraterna (S) · 20, 29, 30<br />
Socialdemokraterna (S), nomineringsgrupp · 111, 137<br />
Socialdepartementet · 55<br />
Socialetik · 25, 29<br />
Societas Sanctae Birgittae (SSB) · 143<br />
Socknen <strong>och</strong> dess beslutsorgan · 50, 64, 72, 76, 77, 127<br />
Spanska Episkopal<strong>kyrkan</strong> · Se Iglesia Episcopal de España<br />
Spridning av aska · 53<br />
Stabspastor · 113<br />
Statistiska Centralbyrån (SCB) · 56<br />
Statens Fastighetsverk · 66, 117<br />
Statistiska Centralbyrån (SCB) · 90<br />
Statsbidrag · 157<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 30, 56, 107, 127, 129–130<br />
övriga trossamfund · 51, 56–57, 159<br />
Stavkyrka · 63<br />
Stift · 34, 39, 51, 100<br />
antal kyrkor fördelade på stift · 67<br />
församlingsinstruktion · 94, 100<br />
historisk bakgrund · 6–7, 9–10, 14, 30–31, 40, 99<br />
indelning i stift · 6, 99–101<br />
intäkter <strong>och</strong> kostnader · 130<br />
invånare <strong>och</strong> tillhöriga/medlemmar, församlingar,<br />
pastorat <strong>och</strong> kontrakt fördelade på stift · 101<br />
<strong>organisation</strong> · 101<br />
rättslig ställning · 28<br />
stiftsadjunkt · 123<br />
stiftsdirektor · 103<br />
stiftsgårdar · 146<br />
stiftskansli · 103<br />
stiftsprost · 103<br />
utskott · 102, 137<br />
Stiftelselagen · 55<br />
Stiftsbidrag · 131<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 187
sakrEgistEr<br />
Stiftsfullmäktige · 15, 30, 40, 90, 99, 101–102, 132,<br />
136 · Se också Val av förtroendevalda<br />
Stiftsjuristernas förening · 149<br />
Stiftskollekt · Se Kollekt<br />
Stiftsnämnd · 99, 100, 102, 128<br />
Stiftsråd · 40, 99<br />
Stiftssamfällighet · 30, 99–100<br />
Stiftsstyrelse · 99–100, 102–103, 123, 129 Se också<br />
Val av biskop <strong>och</strong> Val av förtroendevalda<br />
Stiftsting · 40, 99<br />
Stockholms<br />
katolska stift · 42, 50, 156, 157<br />
kyrkliga samfällighet ·<br />
Stadsmission · 145<br />
stift · 19, 20, 52, 99, 101, 136<br />
Stola · 79, 80, 167<br />
Stora Sköndal, Stiftelsen · 21, 145<br />
Strafflag, 1864 års · 16<br />
Strukturförändringar · Se Församling, före-slagna ändringar<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lokala <strong>organisation</strong><br />
Strukturutredningen · Se Församling, föreslagna ändringar<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s lokala <strong>organisation</strong><br />
Strängnäs stift · 12, 13, 99, 168<br />
Stångebro, slaget vid · 11<br />
Successionsordningen (SO) · 50, 116<br />
Sunnitisk · 46<br />
Superintendent · 9, 12, 14, 99, 121, 167<br />
Sursum corda · 80, 167<br />
Swedbank Robur Ethica Sverige Global 151<br />
Swedenborgianismen · 14<br />
Svensk<br />
Kyrkotidning (SKT) · 148<br />
Pastoraltidskrift (SPT) · 148<br />
<strong>Svenska</strong><br />
Alliansmissionen (SAM) · 50, 57, 157–158<br />
Baptistsamfundet (SB) · 16, 43, 50, 57, 115, 158–<br />
159 Se också Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Bibelsällskapet · 153, 161<br />
Diakonisällskapet · 21, 145<br />
Ekumeniska Nämnden (SEN) · 23, 154, 156<br />
Eldbegängelseföreningen · Se Sveriges kyrkogårds-<br />
<strong>och</strong> krematorieförbund (SKKF)<br />
Evangeliska Alliansen · 155, 157<br />
Folkbibeln, Stiftelsen · 38<br />
Folkskolans Vänner · 144<br />
Frälsningsarmén · 158, 159<br />
församlingen i Berlin · 23<br />
<strong>Svenska</strong> guldkusten · Se Cabo Corso<br />
Jerusalemföreningen · 157<br />
Kommunalarbetareförbundet (Kommunal) · 148<br />
Kommunaltjänstemannaförbundet (SKTF) · 148 Se<br />
också Fackförbundet SKTF samt Vision<br />
Kvinnors Missionsförening · 147 Se också Kvinnor<br />
för mission<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se också ett stort antal andra uppslagsord<br />
i registret<br />
antal <strong>och</strong> andel medlemmar · 116–118<br />
benämning · 16<br />
identitet ·20, 25–28, 33–44, 51, 108, 138<br />
intäkter <strong>och</strong> kostnader · 129–130<br />
<strong>kyrkan</strong>s böcker · 36–37, 108, 111<br />
rättslig ställning · 27, 49–55, 106<br />
tillgångar · 127–131<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
anställda i Sjukhus<strong>kyrkan</strong> (SKAIS) · 149<br />
ansvarsnämnd för biskopar · 58, 136<br />
arbetsgivar<strong>organisation</strong> · 106, 124, 148–150 Se<br />
också <strong>Svenska</strong> Pastoratens Riksförbund (SPR),<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlings- <strong>och</strong> Pastoratsförbund<br />
(SKFP) samt <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlingsförbund<br />
centralråd för evangelisation <strong>och</strong> församlingsarbete<br />
· 106<br />
centralstyrelse · 27, 30, 31, 40, 106<br />
centrum för andlig vård inom hälso- <strong>och</strong> sjukvården<br />
· 113, 145<br />
diakoninämnd · 106<br />
Diakonistyrelse (SKD) · 21, 24, 29, 105, 142, 150,<br />
168<br />
Diakonistyrelses Bokförlag (SKDB) · 142, 168<br />
Ekonomi AB (SKEAB) · 150<br />
forskningsråd · 112<br />
Fria Synod · 144, 146<br />
Församlingsförbund · 106, 148 Se också <strong>Svenska</strong><br />
Pastoratens Riksförbund (SPR), <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s<br />
Församlings- <strong>och</strong> Pastoratsförbund (SKFP) <strong>och</strong><br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
Församlings- <strong>och</strong> Pastoratsförbund (SKFP) · 106,<br />
148 Se också <strong>Svenska</strong> Pastoratens Riksförbund<br />
(SPR), <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlingsförbund<br />
(SKFP) <strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
försäkringsförening · Se Kyrkans pensionskassa<br />
gosskörförening (SKgf) · 147<br />
grundkurs · 124<br />
kulturråd · 112<br />
lekmannaförbund · 144 Se också Kyrkobröderna<br />
lekmannaskola · 19, 106<br />
mission (SKM) · 16, 84, 105, 106, 151<br />
Personalförbund (SKPF)· 148 Se också Allmänna<br />
<strong>Svenska</strong> Prästföreningen<br />
(ASP), <strong>Svenska</strong> Prästförbundet <strong>och</strong> Kyrkans<br />
Akademikerförbund (KyrkA)<br />
redovisningskommitté (KRED) · 132<br />
188 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
sjömansvårdsstyrelse · 106<br />
stiftelse för rikskyrklig verksamhet (SFRV) · 106<br />
teologiska kommitté · 112<br />
Utbildning AB · 106<br />
Utbildningscentrum (SKUC) · 106<br />
valprövningsnämnd · 58, 59, 136<br />
värdepappersfond · 151<br />
överklagandenämnd · 51, 58, 59, 78, 116<br />
<strong>Svenska</strong><br />
kyrkohjälpen · 106<br />
landskommittén inom Lutherska Världskonventet ·<br />
23, 153<br />
Lausannekommittén · 155, 157<br />
Missionsförbundet (SMF) · 22, 28, 43, 158 Se också<br />
<strong>Svenska</strong> Missions<strong>kyrkan</strong> <strong>och</strong> Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Missions<strong>kyrkan</strong> · 36, 43–44, 50, 57, 159 Se också<br />
<strong>Svenska</strong> Missionsförbundet (SMF) <strong>och</strong> Equmenia<strong>kyrkan</strong><br />
Missionsrådet (SMR) · 154, 155, 157<br />
missionsrådets kvinnokommitté · 160<br />
Missionssällskapet · 109, 153<br />
Missionssällskapet Kyrkan <strong>och</strong> Samerna · 109 Se<br />
också <strong>Svenska</strong> missions-sällskapet<br />
mässan · 8, 11, 75, 87<br />
Nykterhets-Sällskapet · 153<br />
ortodoxa prosteriet · 57<br />
Pastoratens Riksförbund (SPR) · 106, 142, 148 Se<br />
också <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Församlings- <strong>och</strong> Pastoratsförbund<br />
(SKFP), <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s församlingsförbund<br />
<strong>och</strong> <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Arbetsgivar<strong>organisation</strong><br />
Prästförbundet · 148 Se också Allmänna <strong>Svenska</strong><br />
Prästföreningen (ASP), <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s Personalförbund<br />
(SKPF) <strong>och</strong> Kyrkans Akademikerförbund<br />
(KyrkA)<br />
Schützsällskapet · 147<br />
scoutförbundet (SSF) · 160<br />
soldathemsförbundet (SSHF) · 113, 162<br />
sånger <strong>och</strong> visor · 87<br />
teologiska institutet (STI) i Jerusalem · 26, 113<br />
Sverige<br />
befolkningsutveckling · 14, 101<br />
benämning · 7n<br />
gränser genom tiderna · 13–15<br />
kristnande · 5–6<br />
Sverige <strong>och</strong> Kristen Tro · 146<br />
Sverigedemokraterna (SD), nomine-ringsgrupp · 111,<br />
137<br />
Sverigefinländare · 110<br />
Sveriges<br />
Akademikers Central<strong>organisation</strong> (SACO) · 148<br />
Begravningsbyråers Förbund (SBF) · 150<br />
sakrEgistEr<br />
Buddhistiska Samarbetsrådet · 56<br />
Ekumeniska Kvinnoråd (SEK) · 160<br />
Evangeliska Student- <strong>och</strong> Gymnasiströrelse (SESG)<br />
· Se Credo - Sveriges Evangeliska Student- <strong>och</strong><br />
Gym-nasiströrelse (SESG)<br />
Flickors Scoutförbund · 160<br />
Frikyrkoråd (SFR) · 156<br />
Frikyrkosamråd (FSR) · 157<br />
interreligiösa råd · 44, 161<br />
KrematoriePersonal (FSKP), Föreningen · 149<br />
Kristliga Studentförbund · 160<br />
Sveriges Kristna<br />
Handikappförbund (SKrH) · 162<br />
Råd (SKR) · 44, 113, 154, 155, 156, 157, 159, 162<br />
Socialdemokraters Förbund (SKSF) · Se Socialdemokrater<br />
för Tro <strong>och</strong> Solidaritet (STS)<br />
Sveriges Kyrkliga<br />
Kvinnoråd · 142, 147 Se också Kvinnor i <strong>Svenska</strong><br />
<strong>kyrkan</strong><br />
Studieförbund (SKS) · 142, 145 Se också Sensus studieförbund<br />
Sveriges<br />
kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund (SKKF) · 124,<br />
149, 150, 168 Se också <strong>Svenska</strong> Eldbegängelseföreningen<br />
(SEF)<br />
Kyrkogårdschefer (FSK), Föreningen · 149<br />
Kyrkokamerala förening · 149<br />
Kyrkosångsförbund (SKsf) · 147<br />
Muslimska Scouter · 160<br />
Scoutförbund · 160<br />
Socionomers Riksförbund (SSR) 149 Se Akademikerförbundet<br />
SSR<br />
Yngre Prästers Förbund · 148<br />
Synagoga · 36, 46<br />
Syrisk-ortodoxa <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 50, 57, 157<br />
Sällskapet för kyrklig själavård i Stockholm · 21, 67,<br />
76<br />
Sändaren · 151<br />
Sändningsgudstjänst · 83<br />
Södra Sveriges Kyrkliga Textil · 71<br />
Söndagsgudstjänst · 79<br />
Söndagsmässa · 79<br />
T<br />
Tackbön vid nattvardsfirande · 80<br />
Tacksägelse · 82<br />
Tanak · 45<br />
Teckenspråk · 100, 107<br />
Temagudstjänst · 79<br />
Temamässa · 79<br />
Territorialförsamling · 19, 51, 86, 89, 110, 117<br />
Textilier, kyrkliga · 69–72, 166<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 189
sakrEgistEr<br />
Textläsning i gudstjänsten · 80<br />
Tiggarordnar · 9<br />
Tillhörighet/medlemskap i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · Se Kyrkotillhörighet/medlemskap<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong><br />
Tillredelsepsalm (Offertorium) · 80<br />
Tidegärden · 79<br />
Tillstånd att predika <strong>och</strong> leda en gudstjänst, tidigare<br />
venia · 79, 167<br />
Tillsyn<br />
av församlingar <strong>och</strong> innehavare av vigningstjänst ·<br />
51, 58–59, 92, 100–103, 107, 112, 123<br />
begravningsverksamheten · Se Begravningsverksamhet<br />
Tionde · 49, 127<br />
Tjänstebostad · 72, 124<br />
Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV) · Se Sensus<br />
studieförbund<br />
Tolerandsedikt · 14, 15<br />
Tolvmän · 77<br />
Tornedalingar · 110<br />
Tre Bäckar, Ateljé · 71<br />
Tro <strong>och</strong> vetande (Hedeniusdebatten) · 23<br />
Trosbekännelse (Credo)<br />
gammalkyrkliga · 11, 34, 35<br />
i gudstjänsten · 36, 41<br />
senare trosbekännelser · 36, 80, 155<br />
Trosrörelsen · 157<br />
Trossamfund · 15–16, 20, 24–25, 27–28, 34, 106–107<br />
Se också kapitlet En kyrkohistorisk konturteckning,<br />
enskilda trossamfund, Nämnden för Statligt Stöd<br />
till Trossamfund (SST) <strong>och</strong> kyrkor samt Samverkan<br />
över samfundsgränserna<br />
av regeringen erkänt enligt 1860 års dissenterlag ·<br />
14–15, 115<br />
begravningsverksamhet · Se Begravningsverksamhet<br />
registrerat trossamfund · 50–52, 56<br />
rättslig ställning · 50–52<br />
skattskyldighet · 55<br />
staten <strong>och</strong> trossamfunden · 26–31<br />
statsbidrag · 56–57<br />
uppbördshjälp · 50<br />
Trossamfundens krisberedskapsråd (TKR) · 113<br />
Trossamfundsrådet · Se Regeringens råd för kontakter<br />
med trossamfunden<br />
Trädgårdsnäringens Centrala YrkesKom-mitté<br />
(TCYK) · 150<br />
Tyska evangeliska kyrkor · Se Evangelische Kirchen<br />
Deutschlands (EKD)<br />
Tyskspråkiga församlingar i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 89<br />
Tystnadsplikt · 55, 79, 81, 123<br />
vittnesmål i domstol · 55<br />
U<br />
Undervisning · 12, 35, 36, 78, 81, 83, 84, 85, 94, 95,<br />
107, 116<br />
Ungdomsstyrelsen · 56<br />
Ungerska protestantiska <strong>kyrkan</strong> i Sverige · 57, 157<br />
Ungkyrkorörelsen · 18, 19, 20, 22, 24, 25, 144, 146<br />
Unierade kyrkor<br />
romersk-katolska · 154<br />
Tyskland ·<br />
United<br />
Bible Societies (UBS) · 153, 155<br />
Methodist Church (UMC), The · 159<br />
Uppbörd av kyrkoavgift · 27, 29–31, 50, 51, 56, 127,<br />
131<br />
Upphovsrätt · 55<br />
Upplandslagen · 49<br />
Uppsala · 6<br />
domkyrkomuseum (Skattkammaren) · 69<br />
kontrakt · 100<br />
möte · 11, 12, 26, 34, 38, 65, 116<br />
slott · 11<br />
stift · 69, 100, 101, 102, 136<br />
Uppsaliensisk lågkyrklighet · 17<br />
Urbefolkning <strong>och</strong> nationella minoriteter i Sverige · 109<br />
Urnmur · 53<br />
Utbildning<br />
de kyrkliga grundutbildningarna · 108<br />
för tjänst i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 123, 124<br />
Utfärdsbön · 82<br />
Utjämning, ekonomisk i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 60, 92, 95,<br />
108, 112, 130–131<br />
historisk bakgrund · 31, 128<br />
utjämningsavgift · 128, 131<br />
Utländska medborgares religionsutövning · 14<br />
Utrikesdepartementet · 55<br />
Utträde ur <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 15, 24–25, 28, 50–51,<br />
115–116, 118–119, 158 Se också Tillhörighet/medlemskap<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>, gällande regler<br />
Uttåg vid gudstjänstens slut (Recession) · 80, 166<br />
V,W<br />
Vadstena<br />
kloster · 9, 10, 69<br />
Val av biskop · 40, 58<br />
historisk bakgrund · 135<br />
stiftsbiskop · 135<br />
ärkebiskop · 135<br />
Val av förtroendevalda · 108, 135<br />
direkta <strong>och</strong> indirekta val · 136<br />
historisk bakgrund · 135<br />
inskränkningar i valbarheten · 137<br />
nomineringsgrupper <strong>och</strong> partier · 138<br />
190 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
valbarhet · 138<br />
valdeltagande · 139<br />
Valprövningsnämnden · Se <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s valprövningsnämnd<br />
Varnhems kloster · 9<br />
Venia · Se tillstånd att predika <strong>och</strong> leda en gudstjänst<br />
Verbi divini minister (VDM) · 167<br />
Verbum Förlag · 71, 150, 169<br />
Vereinigte Evangelisch-Luterische Kirchen Deutschlands<br />
(VELKD) · 43<br />
Versus populum · 80, 167<br />
Viborgs stift · 99<br />
Viby kloster · 9<br />
Vigning, vigningsgudstjänst · 7, 36–37, 39–40, 43, 83,<br />
99, 142<br />
Vigningslöften · 92, 102, 123<br />
Vigningstjänst · 24, 39, 40, 41, 43, 58, 60, 102, 108,<br />
111, 123<br />
Vigsel, kyrklig · 25, 43, 76, 79, 81 Se också Kyrkliga<br />
handlingar<br />
antal <strong>och</strong> andel · 82<br />
avgift · 81<br />
av par av samma kön · 25, 142<br />
borgerlig, välsignelse <strong>och</strong> förbön · 82<br />
vigselförrättare · 56<br />
vigselgudstjänst · 25, 81<br />
vigselrätt · 25, 55<br />
Vinkanna · 80<br />
Visby · 64, 67<br />
Stadsmission · 145<br />
stift · 98–99, 101–102, 107, 111–112, 117, 128,<br />
131, 133, 136–137<br />
<strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> i utlandet · 101, 107, 112<br />
Vision · 149 Se också <strong>Svenska</strong> Kommunal-tjänstemannaförbundet<br />
(SKTF) <strong>och</strong> Fackförbundet SKTF<br />
Visitation · 39, 100<br />
Visning av kyrkor · 85<br />
Vistelsebegreppet · Se Församling, vistelse-begreppet<br />
World<br />
Alliance for Promoting International Friendship through<br />
the Churches · 153<br />
Alliance of Reformed Churches (WARC) · 159<br />
Communion of Reformed Churches (WCRC) · 159<br />
Council of Churches (WCC) · Se Kyrkornas Världsråd<br />
(KV)<br />
Evangelical Alliance (WEA) · 153<br />
Methodist Council (WMC) · 159<br />
Student Christian Federation (WSCF) · 153, 160<br />
Vreta kloster · 9<br />
Vår Kyrka · 150–151<br />
Vår Lösen · 19, 25<br />
Vårsta diakonigård · 145<br />
sakrEgistEr<br />
Väckelserörelse · 15, 16, 17, 19, 115, 141, 142, 158,<br />
159, 160<br />
Väckelsesånger · 88<br />
Väjningsrätt · 24<br />
Välsignelse · 25, 80, 82<br />
Vänförsamling · 44, 85–86<br />
Vänstern i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> (VISK), nomineringsgrupp<br />
· 111, 137<br />
Vänsterpartiet (V) · 31, 137<br />
Vänstift · 44, 100<br />
Världsmetodistrådet · Se World Methodist Council<br />
(WMC)<br />
Västerås<br />
ordinantia · 8<br />
recess · 10, 127<br />
riksdag 1527. 8<br />
riksdag 1544 · 10<br />
Stadsmission · 145<br />
stift · 67, 86, 89, 99, 101, 109, 117, 128<br />
Västlaestadianer · 143<br />
Västsvensk kristendomstyp · Se Schartua-nism<br />
Växjö stift · 21, 64, 67, 99, 101, 117, 128<br />
Y<br />
Young Men’s Christian Organisation (YMCA) · 220<br />
Young Women’s Christian Organisation (YWCA) · 221<br />
Yrkes- <strong>och</strong> intresse<strong>organisation</strong>er · 190<br />
Å<br />
Åbo stift · 99<br />
Årsredovisningslagen · 55<br />
Ä<br />
Äktenskap · 15, 25, 36, 43, 142, 143 Se också Vigsel<br />
Ära åt Gud (Gloria) · 80, 165<br />
Ärkebiskop · 39, 100, 102, 106, 111–112, 129, 154 Se<br />
också Val av biskop<br />
historisk bakgrund · 30, 39, 49, 99, 105–106, 121<br />
kansli · 113<br />
katolsk för Sverige efter reformationen ·<br />
Lund · 6–7<br />
Trondheim · 6<br />
Ö<br />
Öppen församlingsverksamhet · 85<br />
Öppen kyrka – en kyrka för alla (ÖKA), nomineringsgrupp<br />
· 111, 137<br />
Örebro<br />
koncilium · 9, 10<br />
stadga · 12<br />
Örebromissionen (ÖM) · 158, 159<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 191
sakrEgistEr<br />
Östanbäcks kloster · 144<br />
Österns assyriska kyrka i Sverige · 57<br />
Östlaestadianer · 143<br />
Östra<br />
Aros · Se Uppsala<br />
Smålands Missionsförening · 143<br />
Överhovpredikant · 117<br />
Överklagande i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 51, 57–59, 93, 102<br />
Överklagandenämnden · Se <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>s överklagandenämnd<br />
Överprövning inom <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong> · 51, 58–59, 106<br />
Se också Beslutsprövning <strong>och</strong> Överklagande<br />
Övertaliga kyrkor · 132–133<br />
192 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Byggnads- <strong>och</strong><br />
kyrkogårdsregister<br />
A<br />
Adat Jeschurun, synagoga i Stockholm · 46<br />
Adat Jisrael, synagoga i Stockholm · 46<br />
Adolf Fredriks kyrka i Stockholm · 71<br />
Allhelgona<strong>kyrkan</strong> i Lund · 66<br />
Almtuna<strong>kyrkan</strong> i Uppsala · 68<br />
Amiralitets<strong>kyrkan</strong> Ulrica Pia i Karlskrona · 65–66<br />
Annelunds<strong>kyrkan</strong> i Ljungby i Småland · 71<br />
Askersunds landskyrka i Närke · 65<br />
Ausås prästgård i Skåne · 72<br />
B<br />
Björnlunda gamla prästgård i Södermanland · 72<br />
Borås krematorium · 71<br />
C<br />
Caroli kyrka i Malmö (tagen ur bruk) · 133<br />
Charlottenbergs<strong>kyrkan</strong> i Motala · 54<br />
D<br />
Dalby kyrka, Heligkors<strong>kyrkan</strong>, i Skåne · 64<br />
Dalhems kyrka på Gotland · 64<br />
Dingtuna kyrka i Västmanland · 68<br />
Djurgårds<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 67<br />
Dädesjö gamla prästgård i Småland · 72<br />
E<br />
Ekebyborna prästgård i Östergötland · 72<br />
Ekshärads kyrkogård i Värmland · 73<br />
Engelbrekts<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 67<br />
F<br />
Floda kyrka i Södermanland · 68<br />
Fredriks<strong>kyrkan</strong> i Karlskrona · 65<br />
Frösö kyrka i Jämtland · 64<br />
G<br />
Galärvarvskyrkogården i Stockholm · 129<br />
Gamla kyrkogården i Helsingborg · 73<br />
Byggnads- <strong>och</strong> kyrkogÅrdsrEgistEr<br />
Gammelstad kyrka · Se Nederluleå<br />
Gottsunda kyrka i Uppsala · 68, 71<br />
Granhults kyrka i Småland· 64<br />
Gumlösa kyrka i Skåne · 64<br />
Gustaf Adolfs<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 67<br />
Göteborgs domkyrka · 66, 70<br />
H<br />
Habo kyrka i Västergötland · 66<br />
Hackås kyrka i Jämtland · 64<br />
Haga kyrka i Göteborg · 66<br />
Hagia Sofia i Istanbul · 63<br />
Hedareds kyrka i Västergötland · 63<br />
Hedvig Eleonora kyrka i Stockholm · 65<br />
Helsingborgs krematorium · 73<br />
Hemse stavkyrka från Gotland (Historiska museet) ·<br />
63<br />
Herrestads kyrka i Östergötland· 64<br />
Hjorthags<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 67<br />
Härkeberga kaplansgård i Uppland · 72<br />
Härkeberga kyrka i Uppland · 68<br />
Härnösands domkyrka · 66<br />
Härlanda kyrka i Göteborg · 68<br />
Härnevi kyrka i Uppland · 68<br />
Högalids<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 67<br />
I<br />
Ingatorpsboden i Småland · 72<br />
Islamic Center i Malmö · Se Malmö centrala moské<br />
J<br />
Johannes kyrka i Stockholm · 66<br />
Jukkasjärvi kyrka i Norrbotten · 71<br />
Jäders kyrka i Södermanland · 65<br />
Järvsö kyrka i Hälsingland · 65<br />
K<br />
Kalix kyrka · 64<br />
Kalmar (dom)kyrka · 65<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 193
Byggnads- <strong>och</strong> kyrkogÅrdsrEgistEr<br />
Karlstads domkyrka · 71<br />
Katarina kyrka i Stockholm · 65, 150<br />
Kiruna kyrka · 67<br />
Klockrike kyrka, Josephine kyrka, i Östergötland · 71,<br />
66<br />
Kloster<strong>kyrkan</strong> i Ystad · 64<br />
Korsnäs prästgård i Östergötland · 72<br />
Kristinehamns kyrka i Värmland · 66<br />
Kristine kyrka i Falun · 65<br />
Kulturen i Lund · 72 Se Västra Vrams prästgård i Skåne<br />
Kumla kyrka i Närke · 66<br />
Kumla kyrka i Västmanland · 68<br />
Kungsholms kyrka (Ulrika Eleonora), i Stockholm · 65<br />
Kvibergs kyrkogård i Göteborg · 73<br />
L<br />
Lid kyrka i Södermanland · 68<br />
Linköpings domkyrka · 69, 71<br />
Litslena kyrka i Uppland · 69<br />
Ljungby kyrka i Småland · 71<br />
Luleå domkyrka · 99<br />
Lunds domkyrka · 64, 66, 69, 89, 127, 129<br />
Lärbro kyrka på Gotland · 64<br />
M<br />
Maglarps kyrka i Trelleborg (riven) · 133<br />
Malmö centrala moské (Islamic Center) · 46<br />
Maria Magdalena kyrka i Stockholm · 65<br />
Mariestads (dom)kyrka · 99<br />
Markus<strong>kyrkan</strong> i Björkhagen i Stockholm · 68<br />
Masthuggs<strong>kyrkan</strong> i Göteborg · 67<br />
Matteus kyrka i Norrköping · 66<br />
N<br />
Nasirmoskén i Göteborg · 46<br />
Nederluleå (Gammelstad) kyrka i Norrbotten · 64<br />
Norra krematoriet i Stockholm · 73<br />
Nynäshamns kyrka · 67<br />
P<br />
Peters<strong>kyrkan</strong> i Rom · 63, 158<br />
R<br />
Ravlunda prästgård i Skåne · 72<br />
Riddarholms<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 64, 117<br />
Risinge kyrka i Östergötland · 68<br />
S<br />
Sacre-Coeur i Paris · 158<br />
S:t<br />
Ansgars griftegård i Borås · 73<br />
Ansgars kyrka i Uppsala · 144<br />
Birgittas kyrka i Nockeby · 68<br />
Botvids kyrka i Oxelösund · 68<br />
Jacobs kyrka i Stockholm · 22, 65, 70, 71, 121<br />
Johannes kyrka i Stockholm · 67<br />
Laurentii kyrka i Lund · 144<br />
Olofs kyrka i Sigtuna (kyrkoruin) · 64<br />
Pauls Church i Walsall · 133<br />
Pers kyrka i Sigtuna (kyrkoruin) · 6<br />
Petri kyrka i Klippan i Skåne · 68<br />
Petri kyrka i Malmö · 64<br />
Tomas kyrka i Vällingby i Stockholm · 68<br />
S:ta<br />
Clara kyrka i Stockholm · 65, 121, 143<br />
Eugenia katolska kyrka i Stockholm · 42<br />
Gertruds kyrka i Stockholm · 89<br />
Skara domkyrka · 64<br />
Skellefteå landsförsamlings kyrka · 66, 69<br />
Skeppsholms<strong>kyrkan</strong> ( Karl Johans kyrka) i Stockholm<br />
(tagen ur bruk) · 66<br />
Skirå kyrka i Småland · 66<br />
Skogskyrkogården i Karlskoga · 73<br />
Skogskyrkogården i Stockholm · 71,<br />
Slotts<strong>kyrkan</strong> i Stockholm · 66, 71<br />
Skuttunge prästgård i Uppland · 72<br />
Stensele kyrka i Västerbotten · 66<br />
Stockholms domkyrka · 64, 70, 121 Se Stor<strong>kyrkan</strong> (S:t<br />
Nicolai kyrka) i Stockholm<br />
Stockholmsmoskén · 46<br />
Stora synagogan i Stockholm · 46<br />
Stora Kopparbergs kyrka i Falun · 65<br />
Stora Tuna kyrka i Dalarna · 64, 65<br />
Stor<strong>kyrkan</strong> (S:t Nicolai kyrka) i Stockholm · 64, 70,<br />
73, 121<br />
Strängnäs domkyrka · 64<br />
Sundre kyrka på Gotland (orgel, nu på Historiska museet<br />
i Stockholm) · 87<br />
<strong>Svenska</strong> teologiska institutet i Jerusalem · 113 (beträffande<br />
verksamheten se sakregistret)<br />
T<br />
Trefaldighets<strong>kyrkan</strong> i<br />
Karlskrona · 65<br />
Kristianstad · 65<br />
Trollhättans moské · 46<br />
Tyska <strong>kyrkan</strong> (S:ta Gertrud) i Stockholm · 89<br />
Täby kyrka i Uppland · 68<br />
U<br />
Uppsala<br />
domkyrka · 8, 34, 64, 65, 66, 70, 127, 136<br />
gamla kyrkogård · 73<br />
Urnes stavkyrka i Norge · 63<br />
194 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
V,W<br />
Vadstena klosterkyrka · 9, 10, 69<br />
Vaksala kyrka i Uppsala · 69<br />
Wallinska kyrkogården i Västerås · 73<br />
Vamlingbo prästgård på Gotland ·<br />
Vendelsö kyrka utanför Stockholm ·<br />
Visby domkyrka (S:ta Maria) · 64<br />
Vårfru<strong>kyrkan</strong> i Skänninge, Östergötland · 64<br />
Väse prästgård i Värmland · 72<br />
Västerorts<strong>kyrkan</strong> i Vällingby utanför Stockholm · 158<br />
Västerås domkyrka · 69<br />
Västra Vrams prästgård i Skåne (Kulturen i Lund) · 72<br />
Växjö domkyrka · 21, 64, 71<br />
Å<br />
Åre gamla kyrka i Jämtland · 64<br />
Ä<br />
Älvdalens kyrkhärbre i Dalarna · 72<br />
Ärkebiskopsgården i Uppsala · 113<br />
Ö<br />
Öja kyrka på Gotland · 64<br />
Östra kyrkogården i Lund · 73<br />
Överhogdals kyrka i Jämtland · 69<br />
Byggnads- <strong>och</strong> kyrkogÅrdsrEgistEr<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 195
PErsonrEgistEr<br />
Personregister<br />
A<br />
Adam av Bremen · 63, 99<br />
Afzelius, Märta · 71<br />
Ahnfelt, Oscar · 88<br />
Alexander III, påve · 6<br />
Alm, Carl · 21<br />
Ansgar · 5, 63<br />
Arrhenius, Jacob · 88<br />
Asplund, Gunnar · 73<br />
Athanasius · 35, 36<br />
Aulén, Gustaf · 22, 23, 25<br />
B<br />
Bach, Johann Sebastian · 86–87<br />
Barth, Karl · 44<br />
Beckman, A.F. · 17<br />
Benzelius den yngre, Eric · 13<br />
Benzelius den äldre, Eric · 13, 38<br />
Benzelius, Henric · 13<br />
Benzelius, Jacob · 13<br />
Berg, Gottfrid · 87<br />
Bergh, Rolf · 68<br />
Bergsten, Carl · 67<br />
Beskow, Bo · 71<br />
Beskow, Natanael · 18, 19, 88, 161<br />
Bielke, Sigrid · 70<br />
Billing, Einar · 19, 22<br />
Billing, Gottfrid · 17, 28, 73<br />
Birger Jarl · 49<br />
Birgitta · 9, 43<br />
Björkquist, Manfred · 19, 20, 21, 22, 136, 168<br />
Blom, Fredrik · 66<br />
Boberg, Ferdinand · 47, 67<br />
Bohlin, Torsten · 22<br />
Bonneuil, Étienne de · 64<br />
Bonhoeffer, Dietrich · 23<br />
Borelius, Hilma · 18<br />
Boström, Ebba · 16, 142<br />
Bothniensis, Nicolaus Olai · 11<br />
Boy, Willem · 65<br />
Branting, Hjalmar · 20<br />
Breakspear, Nicolaus · 6<br />
Brilioth, Yngve · 22, 39, 77, 168<br />
Bring<br />
Ebbe · 17<br />
Ragnar · 22, 25<br />
Brunius, Carl Georg · 66<br />
Bäck, Sven-Erik · 87<br />
C<br />
Calvin, Jean · 10, 33, 75<br />
Carl XVI Gustaf · 38, 116<br />
Cartesius · Se Descartes, René<br />
Cederschiöld, Marie · 16, 142<br />
Celsing, Peter · 68<br />
D<br />
Dacke, Nils · 10<br />
Dahlberg, Erik · 65<br />
Dahmén, Gunnar · 22<br />
Descartes, René · 71<br />
Düben den yngre, Andreas · 87<br />
Düben den yngre, Gustav · 87<br />
Düben den äldre, Andreas · 87<br />
Düben den äldre, Gustav · 87<br />
Düben, Martin · 87<br />
Düren, Adam van · 69<br />
E<br />
Ebo av Reims · 5<br />
Edberg, Rolf · 29<br />
Edelsvärd, Adolf Wilhelm · 66<br />
Edler, Johan · 71<br />
Ehrenström, Nils · 153<br />
Eidem, Erling · 23, 39<br />
Eklund, J.A. · 19, 88<br />
Ekman<br />
Johan August · 39<br />
K.J. · 21<br />
Enander, Samuel · 66<br />
Engberg, Arthur · 20, 26, 28, 29<br />
Erik den helige · 7<br />
Erik Segersäll · 5<br />
Erik XIV · 10, 49, 75<br />
Erixson, Sven · 71<br />
Erlander, Tage · 23<br />
196 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Eskil · 6<br />
F<br />
Fehr, Fredrik · 17<br />
Ferster, Hans · 65<br />
Fjellstedt, Peter · 16, 142<br />
Flensburg, Wilhelm · 17<br />
Fogelklou, Emilia · 18, 170<br />
Forell, Birger · 23<br />
Franzén, Frans Mikael · 88<br />
Fridrichsen, Anton · 22<br />
Fries, S.A. · 17<br />
Frostenson, Anders · 88<br />
Frostin, Per · 26<br />
G<br />
Gauthbert · 5<br />
Geijer, Erik Gustaf · 88<br />
Gerss, Jacob Wilhelm · 66<br />
Giertz, Bo · 22, 29, 38, 170<br />
Gulleson, Haaken · 70<br />
Gustafsson, Hans · 30<br />
Gustav II Adolf · 12, 13, 38, 69, 75, 105<br />
Gustav III · 7, 13–14, 38, 66, 76<br />
Gustav IV Adolf · 15, 76<br />
Gustaf V · 20, 117<br />
Gustaf VI Adolf · 117<br />
Gustav Vasa · 8, 9, 46, 65, 68, 70, 99, 127, 169<br />
H<br />
Hadrianus IV, påve · Se Breakspere, Nicolaus<br />
Haeffner, Johan Christian Friedrich · 87, 88<br />
Hallqvist, Britt G. · 88, 89<br />
Hammar, KG · 39<br />
Hartman, Olov · 86–89, 146<br />
Hawerman, Johan Adolf · 66<br />
Hedegård, David · 38<br />
Hedenius, Ingemar · 23, 24<br />
Heemskerck, Maarten van · 69<br />
Hellerstedt-Thorin, Birgitta · 89<br />
Helsingborgsmästaren · 68<br />
Hergeir · 63<br />
Herner, Sven · 17<br />
Hjorth, Bror · 71<br />
Hjortzberg, Olle · 67<br />
Hultgren, Gunnar · 29, 39<br />
Hårleman, Carl · 66, 70, 71<br />
Hörberg, Pehr · 70-71<br />
I<br />
Isaac, Aaron · 46<br />
J<br />
Jansson i Bråten, Adolf · 28<br />
Johan III · 10, 11, 65, 70, 75<br />
Johannes<br />
Magnus · 10<br />
Paulus II · 43<br />
Johansson<br />
Lasse Lucidor · 88<br />
Martin · 17<br />
Josefson, Ruben · 22, 39<br />
Josephson, Jacob Axel · 87<br />
K<br />
Karl IX · 11, 49, 75, 99, 109, 117<br />
Karl X Gustav · 45<br />
Karl XI · 13, 49, 50, 105<br />
Karl XII · 12, 13, 38, 45<br />
Karl XIII · 15<br />
Karl, hertig · Se Karl IX<br />
Klefbeck, Ernst · 20<br />
Kolmodin, Israel · 88<br />
Kristina, drottning · 12, 13, 50, 117, 169<br />
L<br />
Laestadius, Lars Levi · 141<br />
Landgren, Lars · 17<br />
Laurentius Andreae · 8<br />
Laurentius Petri . 8, 9, 10, 11, 40, 75, 147<br />
Le Corbusier · 158<br />
Lewerentz, Sigurd · 68, 73<br />
Liedgren, Emil · 88<br />
Lindberg, Oskar · 87<br />
Lindgren, Arne H. · 89<br />
Lindström, Martin · 29<br />
Linné, Carl von · 14<br />
Ljungberg, Sven · 71<br />
Lundborg, Hans Jacob · 141<br />
Luther, Martin · 8, 33, 35, 37, 70, 75, 121<br />
Lutteman<br />
Axel · 19<br />
Ester · 24<br />
Lövgren, Nils · 21<br />
M<br />
Magnus Eriksson · 6<br />
Malmömästaren · 68<br />
Margareta, drottning · 7<br />
Matthiae, Johannes · 12<br />
Melanchton, Filip · 8, 10, 75<br />
Milles, Carl · 67<br />
Muhammed · 45<br />
Myrdal, Alva · 29, 30<br />
PErsonrEgistEr<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 197
PErsonrEgistEr<br />
Månsson, Fabian · 19, 20<br />
Måås-Fjetterström, Märta · 71<br />
Möller, Carl · 67<br />
N<br />
Nilsson<br />
Fredrik Olaus (F.O.) · 158<br />
Paul · 88<br />
Wiwen · 71<br />
Norman, Georg · 9, 10<br />
Notke, Berndt · 69<br />
Nygren, Anders · 22, 25, 156<br />
Nyrén, Carl · 68, 158<br />
Nystedt, Olle · 23<br />
Nyström, Tuve · 89<br />
O<br />
Odelqvist-Kruse, Anna-Lisa · 71<br />
Olaus Magnus · 10<br />
Olaus Petri · 8, 10, 87<br />
Olof Skötkonung · 5<br />
Olsson<br />
Karl-Manfred · 29<br />
Otto · 87<br />
Osvald, Hugo · 29<br />
P<br />
Palestrina, Giovanni Pierluigi da · 87<br />
Palmqvist, Arne · 29<br />
Personne, John · 19<br />
Persson, Sigurd · 71<br />
Pethrus, Lewi · 159<br />
Petrus de Dacia · 9<br />
Pfannenstil, Magnus · 17<br />
Pictor, Albertus · 68<br />
Precht, Burchardt · 70<br />
Pyhy, Conrad von · 10<br />
R<br />
Raattamaa, Johan · 141<br />
Ragvaldi, Nicolaus · 49<br />
Rehn, Jean Erik · 71<br />
Reuterdahl, Henrik · 39<br />
Rimbert · 5<br />
Risingemästaren · 68<br />
Roman, Johan Helmich · 87<br />
Roos, Anna-Maria · 18<br />
Rosendal, Gunnar · 22, 143<br />
Rosenius, Carl Olof · 16, 141, 142, 158<br />
Rousseau, Jean Jacques · 14<br />
Rudbeckius, Johannes · 13<br />
Rudin, Waldemar · 17<br />
S<br />
Sachs, Josef · 46<br />
Sahlin, Margit · 24, 146<br />
Sandell-Berg, Lina · 88<br />
Schartau, Henrik · 141<br />
Schütz, Heinrich · 147<br />
Scott, George · 16, 153, 158<br />
Sergel,<br />
Christoffer · 71<br />
Johan Tobias · 71<br />
Setterlind, Bo · 88, 89<br />
Sigfrid · 5<br />
Sigismund · 11<br />
Sjöström, Fritz · 158<br />
Spegel, Haqvin · 13, 88<br />
Spieler, Mathias · 65<br />
Stadener, Sam. · 26, 28, 29<br />
Steenwinckel den yngre, Hans · 65<br />
Stefan · 6, 39, 49<br />
Stendahl, Krister · 26<br />
Stenhammar, Per Ulrik · 87<br />
Sundberg, Anton Niklas · 17, 39, 170<br />
Sundin, Pehr · 71<br />
Sundby, Olof · 30, 39, 155<br />
Svebilius, Olov · 13, 14<br />
Svedberg, Jesper · 13, 88<br />
Swedenborg, Emanuel · 14<br />
Söderblom, Nathan · 17, 18, 19, 20, 21, 22, 28, 39,<br />
153, 170<br />
T<br />
Tegnér, Esaias · 66, 88<br />
Tessin den yngre, Nicodemus · 65, 66, 70<br />
Thiel, Ernest · 46<br />
Thomander, Johan Henrik · 15, 141, 169<br />
Thomas av Aquino · 9<br />
Thunberg, Anne-Marie · 25<br />
Trolle, Gustav · 9<br />
Turgot · 99<br />
U<br />
Ullman, Uddo Lechard · 76<br />
Ulvsson, Jakob · 8, 39<br />
Unni · 5<br />
V,W<br />
Wahlman, Lars Israel · 67<br />
Wahlström, Lydia · 18, 170<br />
Valdemar Atterdag · 6<br />
Waldenström, Paul Pet(t)er · 17, 28, 158, 170<br />
Vallé, Jean de la · 65<br />
Wallin, Johan Olof · 73, 87, 88, 169<br />
198 Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong>
Verner från Brandenburg · 87<br />
Wejryd, Anders · 39<br />
Weman, Gunnar · 39<br />
Wennerberg, Gunnar · 87<br />
Werkström, Bertil · 39, 43<br />
Westin, Fredrik · 71<br />
Wiberg, Anders · 158<br />
Wickman, Gustaf · 67<br />
Vilhelm av Sabina · 49<br />
Winge, P.E. · 28<br />
Wingren, Gustaf · 26<br />
Vittskövlemästaren · 68<br />
Voltaire, Francois de · 14<br />
Z<br />
Zettervall, Helgo · 66–67<br />
Zinzendorf, Nikolaus Ludwig von · 14<br />
Zwingli, Ulrich · 33<br />
Å<br />
Åkesson, Helge · 38<br />
Åström, Johan · 88<br />
Ä<br />
Ängel, Folke Johansson · 69<br />
Ö<br />
Ödmann, Samuel · 88<br />
Östberg, Ragnar · 73<br />
Österberg, Agda · 72<br />
PErsonrEgistEr<br />
Ekström, sörEn: svEnska <strong>kyrkan</strong> – <strong>historia</strong>, <strong>idEntitEt</strong>, <strong>vErksamhEt</strong> <strong>och</strong> <strong>organisation</strong> 199
om sören Ekström<br />
Sören Ekström har bland annat varit chefredaktör för Västerbottens Folkblad<br />
<strong>och</strong> Kyrkans Tidning. Han har också varit sakkunnig <strong>och</strong> statssekreterare i<br />
dåvarande Civildepartementet som ansvarade för kyrkofrågorna <strong>och</strong> generalsekreterare<br />
i <strong>Svenska</strong> <strong>kyrkan</strong>. På församlingsnivå har han haft uppdrag som<br />
kyrkofullmäktig, kyrkorådsledamot, kyrkorådsordförande <strong>och</strong> kyrkvärd i<br />
flera församlingar. Sören Ekström har också varit ordförande, sakkunnig eller<br />
expert i en rad statliga <strong>och</strong> kyrkliga utredningar som rört kyrkliga frågor. Därutöver<br />
har han ofta anlitats som statlig utredare i andra sammanhang. Sören<br />
Ekström har också varit ordförande i bland annat styrelserna för dåvarande<br />
kyrkofonden, Berling Media AB <strong>och</strong> Diakonistiftelsen Samariterhemmet.<br />
Han är nu ordförande i styrelserna för <strong>Svenska</strong> teologiska institutet (STI) i<br />
Jerusalem <strong>och</strong> Sveriges kyrkogårds- <strong>och</strong> krematorieförbund (SKKF). Han har<br />
också skrivit <strong>och</strong> medverkat i flera böcker som behandlat kyrkliga frågor.